Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON]. Посилалась на те, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, спільне життя не склалось у зв"язку з несумісністю характерів та різних поглядів на життя, спільного господарства немає. Також позивачка зазначала, що від спільного життя з відповідачем вони мають двох дітей - дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги і зазначила, що ніяких змін з часу звернення до суду з позовом не відбулося, стосунки з відповідачем не поліпшилися, просила позов задовільнити і шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки був присутній в підготовчому судовому засіданні і про дату та час призначення справи до розгляду був повідомлений особисто, про що свідчить його підпис в розписці (а.с.14). Вислухавши доводи позивачки, дослідивши письмові докази, що долучені до позовної заяви, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Стаття 110 СК України передбачає право на пред"явлення позову про розірвання шлюбу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Позивачка скористалась таким правом, але судом встановлено, що подружжя має двох малолітніх дітей віком 3 роки та 7 місяців. В судовому засіданні досліджені свідоцтва про народження дітей - дочки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], батьками яких є позивачка та відповідач. Відповідно до частини 2 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. А сторони у справі мають сина [PERSON] віком 7 місяців. Судом в судовому засіданні із пояснень позивачки було встановлено, що сім"я складається із шістьох чоловік - чоловік позивачки, вона сама, двоє їхніх спільних дітей та двоє дітей позивачки, яким відповідач не є батьком. Всі разом вони проживають в орендованій двокімнатній квартирі. Відповідач вживає спиртні напої, може знаходитись вдома в алкогольному стані, матеріально сім"ю не утримує, хоча працює, але кошти на потреби сім"ї не дає. Позивачка пояснює, що утримує дітей на гроші, які їй платить держава на дітей. Разом з тим, відповідач не соромиться харчуватися вдома з того, що позивачка готує для дітей. До того ж, взаємні стосунки відсутні, стосунки як чоловіка і дружини не підтримуються, але взаємні претензії та сварки регулярно мають місце. Атмосфера в сім"ї не дружелюбна, позивачка з дітьми сама по собі, а відповідач сам по собі. При цьому відповідач сам займає цілу кімнату, де дивиться телевізор, а позивачка з чотирма дітьми в другій кімнаті. Все це створює негативні відносини, розлади, роздратування. Фізичного насилля відповідач не застосовує ні до позивачки, ні до дітей, але його негативне ставлення до її дітей та байдужість до спільних двох дітей, а також його образливий тон та настрій створює своєрідний психічний тиск, що негативно впливає на дітей та на саму позивачку. Будь-якої допомоги по догляду за малими дітьми відповідач не надає. Але його присутність та сам факт перебування її у шлюбі заважають їй виховувати дітей, приділяти їм більше уваги, що перешкоджає її інтересам. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки з моменту подання нею позову сплинуло два місяці, а відповідач не змінив ні свою поведінку, ні своє ставлення до сімейного життя. Тому своє рішення розлучитись поспішним не вважає, оскільки переконалась, що нічого не зміниться ні зараз, ні коли дитині виповниться рік. Тому не бачить сенсу ще півроку жити в таких агресивних психологічних умовах. Навпаки, із життєвої ситуації, що склалась, вона бачить вихід тільки в розлученні. Оскільки ні матеріальної ні моральної підтримки чоловіка вона не отримує, а у разі розлучення матиме змогу звернутися до соціальних служб по допомогу. На підставі вказаних пояснень, суд робить висновок про те, що збереження шлюбу, навіть при наявності малолітньої дитини, якій не виповнився рік, буде порушувати права позивачки, оскільки він її обтяжує, а не підтримує. Крім того, задля захисту прав дітей, зокрема і наймолодшої семимісячної дитини, розірвання шлюбу буде виправданим. За таких обставин, суд вирішив позов задовольнити, оскільки його збереження не відповідає інтересам позивачки та її дітей, та жодним чином не порушує прав та інтересів відповідача, оскільки він до суду з проханням надати строк на примирення не звертався, будь- яких доводів на користь збереження сім"ї не навів.

Outcome: approved