Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], (які знаходяться в Коростенському міському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей "Віри, Надії, Любові"), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], (які знаходяться на утриманні у своєї тітки [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]). Відповідачі відмовляються від батьківських прав щодо своїх неповнолітніх дітей, їх життям та здоров"ям не цікавляться, не проявляють до них щонайменшої батьківської турботи, матеріальної допомоги не надають, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному їх нормального самоусвідомлення. На підставі ст.165 СК України позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей. Представник позивача позовні вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовились від батьківських прав відносно своїх неповнолітінх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та просили позбавити їх батьківських прав; розгляд справи проводити без їх участі, про що подали нотаріально посвідчені заяви. Прокурор позов підтримав, зазначив про доцільність задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство , материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно п.п.15,16 постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повторного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-х11, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як встановлено судом відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітінх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв пронародження . Висновком органу опіки та піклування Коростенської міської ради визнано доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей неповнолітінх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з-підстав того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] вихованням дітей не займаються, не надають матеріальної допомоги на їх утримання, не дбають про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавляться життям дітей, не надають їм будь-якої матеріальної допомоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду нотаріально завірені заяви про те, що вони відмовляються від батьківських прав . Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. З врахуванням наявних в справі доказів суд вважає, що відповідачі зобов"язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved