Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві зазначав, що 21.06.2013 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 17 000,00 доларів США, що підтверджується борговою розпискою від 21.06.2013 року. Відповідач зобов"язувався повернути борг до 21 червня 2014 року. Однак, своє зобов"язання не виконав і кошти не повернув. На неодноразові прохання позивача про добровільне повернення суми боргу, вказаній у борговій розписці, відповідач сплатити відмовлявся. За офіційним курсом НБУ на 17.07.2014 року сума заборгованості складає 199207,22 грн. Позивач прохав суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 199207,22 грн. суми боргу та 425,7 грн. - 3% річних від суми боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1996,33 грн. Позивач [PERSON], в судове засідання не з"явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21.06.2013 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі 17 000 доларів США і зобов"язувався повернути цю суму не пізніше 21.06.2014 року, що вбачається із боргової розписки (а.с. 25). За офіційним курсом НБУ на 17.07.2014 року сума заборгованості складає 199207,22 грн. (а.с.7). У встановлений термін відповідач грошові кошти не повернув. Згідно розрахунку суми боргу станом на 17.07.2014 року заборгованість перед позивачем становить 199632,92 грн., що складається з 199207,22 грн. - основна сума боргу та 425,7 грн. - три проценти річних (а.с.6). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розписка позичальника є доказом не лише укладення договору позики, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Саме такий правовий висновок про застосування ст..1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі №6-63цс13. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях визначається офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Отже, незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов"язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов"язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України та при застосуванні статті 625 ЦК України. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі №6-79цс14. Оскільки відповідач у встановлений сторонами строк не виконав умови договору позики, то з нього слід стягнути на користь позивача суму боргу, з урахуванням 3 % річних в розмірі 199632,92 грн. та 1996,33 грн. судового збору.

Outcome: approved