Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У червні 2015р. [PERSON] (Позивач) звернулася до суду з позовом, згідно якого просить розірвати шлюб між нею та Відповідачем - [PERSON], зареєстрований 20 жовтня 2012 року Виконавчим комітетом Єрчинської сільської ради Попільнянського району Житомирської області та стягнути з Відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу відповідача. Свої вимоги Позивачка обґрунтовує тим, що з 20.10.2012 року вона перебуває у шлюбі з Відповідачем. Від шлюбу подружжя має сина: [PERSON]. Разом з тим, їх сімейне життя з Відповідачем не склалося, оскільки вони втратили почуття любові, мають несумісні харктери, розбіжності у поглядах, щодо будування сім»ї та виховання дитини. Останнім часом, як вказує Позивачка, вони з Відповідачем живуть окремо, спільного господарства не ведуть, дитина на даний час проживає з нею. За час окремого проживання відповідач жодного разу не зустрічався з дитиною, не поцікавився його життям та здоров'ям та не виявив бажання приймати участь в матеріальному утриманні дитини не зважаючи на те, що середньомісячні витрати на дитину становлять близько 4 000 грн. У судове засідання сторони не з'явились. Про час і дату судового розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Однак через канцелярію суду Позивачка подала заяву (а.с.19), в якій зазначила, що позовні вимоги вона підтримує, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідачем через канцелярію суду також подано заяву в якій зазначено, що позовні вимоги він визнає, просить проводити засідання без його участі( а.с.20). Відтак суд приходить до висновку про можливість слухання справи за відсутності сторін. Судом з'ясовано, що 20.10.2012р. між [PERSON] та [PERSON] у Виконавчому комітеті Єрчинської сільської ради Попільнянського району Житомирської області було укладено шлюб, про що здійснено відповідний актовий запис № 4 та видано Свідоцтво про шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "[PERSON]", дружини "[PERSON]". Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 20 жовтня 2012 року (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 20.02.2013р. (а.с.8). Разом з тим, з наявних у справі документів, в тому числі заяв Позивача та Відповідача вбачається, що сторони не вбачають можливості подальшого продовження шлюбних відносин. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1.ст. 110 СК України). Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із заявлених позовних вимог та встановлених у судовому засіданні обставин вбачається, що між сторонами виникли непорозуміння, вони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, окремо ведуть господарство. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, а тому шлюб потрібно розірвати. За ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві поданій до суду Позивачка вказала, що вона після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище "[PERSON]". Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення Позивачки до суду є 04 червня 2015р., оскільки саме цим днем позовна заява подана безпосередньо до канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва, що підтверджується відповідним штампом канцелярії на першій сторінці позовної заяви. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи ст. 182-183 СК України, суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, дослідивиши заяви подані сторонами, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\3 усіх видів заробітку Відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду за вимогу про розірвання шлюбу, а також судовий збір на користь держави за вимогу про стягнення аліментів. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved