Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відібрання дитини від батьків та стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], який народився[INFO]. Відповідачі в шлюбі не перебували, реєстрація народження малолітнього в органах ДРАЦС відбулася відповідно до ст.ст.125, 126 СК України. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Черкаської міської ради, як дитина, яка зазнала фізичного насильства в сім'ї. Мати дитини, відповідач [PERSON], перебуває на обліку у Черкаському обласному психо-неврологічному диспансері та вживає медичні препарати, які знижують її рівень агресії. У зв'язку з відсутністю ліків, [PERSON] була вимушена зробити тижневу перерву у їх вживанні, тому в неї виник конфлікт, в ході якого вона вдарила сина. року до служби у справах дітей звернувся відповідач [PERSON] та повідомила, що не має постійного місця проживання та засобів для існування, а тому просить влаштувати її малолітнього сина [PERSON] до КЗ "Черкаського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей" Черкаської обласної ради. Інформацію щодо місця проживання батька дитини [PERSON] надавати категорично відмовилася, аргументуючи своє небажання тим, що вони не підтримують стосунків між собою. Відповідач [PERSON] була попереджена про умови перебування малолітнього в закладі. Відповідно до інформації КЗ "Черкаський обласний центр соціально- психологічної реабілітації дітей"Черкаської обласної ради від 15.10.2014 № 736, за час перебування малолітнього [PERSON] в закладі, батько відвідував його 5 разів, а мати-8. Працівники Центру неодноразово роз'яснювали батькам щодо необхідності звернення до служби у справах дітей для вирішення питання про подальшу долю дитини. 20. 10. 2014 року службу у справах дітей Черкаської міської ради відвідала відповідач [PERSON] та повідомила, що не має можливості забрати малолітнього сина з закладу та додала, що батько дитини [PERSON] не виявив бажання забрати дитину до себе. року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, відповідач [PERSON] повідомив, що під час спілкування з відповідачкою [PERSON], вони прийняли рішення в інтересах дитини, а саме: повернути дитину на виховання в їх родину, та разом виїхати на проживання до с. Яснозів"я. З цією метою просив надати місяць для облаштування житла в с. Яснозір"я. Відповідач [PERSON] просила заяву задовольнити та додала, що планує виїхати за направленням лікаря на лікування. 1) 2) року відповідач [PERSON] повідомила, що питання щодо її лікування в лікарні ім. Павлова на даний час не вирішено. За адресою реєстрації ні вона ні батько дитини не проживають, питання щодо облаштування житла для повернення малолітнього в родину не вирішено. На даний час, вона, та відповідач [PERSON] не мають можливості забрати дитину з державного закладу. 3) Просять відібрати малолітнього [PERSON], який народився [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавляння батьківських прав, передавши органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування. Стягнути з [PERSON], [INFO], уродженки м. Канів, та [PERSON], 1955 року народження, уродженця Закарпатської області, непрацюючого, аліменти в розмірі ? усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок [PERSON], [INFO] у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до його повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги просила задоволити. Відповідачі в судовому засідання позовні вимоги визналаи та заперечували проти позову. Заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Громадяни [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], який народився [INFO]. Батьки дитини в шлюбі не перебували, реєстрація народження малолітнього в органах ДРАЦС відбулася відповідно до ст.ст.125, 126 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Мати дитини, [PERSON], перебуває на обліку у Черкаському обласному психо-неврологічному диспансері та вживає медичні препарати, які знижують її рівень агресії, неодноразово лікувалася в Черкаській обласній психіатричній лікарні. Застосовує до малолітнього фізичну силу. 29.04.2014 влаштувала малолітнього [PERSON] до КЗ "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Черкаської обласної ради, та володіючи інформацією про умови перебування малолітнього в закладі не звернулася до служби у справах дітей із заявою щодо повернення малолітнього на виховання в родину. Громадянка [PERSON] ніде не працює, не має засобів для існування, не цікавиться дитиною. 20.10.2014 року службу у справах дітей Черкаської міської ради відвідала громадянка [PERSON] та повідомила, що не має можливості забрати малолітнього з закладу та додала, що батько дитини [PERSON] не виявив бажання забрати дитину до себе. Громадянин [PERSON] ніде не працює, не має засобів для існування, не цікавиться життям, здоров'ям, духовним та моральним розвитком малолітнього. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьків батьківських пав, має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Постанова Пленуму верховного суду України від 30.03.2007 N 3 "Про практику застосування судами законодаства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" констатує, що "позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, вказує на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд на вимогу позивача вирішує питання про стягнення аліментів на дитину

Outcome: approved