Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обгрунтування якого вказала, що відповідач є батьком їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду, донька проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини, аліменти сплачує під тиском держвиконавців, не цікавиться здоров"ям доньки, яка часто хворіє, не відвідує її , тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав з тих же підстав та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що [PERSON] має ряд хронічних хвороб, в зв"язку з чим позивач має намір вивезти дитину на лікування до Російської Федерації, однак, відповідач чинить перешкоди та не надає відповідного дозволу на вивезення доньки за кордон, що суперечить інтересам дитини. Відповідач позов не визнав та пояснив, що категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки, оскільки він любить [PERSON], а позивач та її батьки чинять перешкоди в спілкуванні з нею, тому він звертався до Органу опіки і піклування з заявою про встановлення порядку побачення з дитиною. До того ж аліменти він сплачує вчасно, пропонує позивачці допомогу на утримання доньки, однак вона постійно відмовляється. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Житомирської міської ради позов також підтримав. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили пояснення представника позивача про те, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов"язків від самого народження дитини, не відвідує її навіть у ті дні, які встановлені Органом опіки і піклування. Суд заслухав пояснення сторін, свідків, дослідив матеріали справи та встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Згідно вимог ст.164 Сімейного Кодексу України, якщо буде встановлено, що батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, в судовому порядку вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вказану норму закону та вказані вище обставини справи, суд вважає, що позивачка не надала доказів ухилення відповідача від виконання своїх обов"язків по вихованню доньки. Так, судом встановлено, що відповідач не втратив інтерес до виконання батьківських обов"язків відносно доньки, намагається спілкуватися з нею, сплачує аліменти на її утримання. До того ж, в матеріалах справи наявний висновок органу опіки і піклування від 06.02.2013р. №28 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповіача (а.с. 60). Разом з тим, за висновком органу опіки і піклування від 04.12.2013р. №578 позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним (а.с. 76), однак, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, вважає його недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, оскільки судом при розгляді справи не встановлено обставин, які б свідчили, що спілкування з батьком суперечить найкращим інтересам дитини. В той же час суд враховує, що між батьками виник спір щодо виїзду дитини на лікування до Російської Федерації без згоди батька, тому позивачка в даному випадку керується мотивом отримання від постановлення рішення про позбавлення батьківських прав пільги для успішного процесу вивезення дитини за кордон, а не обставинами, що свідчать про винну поведінку відповідача як батька дитини. Вказаний факт відповідно до норм Закону є підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи, що позивачем не доведено відповідними доказами фактори, які б давали підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, суд в задоволенні позову відмовляє за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed