Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

В червні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, згідно якої просять визнати [PERSON], [INFO], таким , що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з державної реєстрації місця проживання. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є співвласником квартири [ADDRESS]. Вказана нерухомість належить їм на підставі договору дарування квартири від 28.12.2016 року Відповідач у зазначеній квартирі не проживає з грудня 2016 року. Факт реєстрації відповідача в належній їм квартирі заважає повноцінно нею користуватися та розпоряджатися, змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2018 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивачів звернувся до суду з письмовою заявою в якій вказав, що позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність. Відповідач 07.09.2018 року на адресу суду надіслав заяву, згідно якої зазначив, що просить справу розглянути за його відсутності, щодо цивільного позову не заперечує. Заяви сторін долучено до матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно) , яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що позивачі є співвласникам квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу від 28.12.2016 року ( а.с. 13-15). Як вбачається з довідки про склад сім"ї, виданої ПП " Житлоремекс 2" 30.06.2017 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], який фактично в квартирі не проживає з 2013 року згідно підтвердження сусідів ( а.с. 18). Факт не проживання [PERSON], [INFO] в квартирі [ADDRESS] підтверджується Актом , складним комісією ПП " Житоремекс 2" від 22.05.2018 року ( а.с. 19). Таким чином , судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] на даний час не є власником квартири [ADDRESS], не проживає в даній квартирі з 2013 року , витрати пов"язані з утриманням майна не несе. Стаття 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачам перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд. Таким чином, право позивачів [PERSON], [PERSON], як співвласників, підлягає судовому захисту шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Житомирської області. Суд зазначає, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації. З огляду на зазначене, позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки це питання вирішується на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial