Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі [PERSON] У визначений законодавством строк не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки між нею, її батьком та його братом, синами бабусі, існувала усна домовленість щодо користування належною спадкодавцю земельною ділянкою. Восени 2016 року її дядько порушив домовленість між спадкоємцями, звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в попядку спадкування. В судовому засідання позивач та її представник підтримали позовну заяву, просили визначити позивачу додатковий строку для подання заяви про прийняття спадщини. Представник обґрунтовувала пропущення її довірителькою строку для прийняття спадщини юридичною необізнаністюм, внаслідок чого [PERSON] невірно зрозуміла розяснення нотаріуса щодо можливості прийняття нею спадщини після закінчення передбаченого законодавством строку. Позивач вважала, що оскільки є спадкоємцем за заповітом, не обмежена ніякими строками для здійснення оформлення спадкового майна. В день, коли відповідачі подавали заяви про прийняття спадщини, [PERSON] також була в нотаріальній конторі, і сторони домовились, що позивач (на деякий час) відмовляється від прийняття спадщини, даючи можливість відповідачам як синам померлої користуватися земельною ділянкою. Повністю відмовлятися не мала намірів. Відповідач [PERSON] в судове засідання 26.01.2017 року не з"явивися, в судовому засіданні 18.01.2017 року позов визнав. Також 20.01.2017 року до суду надійшла заява, в якій відповідач просить розглядати справу без його участі, позов визнає. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Представник посилався на те, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, наведені представником позивача, не є поважними. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив наявність існування домовленості між сторонами щодо користування земельною ділянкою, що належала [PERSON], деталей даної домовленості не пам"ятає. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є онукою, а відповідачі синами [PERSON]. Дані обставини визнаються всіма учасниками процесу, і у відповідності до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. 11 березня 2010 року [PERSON] померла (копія свідоцтва про смерть серії 1-СР № 130217, а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах Мельниківської сільської ради, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії III-ЧР № 031338 від 02.08.2002 року. За життя, 31 липня 2009 року [PERSON] було складено заповіт, яким остання заповіла вищезазначене майно [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №2869 (а.с. 6). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За положеннями ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов"язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась взагалі. 08.11.2016 року позивач звернулася до державного нотаріуса Чорнобаївської державної нотаріальної контори лише з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв»язку з відсутністю заяви про прийняття спадщини (а.с. 8). Разом з тим, з листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 1820/а-16 від 19.11.2016 (а.с.13) вбачається, що до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON], [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані. якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У відповідності до абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» виирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічні роз»яснення містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", а саме: при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід врахувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов"язковим обгрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім"єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку прийняття спадщини, наведені позивачем та її представником не є поважними в розумінні чинного законодавства, а відтак позов задоволенню не підлягає. Суд звертає увагу на те, що вже після подачі позову позивачем було змінено прізвище з «Василига» на «Макуха», на підтвердження чого надано копія свідоцтва про шлюб (а.с. 54).

Outcome: dismissed