Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначила, що 18 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківської області між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №206. Від даного шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні та вихованні. В обгрунтування позову покликається на те, що з відповідачем не змогли створити міцної сім"ї через різні погляди на життя та сімейні обов"язки. Відповідач вчиняє безпідставні скандали в присутності сина та застосовує до неї фізичну силу. Внаслідок чого, проживають окремо більше шести місяців. Наведене призвело до остаточного розпаду сімї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе. Просить після розірвання шлюбу сина залишити проживати з нею, прізвище після\~ розірвання шлюбу змінити на дівоче «Воловик». В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав, викладених вище. Відповідач в судове засідання не з"явився,однак подав заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Суд, заслухавши думку позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-НМ №124839 від 18.10.2013 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 18.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківської області актовий запис №206, був зареєстрований шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних копії свідоцтва про народження серії І -НМ №250272 від 21.01.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційнї служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, встановлено, що від даного шлюбу в сторін народився син: [PERSON] Віталієвич, [INFO]. Судом встановлено про те, що малолітній син проживає з матір"ю, позивачкою по справі, та знаходиться на її утриманні та вихованні. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виявила бажання прізвище "Ленгевич» після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне прізвище «Воловик». З огляду на викладене судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, спільного побуту не ведуть. Шлюб між ними носить формальний характер, оскільки проживають окремо більше шести місяців, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спір відносно проживання малолітнього сина відсутній. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб розірвати, малолітнього сина залишити проживати з матір"ю, прізвище позивачці змінити на дошлюбне «Воловик». На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved