Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсними іпотечний договір №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 р. та договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 р., відповідно до яких в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль» в забезпечення виконання зобов'язань передана квартира [ADDRESS] в м. Харкові, загальною площею 168,2 кв. м., житловою площею 92,9 кв. м., вказуючи про наступне. 28 березня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено Іпотечний договір №014/1800/74/85161/1, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №456. Відповідно до п 1.2. вказаного договору іпотеки предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю ([PERSON].) на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2007 р. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2011 року у цивільній справі №2-1406/11 квартира [ADDRESS] була визнана її особистою власністю . Без її відома та без дозволу колишній чоловік уклав Іпотечний договір №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 р. Жодної нотаріальної згоди-заяви на передання вказаної квартири в іпотеку не надавала. Також зазначила, що 31 січня 2008 року між її колишнім чоловіком [PERSON] та відповідачем Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» був укладений Договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О., зареєстровано в реєстрі за №488, Відповідно до п.1.2 вказаного договору наступної іпотеки предметом наступної іпотеки є квартира [ADDRESS]. Вважає вказаний договір недійсним з урахуванням наступного. [INFO] року у шлюбі народилась спільна з відповідачем [PERSON] донька - [PERSON], яка була зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представниками (у т.ч., законними представниками) документів. За проживання громадян без реєстрації місця проживання чи перебування на батьків (як законних представників), відповідно до ч. 1 ст. 197 КУпАП начальником або заступником начальника територіального органу внутрішніх справ може бути накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу від 17 до 51 грн. Абзац 5 ст.3 «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (абз. 7 ст. З та ст. 6 цього Закону), Проте договір наступної іпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. У квартирі, яка є предметом наступної іпотеки, на час укладання договору проживали і проживають, зареєстровані на даний час неповнолітні діти [PERSON]: [PERSON] ([INFO]) і [PERSON] ([INFO]), та що у зв'язку з неповерненням коштів позичальником [PERSON] за цим кредитом може стати позбавлення неповнолітніх дітей, єдиного місця проживання - квартири, що є предметом наступної іпотеки. З огляду на викладене, на думку позивача є підстави вважати, що Договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2003 р, недійсним у зв'язку з тим, що при його укладенні відповідачем [PERSON] в порушення вимог Закону України "Про охорону дитинства"), ст. 177 СК України та пп.3 ч. 1 ст.71 ЦК України не встановлено факт права користування предметом іпотеки малолітніх дітей іпотекодавця та не отримано для цього дозволу Органу опіки та піклування, чим порушено право неповнолітніх дітей. Згоду на укладення договору наступної іпотеки [PERSON] також не надавала. В судове засідання позивач не з"явилась, подала д суду заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених в їх обгрунтування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений неодноразово своєчасно та належним чином, про що свідчать докази, які містяться в матеріалах справи. Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судовому засіданні позовні вимоги позивача на визнав та заперечував проти їх задоволення з підстав того, що вони не ґрунтуються на вимогах чинного цивільного законодавства України, про що до матеріалів справи подав письмові заперечення Третя особа - Служба у справах дітей Дзержинського району м. Харкова подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника. Просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, наведені стороною позивач в обрунтування заявлених вимог, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Судовим розглядом справи встановлено, що 27.02.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та гр. [PERSON], був укладений кредитний договір №014/1800/74/85161 у відповідності до якого Відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в сумі 171 700,00 доларів США (сто сімдесят одна тисяча сімсот доларів США 00 цент), строком по 28.03.2027 р. Згідно п. 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для придбання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 31 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та гр. [PERSON], був укладений ще один кредитний договір №014/1800/82/96993, згідно якому Відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в сумі 184 620,00 доларів США (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот двадцять доларів США 00 цент) з відсотковою ставкою 14 %, строком по 31 січня 2018 року. 28 березня 2007 р. в рахунок забезпечення позичальником будь-яких зобов'язань передбачених кредитним договором №014/1800/74/85161 між Банком та гр. [PERSON] був укладений іпотечний договір за №014/1800/74/85161/1. 31 січня 2008 р. в рахунок забезпечення позичальником будь-яких зобов'язань передбачених кредитним договором №014/1800/82/96993 між Банком та гр. [PERSON] був укладений договір наступної іпотеки за № 014/1800/82/96993/1. Предметом іпотечного договору №014/1800/74/85161/1 та договору наступної іпотеки №0147/1800/82/96993/1 виступає нерухоме майно - квартира [ADDRESS] в м. Харкові, предмет іпотеки належав Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Середенко Н.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального, 28.03.2007 року за № 451, згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 27.03.2007 р. за № 1992577, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В. В ході розгляду справи встановлено, що згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.04.2011 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, позов задоволено, визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] в м. Харкові, загальною площею 168,2 кв. м., житловою площею 92,9 кв. м. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 29.12.2012 р. квартира [ADDRESS] м. Харкові, загальною площею 168,2 кв. м., житловою площею 92,9 кв. м., зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.04.2011 р., частка 1/1. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Тож, наступний набувач майна стає іпотекодавцем та несе всі його права і обов'язки. Про що безпосередньо зазначено у ч.2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», а саме: особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. В Постанові Пленуму №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин" від 30.05.2012 року, ВССУ зазначає, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (п. 36 постанови). Виходячи з наведених норм Закону, до [PERSON] перейшли обов'язки іпотекодавця. Зважаючи на положення ч.1, 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», іпотека є дійсною для [PERSON] Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2015 р. по справі №638/195/15-ц, задоволено клопотання АТ «Райффайзен Банк Аваль» та залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу, яка посвідчувала спірний іпотечний договір №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 р. - Середенко Н.В. та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу, яка посвідчувала спірний договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 р. - [PERSON] В ході розгляду справи встановлено, що при передачі [PERSON] нерухомого майна в іпотеку як при укладенні іпотечного договору №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 р. так і договору наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 р., його дружина [PERSON] надавала письмову згоду на передання майна в іпотеку - тож була обізнана з тим, що квартира [ADDRESS] перебуває в іпотеці АТ «Райффайзен Банк Аваль». Зазначений факт підтверджується наявними в справі доказами - заявою [PERSON], яка засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В. від 26 березня 2007 р. за реєстровим №427 (згода дружини на укладання її чоловіком [PERSON] договору іпотеки щодо квартири [ADDRESS] та заявою [PERSON] про надання згоди [PERSON] на передачу в іпотеку квартири [ADDRESS]. Заява завірена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. 31 січня 2008 р. за реєстровим №487. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу. Твердження Позивача про порушення прав неповнолітніх дітей при укладені оспорюваних договорів також не підтверджується належними доказами з огляду на наступне: Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону - нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Тобто право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Роз'ясняючи це питання, Верховний Суд України ще у своїй ухвалі від 23 липня 2008 р. зазначив, що право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи Верховний Суд України в листі від 01.02.2015 р. "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна" вказав, що беручи до уваги ситуацію, що склалась у сфері захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди, вирішуючи цю категорію спорів, повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідки про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (на підставі ст. 405 ЦК на праві сервітуту). За відсутності реєстрації дитини в оспорюваному приміщенні належить з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання. Суди повинні враховувати добросовісність поведінки позивачів, які, будучи іпотекодавцями, оспорюють дійсність іпотечного договору на підставі неотримання згоди органами опіки та піклування. Важливим є питання можливості реєстрації дітей у квартирі, яка є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки, оскільки саме таким фактом заперечується можливість звернення стягнення на предмет іпотеки з метою захисту прав дітей на користування житлом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначив, що суди повинні з'ясовувати, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Як підтверджується матеріалами справи, при оформленні 31.01.2008 р. договору наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 Іпотекодавцем було подано приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Саврасовій І.О. довідку Житлово-експлуатаційного підприємства ДП «Інвестор Еліт Сервіс» №2 від 31.01.2008 року, в зазначено про реєстрацію в [ADDRESS] лише дружини - [PERSON], [INFO]; заяву [PERSON] про надання згоди [PERSON] на передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] (Заява завірена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. 31 січня 2008 р. за реєстровим №487) та заяву [PERSON], в якій зазначено, що членів сім'ї, які б мали право на особистий сервітут, встановлений 405 ЦК України, немає, в тому числі неповнолітніх та малолітніх осіб, які б були зареєстровані та мали право на проживання в квартирі [ADDRESS] Крім того пунктом 2.1.1. укладених іпотечного договору №014/1800/74/85161/1 від 28.03.2007 р. та договору наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1 від 31.01.2008 р. визначено, що Іпотекодавець гарантує, що прав щодо предмету іпотеки у третіх осіб немає. Отже, підстав для отримання згоди органу опіки та піклування при посвідченні договору іпотеки не було. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом. За вимогами ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, при нотаріальному посвідченні іпотечного договору та договору наступної іпотеки були дотримані вимоги чинного законодавства, а тому факт реєстрації без згоди іпотекодержателя після укладення договорів іпотеки в [ADDRESS] неповнолітніх дітей [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) не є підставою для визнання договорів іпотеки недійсними із підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Враховуючи викладене, позовні вимоги про скасування записів в Державному реєстрі іпотек відносно [ADDRESS], та про вилучення відомостей щодо обтяжень відносно [ADDRESS] в Державних реєстрах щодо нерухомого майна задоволенню також не підлягають. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed