Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності, посилаючись на те, що з березня 2013 року позивачка почала проживати спільно із відповідачем як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у квартирі за адресою: [ADDRESS] . В серпні 2013 року позивач із відповідачем переїхали в інший будинок, який винаймали, разом вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, купували меблі, мали спільний бюджет. 18 лютого 2014 року позивач спільно із відповідачем придбали спільно двохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач на той час працювала та заощаджувала кошти на придбання квартири. Також позивач виступила поручителем за кредитним договором від 10 квітня 2014 року, кредит за яким отримував відповідач. Відповідач із позивачем фактично отримували кредитні кошти спільно з метою проведення ремонту в спільно придбаній квартирі. 04 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. [INFO] у них народилася спільна дитина, дочка [PERSON] . 09 січня 2020 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач звернулася до відповідача із пропозицією поділу спільного майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , натомість відповідач відмовив позивачу у такому поділі, а також вчинив дії, що унеможливили проживання позивача та їх спільної із відповідачем доньки у вищезазначеній квартирі. Позивач та відповідач починаючи із березня 2013 року та по 04 липня 2014 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Позивач просить суд, встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 01 березня 2013 року по 03 липня 2014 року. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. 18.05.2020 р. ухвалою суду позов залишено без руху надано строк для усунення недоліків. 29.05.2020 р. позивачем усунуті недоліки зазначені в ухвалі Голованівського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2020 р. 16.06.2020р. ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 13.07.2020 р. ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та зазначив, що його доводи викладені в позовній заяві та підтвердженні матеріалами справи, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково, а саме зазначив, що визнає факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 01 березня 2013 року по 03 липня 2014 року, однак заперечує поділ 1/2 частини квартири, тому що вважає гроші на придбання даної квартири його особистою власністю, оскільки кошти дала його мати. Також пояснив, що вони з дружиною проживали разом, фінанси були різні, проте їжу та медикаменти купували спільно, харчувались спільно, під час вагітності дружини всі витрати несли разом, витрати стосовно побуту також несли разом з дружиною та допомагали батьки. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2014 року, який розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.01.2020 р. (а.с. 8-10). За час спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.10.2014р. (а.с.11). Згідно довідки №247, виданої 10.02.2020р. Побузькою селищною радою Голованівського району Кіровоградської області, що до складу сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] входить чоловік - [PERSON] та дочка - [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до довідки КМП «Голованівський УПМСД» про доходи [PERSON] працювала у ФП с.Капітанка акушером з 01.10.2013р. по листопад 2014 та отримувала заробітну плату (а.с.17-18). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2014р., набуто у власність квартиру, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 19). 10.04.2014р. між КС «Центр-Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №33 за яким останній отримав кредит в сумі 11000,00 грн., поручителем за даним кредитним договором виступає [PERSON] , договір поруки від 10.04.2014р. (а.с.14-15). Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] із 01 березня 2013 року по 03 липня 2014 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, що було визнано відповідачем в судовому засіданні, а тому ці обставини не підлягають доказуванню на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України та у суду не має сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначив, що при вирішенні майнового спору на підставі ст. 74 СК України «… суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, в період, протягом якого було придбане спірне майно». Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовими договорами між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 337/5266/15-ц. Крім визнання відповідачем обставин проживання однією сім`єю сторін у справі із березня 2013 року по 04 липня 2014 року в матеріалах справи міститься кредитний договір №33 від 10.04.14 р. укладений між [PERSON] та КС «Центр-Кредит» за яким останній отримав кредит в сумі 11000,00 грн., поручителем за даним кредитним договором виступає [PERSON] , згідно договору поруки від 10.04.2014р. В судовому засіданні відповідач зазначив, що кошти за вищевказаними договорами були отримані на ремонтні роботи оскаржуваної квартири. Відповідач в судовому засіданні доводив той факт, що спірна квартира була придбана відповідачем за особисті кошти, які йому надала його мати, з чим суд не погоджується. Згідно до ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено факт купівлі спірної квартири за особисті кошти, в тому числі за кошти, які йому могла подарувати мати, оскільки такий договір мав бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Неподання стороною відповідача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень є підставою для висновку суду про недоведеність своїх показів. Таким чином, майно, а саме квартира, що розташована по [ADDRESS] було придбано сторонами за час їх спільного проживання, є їх спільною сумісною власністю. Доказів, які б свідчили, що вищезазначене майно було придбане за особисті грошові кошти одного з подружжя, а також, що вказане майно є неподільним матеріали справи не містять. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи також не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя, а тому позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] , право власності на Ѕ частину квартири, що розташована по [ADDRESS] підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення судового збору з відповідача. Як вбачається з наданих квитанцій №0.0.1703486699.1 від 13.05.2020р.; №0.0.1703488905.1 від 13.05.2020р.; №0.0.1721541529.1 від 29.05.2020р.; позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 1950,46 грн., виходячи з розміру, встановленого ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного,

Outcome: approved