Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.2012 року між сторонами був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до умов якого позивачка передала відповідачу у борг 328000, 00 грн., що було еквівалентно 41000, 00 доларів США. Строк повернення грошових коштів був встановлений до 01.08.2013 року. Відповідач борг повертав частинами і станом на 29.07.2016 року повернув борг на загальну суму 4016, 90 доларів США, що еквівалентно 65504, 25 грн. Але залишок боргу відповідач не повертає, на звернення позивачки не реагує. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 917114, 46 грн., що еквівалентно 36983, 10 доларів США, проценти за договором у розмірі 82389, 54 грн., що еквівалентно 3322, 39 доларів США, а також судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача подала заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивачки борг за договором позики у розмірі 958145, 17 грн., що еквівалентно 36387, 33 доларів США, проценти за договором у розмірі 82389, 54 грн., що еквівалентно 3128, 89 доларів США, а також судові витрати по справі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Також представник відповідача подав до суду заяву про розстрочку виконання судового рішення шляхом погашення боргу рівними щомісячними платежами у розмірі 12473, 63 грн., зважаючи на те, що відповідач не має можливості на даний час сплатити всю суму боргу, оскільки постійного доходу не має, рухомого та нерухомого майна також не має, а на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитини. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а заява відповідача про розстрочку виконання судовому рішення задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2012 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А. Відповідно до умов Договору позики відповідач [PERSON] отримав від позивачки [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 328000, 00 грн., що еквівалентно на момент укладення договору за курсом НБУ 41000, 00 доларів США. Строк повернення грошових коштів за договором становив 01.08.2013 року. Як вбачається з письмових матеріалів справи, борг за договором позики відповідач повертав частинами і станом на 29.07.2016 року повернув грошові кошти на загальну суму 4016, 90 доларів США, що еквівалентно 65504, 25 грн., що підтверджується виписками по картці/рахунку позивачки. Однак, у повному обсязі борг повернуто не було, на вимогу позивачки повернути всю суму боргу відповідач не реагує, тим самим не виконує свої зобов"язання за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Сторонами у зобов"язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України. Як вбачається з Договору позики, грошові кошти відповідач зобов"язувався повернути у строк до 01.08.2013 року, але до цього часу гроші у повному обсязі не повернув. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] добровільно не виконує прийняті на себе зобов′язання за Договором позики, у зазначений строк грошові кошти у повному обсязі не повернув, а тому неповернута сума боргу у розмірі 36387, 33 доларів США, що за курсом НБУ становить 958145, 17 грн., підлягає стягненню з нього в судовому порядку у повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення процентів, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов′язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов′язання, на вимогу кредитора зобов′язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, 3 % річних за прострочення виконання зобов"язань становлять 3128, 89 доларів США, що за курсом НБУ становить 82389, 54 грн. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд вважає, що вказана сума 3 % річних також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890, 00 грн., відповідно до суми задоволених позовних вимог та граничного розміру судового збору, що був встановлений на момент подачі позову. Що стосується заяви представника відповідача про розстрочку виконання судового рішення, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. В обґрунтування заяви представник відповідача послався на те, що відповідач на даний час не працює, не має постійного доходу, не має на праві власності рухомого та нерухомого майна, а також має на утриманні дружину та малолітню дитину. На підтвердження своїх посилань представником відповідача були надані суду копія свідоцтва про шлюб та копія свідоцтва про народження дитини, будь-яких інших доказів суду надано не було. З урахуванням викладеного вище, вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що на даний час підстав для задоволення заяви представника відповідача про розстрочку виконання судового рішення немає, оскільки обґрунтованих підстав для цього надано не було, а тому у задоволенні заяви повинно бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved