Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Прокурор Приазовського району звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними розпорядження голови Приазовської райдержадміністрації Запорізької області №950 від 11.12.2012р. "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва" та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 853155 від 28.12.2012 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 232450001001663, виданий на підставі вказаного розпорядження [PERSON], згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 0,0260 га для ведення садівництва на території Новокостянтинівської сільської ради Приазовського району Запорізької області. В обґрунтування заявлених вимог, відповідно до уточненої позовної заяви (а.с.145-154) зазначив, що розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, яке оспорюється, є незаконним і підлягає визнанню недійсним, так як проведеною прокуратурою району перевіркою встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться у прибережній захисній смузі та входить у зону санітарної охорони. Вказана земельна ділянка передана у власність [PERSON] з порушенням вимог земельного та водного законодавства, без урахування положень ст. ст. 58-60, 116, 118, 186-1 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 85, 90 Водного кодексу України, оскільки вона знаходиться на відстані 400 метрів від урізу води Азовського моря та 80 метрів від урізу лиману, а відтак, відноситься до земель водного фонду. Земельна ділянка передана у власність відповідачу для ведення садівництва належить до категорії земель сільськогосподарського призначення та не відповідає цілям, для яких можуть використовуватись землі прибережної захисної смуги. В порушення вимог законодавства, без урахування положень п. 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 434 від 05.11.2004 року, положень п.п. 10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. № 486, розпорядженням № 950 голови Приазовської райдержадміністрації від 11.12.2012р. затверджений проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,0260 га, у т.ч. пасовища - 0,0260 га, із земель Новокостянтинівської сільської ради у власність для ведення садівництва, яка знаходиться в прибережній захисній смузі. У проекті землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність відсутній висновок добровільної державної експертизи, всупереч передбаченого в п.2.1. розпорядження голови РДА №580 від 17.06.2011 року, обов'язку подати проект на добровільну державну експертизу, а також вимог ч.1, ч.2 ст.6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" (щодо обов'язковості виконання розпоряджень голови райдержадміністрації) і ч.9 ст.118, п.2ч.6 ст. 186-1 Земельного кодексу. Крім того, у проекті землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, яка знаходиться в прибережній захисній смузі, відсутнє погодження природоохоронного органу, всупереч вимог ст.186-1 ЗК України (у редакції станом на 11.12.2012). А також, 14.06.2011р. ліцензіатом, відділом Держкомзему у Приазовському районі та [PERSON] підписане технічне завдання на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, однак головою Приазовської райдержадміністрації надано дозвіл на розробку спірної земельної ділянки лише 17.06.2011р. розпорядженням № 580 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для векдення садівництва", що суперечить вимогам земельного законодавства і є неприпустимим. У зв'язку з тим, що розпорядження голови Приазовської райдержадміністрації Запорізької області № 950 від 11.12.2012р. є незаконним, зазначений державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним. Оскільки позовна вимога про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є похідною і пов'язаною з позовною вимогою про визнання недійсним розпорядження голови Приазовської райдержадміністрації Запорізької області, на підставі якого державний акт видано, то обидві позовні вимоги підлягають розгляду одночасно і за правилами цивільного судочинства. В судовому засіданні старший прокурор прокуратури Приазовського району Шаповалов В.М. підтримав заявлені вимоги за обставинами викладеними в позовній заяві, вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з підстав зазначених в позові. Представник відповідача - Приазовської райдержадміністрації Капінос С.Б. в судове засідання не прибув, 11.02.2014 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову (а.с.182). Відповідач не визнає вимоги прокурора, вказуючи, що прокуратурою перевірка із питань, зазначених в позові, в порядку, встановленому ч.2ст.19 Конституції України, статями 19, 20, 21 Закону України "Про прокуратуру", наказом Генерального прокурора України від 21.11.2012 року № 111 "Про затвердження Положення про порядок проведення органами прокуратури перевірок при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів", не проводилася. Правових підстав відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідача не було, так як ділянка не розташована в межах прибережної захисної смуги. Рішенням сесії Приазовської районної ради №15 від 27.06.2002 року прибережна захисна смуга на території району визначена шириною 50 метрів. Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.06.2013 року № 908/1719/13, яке набрало законної сили, в задоволенні позову прокурора Приазовського району про визнання недійсним наведеного рішення сесії відмовлено з тих підстав, що оскаржуване рішення райради прийнято з урахуванням вимог ч.3ст.60 ЗК України, ч.4ст.88 Водного кодексу (ВК) України (у редакціях чинних на час прийняття рішення), згідно яких у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Проект відведення прибережної захисної смуги на території Новокостянтинівської сільської ради не розроблявся, тому віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду та знаходження її в прибережній захисній смузі, без відповідних доказів, є тільки припущенням. Статтями 140, 143 ЗК України встановлений вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, серед яких такої підстави, як скасування рішення органу влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, не передбачено. А також, за своєю природою державний акт не є правочином, тому його не можна визнавати недійсним. Спірне розпорядження голови райдержадміністрації про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність конкретній особі, відповідно до п.4 Рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року у справі № 1-9/2009, за своєю природою є індивідуальним актом застосування норм права і який є виконаним. Тобто, дія оскаржуваного розпорядження вичерпана у зв'язку з реалізацією відповідачем права на отримання у власність земельної ділянки, тому воно не може бути скасоване. Окрім того, в запереченні зазначено, що скасування нормативного акту, що був підставою для виникнення права на землю не може бути підставою для припинення такого права, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (рішення "Федоренко проти України" від 30.06.2006 року, рішення "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії" від 24.06.2003 року), які обов'язкові для застосування судами при розгляді справ. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не прибула, надала письмові заперечення проти позову (а.с.190-192), в яких зазначила, що не визнає позовні вимоги, так як вона особисто не порушувала закони при отриманні земельної ділянки у власність, та згідно Конституції України, в порядку ст.118 ЗК України звернулася в державні органи для реалізації свого права. Вона уклала договір на супроводження документів для складання проекту землеустрою 14.06.2011 року раніше, ніж видане розпорядження № 580 від 17.06.2011р., що не суперечить закону. Тому, технічне завдання підписане із зазначенням дати укладення договору - 14.06.2011 року, тобто є механічною опискою, що не є грубим порушенням закону. Земельна ділянка, що надана їй у власність не розташована в прибережній захисній смузі, так як згідно інформації Державної інспекції сільського господарства на території Приазовського району проект землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги не розроблено та не затверджено. Крім того, в позові зазначено, що надана їй земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення. Ця земельна ділянка була нею звільнена від сміття, так як раніше там знаходилося звалище, укріплена від зсуву бетонними блоками, нею встановлено 85 метрів загорожі, завезено близько 100 тон землі, засаджено близько 40 дерев. Крім того, є рішення Приазовської районної ради від 16.04.2008 року № 13 "Про затвердження матеріалів інвентаризації", яким затверджені матеріали технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель прибережної захисної смуги Азовського моря шириною 50 метрів від урізу води, в тому числі на території Новокостянтинвіської сільської ради. Відсутність висновку добровільної державної експертизи не є порушенням законодавства, так як статтею 8 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" визначені випадки коли така експертиза проводиться і вона не є обов'язковою. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнає позовні вимоги з підстав, викладених в письмовому запереченні [PERSON] та вказав, що він є сином відповідачки і приймав участь у приведенні спірної земельної ділянки в належний стан, яка була завалена будівельним сміттям. Ділянка знаходиться на пагорбі та була закріплена бетонними плитами, завезено багато землі і висаджені дерева, на підтвердження надав диск із зображеннями земельної ділянки до і після проведених робіт, вказав, що відповідачем [PERSON] понесені великі матеріальні затрати для благоустрою вказаної земельної ділянки. Представники третіх осіб - Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області та відділу Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення прокурора, представника відповідача, покази свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. В поданій заяві як на підставу позову прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON], відноситься до земель водного фонду та земель прибережних захисних смуг. Суд дійшов висновку, що позивачем це не доведено і належних та допустимих доказів про те, що спірна земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги і відноситься до земель водного фонду в судовому засіданні не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 11.12.2012 року головою Приазовської районної державної адміністрації прийняте розпорядження № 950 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва", яким затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], площею 0,02600 га, у т.ч. пасовища - 0,02600 га, із земель Новокостянтинівської сільської ради у власність для ведення садівництва; вказана земельна ділянка передана у власність відповідачу у межах, згідно плану (копія розпорядження, а.с.77). На підставі зазначеного розпорядження відповідачу [PERSON] 28.12.2012р. виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 853155, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 232450001001663, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 0,02600 га (кадастровий номер 2324583900:02:001:0216) на території Новокостянтинівської сільської ради за межами населеного пункту. Цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва (копія державного акту, а.с.12). Статтею 19 Земельного кодексу (далі ЗК) України, в редакції станом на 11.12.2012р.- день видання спірного розпорядження, визначений вичерпний перелік категорій земель України, які за основним цільовим призначенням поділяються на дев'ять категорій та серед них визначені: землі сільськогосподарського призначення; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії, згідно ст. 20 ЗК здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Згідно документів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 40 від 25.07.2012р., експлікації земельних угідь за рахунок яких проводиться відведення земельної ділянки (а.с.87,98), спірна земельна ділянка, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення. Докази, які б вказували на те, що вказаній особі передана у власність земельна ділянка з іншої категорії земель, суду не надані. Згідно ч.3ст.22 ЗК землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися, в тому числі, у власність громадянам - для ведення садівництва. В даному випадку земля передана для ведення садівництва, відповідно до вимог закону. Згідно зі ст. 58 ЗК до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Статтею 60 ЗК визначено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Водним кодексом (ВК) України, статтею 87 встановлено, що зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг розробляються в порядку, передбаченому законом, та відповідно до ст. 90 ВК прибережні захисні смуги входять у зону санітарної охорони моря. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, яким визначено, що цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них. У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Відповідно до наведених вимог законодавства водоохоронна зона із прибережною захисною смугою, як об'єкт права, існує з моменту її визначення як такого за окремим проектом землеустрою в порядку, передбаченому законом чи іншим нормативно-правовим актом. До таких правових висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 22.05.2013р. № 6-25цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Тобто, допустимим засобом доказування наявності водоохоронної зони та прибережної захисної смуги, в якості складової водоохоронної зони, має бути проект встановлення водоохоронної зони (прибережної захисної смуги), або кадастровий план земельної ділянки, на якій відображено таку зону (смугу), які суду не надані та в Приазовському районі відсутні. Згідно копії рішення 21 сесії п'ятого скликання Приазовської районної ради № 13 від 16.04.2008 року "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель" (а.с.193) затверджені матеріали технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель прибережної захисної смуги Азовського моря шириною 50 метрів від урізу води на території Новокостянтинівської сільської ради Приазовського району. Позивачем суду не надано будь-яких належних доказів, які б свідчили про те, що станом на 11.12.2012 року - дату прийняття головою Приазовської районної державної адміністрації спірного розпорядження № 950, передана у власність [PERSON] земельна ділянка площею 0.02600 га, розташована на відстані 400 метрів від урізу води Азовського моря, 80 метрів до урізу лиману і знаходиться в межах водоохоронної зони та відноситься до земель водного фонду. На підставі викладеного, а також вимог ч.2 ст.59, ст.. 60 ЦПК, згідно яких обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. суд приходить до висновку, що [PERSON] передана земельна ділянка для ведення садівництва із земель сільськогосподарського призначення, що не суперечить вимогам закону. При здійсненні процедури приватизації спірної земельної ділянки судом не встановлені порушення законодавства, чинного на день прийняття спірного розпорядження та видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.118 ЗК в редакції Закону № 5395-VІ (5395-17) від 02.10.2012 року, який набрав законної сили з 06.12.2012 року, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної державної адміністрації. Державна адміністрація розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання і погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Державна адміністрація у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до вимог закону відповідач [PERSON] звернулася до районної державної адміністрації, згідно її заяви (а.с.85) від 21.03.2011 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, а головою районної державної адміністрації прийняте розпорядження № 580 від 17.06.2011 року про надання такого дозволу (а.с.85) і 11.12.2012 року розпорядженням голови адміністрації № 950 проект затверджений, земельна ділянка передана [PERSON] у власність. За положеннями статті 186-1 ЗК, в редакції Закону № 5395-VІ (5395-17) від 02.10.2012 року, який набрав законної сили з 06.12.2012 року, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об'єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає, також, погодженню з природоохоронним органом. Тобто, законом передбачене, також, погодження проекту землеустрою з природоохоронним органом тільки щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об'єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги. Як встановлено судом спірна земельна ділянка до таких земель не відноситься, тому проект землеустрою щодо її відведення погоджений відділом Держкомзему у Приазовському районі, відповідно до висновку № 40 від 25.07.2012р. (а.с.87) і не потребує погодження з природоохоронним органом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що нею при складанні пояснювальної записки (а.с.84), на сторінці 1, помилково, так як складався даний документ на раніше заготовленому бланку, зазначено, що існує висновок Мелітопольського сектору регулювання природокористування. Такий висновок при виготовленні документації не отримувався, згідно внесених змін до ст.186-1 ЗК та у зв'язку з відсутністю для того підстав, так як земельна ділянка не розташована в прибережній захисній смузі, визначеній рішенням сесії районної ради шириною 50 метрів від урізу Азовського моря. Твердження позивача про те, що однією із підстав для задоволення позовних вимог є відсутність висновку добровільної державної експертизи, є помилковим, так як відповідно до ст.11 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" добровільна державна експертиза проводиться за ініціативою замовника або розробника об'єкта експертизи щодо об'єктів, які не підлягають обов'язковій державній експертизі. Статтею 9 вказаного вище Закону визначені випадки проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації окремих категорій земель, в тому числі, це проекти землеустрою щодо земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, до яких спірна земельна ділянка, як встановлено судом, не відноситься. Згідно ч.6 ст.186-1 ЗК, в редакції Закону № 5395-VІ (5395-17) від 02.10.2012 року, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою. Таких невідповідностей не встановлено, тому проект землеустрою погоджений і затверджений розпорядженням голови адміністрації. Прокурор вказав на те, що технічне завдання (а.с.86) підписане сторонами раніше, ніж головою райдержадміністрації наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою. Відповідно до п.6 Порядку розроблення проектів щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року, проект відведення земельної ділянки розробляється на основі завдання, затвердженого замовником, що є невід'ємною частиною договору на проведення відповідних робіт. Оскільки технічне завдання є частиною договору між замовником [PERSON] та виконавцем [PERSON], допущені сторонами в ньому описки чи помилки при написанні дати його затвердження (укладення) - 14.06.2011 року не є підставою вважати неправомірним розпорядження голови райдержадміністрації № 580 від 17.06.2011 року, реквізити якого вказані в цьому технічному завданні. За статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Вичерпний перелік можливих підстав для припинення права власності на землю визначений ст.ст. 140, 142, 143 ЗК, проте у позові відсутні посилання на будь-яку підставу для припинення права власності на земельну ділянку [PERSON] З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed