Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що 15 липня 1995 року вона уклала шлюб із відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноармійського районного управління юстиції Житомирської області, який розірваний 07 листопада 2008 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З вересня 2019 року син [PERSON] навчається на денній формі бюджетної основи фінансування в Державному університеті "Житомирська політехніка". [INFO] син досяг повноліття та перебуває на її утриманні. Навчання потребує значних коштів, як безпосередньо оплати за гуртожиток, так і для розвитку, проїзду, харчування, купівлю підручників, одягу та інше. Так як вона на даний час не працює, а повнолітній син продовжує навчання, останній потребує подальшої матеріальної допомоги на утримання. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який навчається у Державному університеті "Житомирська політехніка", визначивши стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позову до суду і до закінчення терміну навчання - 30 червня 2023 року та судові витрати по справі покласти на відповідача. Ухвалою судді від 04.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 11 год. 28 грудня 2020 року, яке було неодноразово відкладено. Позивач у судове засідання не з"явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 28.12.2020, 15.01.2021, 01.02.2021 та 22.01.2021 не з"явився, в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 22 січня 2002 року, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11.11.2008, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноармійського районного управління юстиції Житомирської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 59 від 07.11.2008 (а.с.8). Згідно довідки № 2159 від 11.11.2020, виданої виконкомом Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області, [PERSON] , проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та має сина [PERSON] , 2002 р.н., який перебуває на її утриманні (а.с.9). З довідки № 199 від 12.11.2020 вбачається, що [PERSON] є студентом 2 курсу, факультету комп"ютерно-інтегрованих технологій, мехатроніки і робототехніки, Державного університету "Житомирська політехніка", денної форми навчання, бюджетної основи фінансування. Термін навчання становить з 01.09.2019 по 30.06.2023 (а.с.10). Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Пунктом 3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. У статті 199 СК України зазначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК (2947-14) право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти. Зі ст. 201 СК України вбачається, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи, що сторони не досягли угоди щодо добровільної сплати аліментів, позивач не працює, джерел доходів не має, повнолітній син сторін власних доходів не має, навчається на денній формі навчання, бюджетної основи фінансування, відповідач за станом здоров`я є працездатним, може надавати таку допомогу, а тому приходить до висновку про задоволення позову та вважає стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03.12.2020 і до закінчення терміну навчання - 30 червня 2023 року, але не більше як до досягнення ним 23 років. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідача в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved