Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що відповідач не сплачує своєчасно кошти за надані позивачем послуги з централізованого опалення та підігріву води, в зв"язку з чим за відповідачем утворився борг за період з 01.01.2009 року по 01.11.2013 року в розмірі 3 025,93 грн., оскільки відповідач відмовляється добровільно погасити борг, то позивач просив стягнути вказану суму боргу з відповідача на користь позивача в судовому порядку, а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 229,40 грн. Відповідно до ухвали суду від 05.03.2014 року за клопотанням представника позивача було залучено до участі в розгляді справи як співвідповідачів [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача надала заяву про уточнення позовних вимог позивача а також уточнила позовні вимоги позивача та просила стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води за період з 01.12.2008 року по 01.02.2014 року по 977, 70 грн. з кожного та судові витрати по справі по 76,47 грн. з кожного відповідача, а також представник позивача просила стягнути з [PERSON] на користь позивача 37,92 грн. судових витрат за направлення телеграми. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов заперечували посилаючись на те, що між сторонами відсутні договірні стосунки, також позивачем незаконно нарахована відповідачам абонплата в структурі тарифу на послуги з теплопостачання. [PERSON] та [PERSON] просили застосувати строк позовної давності до вищевказаних позовних вимог позивача, бо позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідачка [PERSON] до суду не з»явилася, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності на житло від 21.02.2000 року і право спільної власності на вказану квартиру зареєстроване за вказаними особами в Білоцерківському МБТІ 24.02.2000 року. Наведене підтверджується копією вищевказаного свідоцтва. Згідно до розрахункових листів абонента наданих позивачем за квартирою [ADDRESS] заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води перед КП БМР "Білоцерківтепломережа" за період з 01.12.2008 року по 01.02.2014 року становить 2 933,08 грн. Відповідно до п. 5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року, споживач зобов"язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В ст. 526 ЦК України, вказано, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами у спірний період не укладався письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, що ствердили в суді учасники процесу. Але як встановлено в суді, з 01.12.2008 року і по 01.02.2014 року між сторонами існують договірні відносини з приводу надання позивачем відповідачам послуг з централізованого опалення та підігріву води. Так в суді було встановлено, що у спірний період позивач надавав відповідачам вищевказані послуги, а відповідачі отримували ці послуги та їх частково оплачували, що ствердили в суді учасники процесу. Також в суді встановлено, що відповідачі по справі не зверталися до позивача із заявою про припинення надання вказаних послуг, що ствердили в суді учасники процесу. До суду не було надано доказів про те, що відповідачі цими послугами не користувалися, відповідачі [PERSON], [PERSON] не заперечували у суді те, що вказані послуги вони у спірний період отримували від позивача. Крім вказаного, як ствердили [PERSON], [PERSON], вони проводили оплату цих послуг на рахунок позивача. Отже вказані обставини свідчать про існування певних юридичних відносин між позивачем та відповідачами щодо надання послуг з централізованого опалення та підігріву води. В ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено те, що споживач зобов"язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, тобто обов"язок укладення вказаного договору законом покладається на споживача. Заперечуючи позов відповідачі [PERSON], [PERSON] посилалися на те, що позивачем незаконно нараховується абонплата в структурі тарифу на послуги з теплопостачання. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року №388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква є КП "Білоцерківтепломережа", що підтверджується копією вказаного рішення. Згідно із Законами "Про місцеве самоврядування в Україні" і "Про місцеві державні адміністрації" регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, які мають право ухвалювати рішення про запровадження тарифів на послуги теплопостачання. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядуванння у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні-послуги відповідно до закону. Згідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Як передбачено Законом "Про місцеве самоврядування в Україні" /ст. 5/ до системи органів місцевого самоврядування належить міська рада і виконавчий комітет ради. Представником позивача було надано суду копії рішень міської ради, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, відповідно до яких були встановлені, змінювалися тарифи на послуги з опалення та підігріву холодної води по м.Білій Церкві, і в структурі тарифу плати за опалення у вищевказаних рішеннях також була передбачена абонентська плата, що підтверджується матеріалами справи. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що тарифи на послуги з опалення та підігріву холодної води по м.Білій Церкві запроваджені органами місцевого самоврядування, що не суперечить вимогам діючого законодавства. В ч. 1 ст. 144 Конституції України вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов"язковими до виконання на відповідній території. В судовому засіданні встановлено, що 21.06.2012 року Білоцерківською міською радою було прийняте рішення за №646-27-VІ "Про внесення змін в додаток 1 до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 11.10.2011 року №451 "Про встановлення тарифів на послуги з опалення та підігріву холодної води" відповідно до якого відсутня абонплата, а передбачена плата за опалення при наявності лічильника теплової енергії: плата за обсяг теплової енергії, спожитої для систем централізованого опалення, грн. за 1 Гкал 269,75 грн. з ПДВ. Вказане рішення набрало чинності з 01.09.2012 року. Так судом встановлено, що відповідно до вищевказаного рішення Білоцерківської міської ради за №646-27-VІ від 21.06.2012 року відповідачам позивачем не нараховувалася абонплата з 01.09.2012 року по 01.02.2014 року. Наведене ствердили учасники процесу у суді. Ст. 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов"язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов"язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов"язаннями, пов"язаними із спільним майном. Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Як встановлено в судовому засіданні, фактично за квартирою [ADDRESS] рахується борг перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води за період з 01.12.2008 року по 01.02.2014 року в сумі 2 933,08 грн., який складається із: 5,34 грн. - борг за опалення за грудень 2008 року; 0,30 грн.- борг за підігрів води за січень 2009 року; 13,82 грн. - борг за підігрів води за грудень 2009 року; 228,07 грн. -борг за опалення за грудень 2009 року; 0,90 грн. -борг за опалення за лютий 2010 року; 21,33 грн. - борг за опалення за березень 2010 року; 14,92 грн. - борг за підігрів води за березень 2011 року; 2 648,40 грн. - борг за період з 01.01.2009 року по 31.08.2012 року за абонентську плату, яка передбачена у структурі тарифу плати за опалення. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали, що ними не сплачено: 0,30 грн.- борг за підігрів води за січень 2009 року; 13,82 грн. - борг за підігрів води за грудень 2009 року; 150 грн. -борг за опалення за грудень 2009 року; 0,90 грн. -борг за опалення за лютий 2010 року; 21,33 грн. - борг за опалення за березень 2010 року; 14,92 грн. - борг за підігрів води за березень 2011 року; та вказаний позивачем борг за період з 01.01.2009 року по 31.08.2012 року за абонентську плату. Суд вважає, що саме КП БМР "Білоцерківтепломережа" має право вимагати стягнення заборгованості з відповідачів за надані останнім послуги з централізованого опалення та підігріву води, бо саме КП БМР "Білоцерківтепломережа" являється виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м.Біла Церква. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заборгованість відповідачів, як споживачів послуг з централізованого опалення та підігріву води, перед позивачем за період з 01.12.2008 року по 01.02.2014 року складає суму 2 933,08 грн., оскільки відповідачі не виконують свої зобов"язання щодо оплати наданих послуг відповідно до затверджених в установленому порядку тарифів, тоді як ці тарифи на послуги з опалення та підігріву води є чинними, вони не скасовані та не визнані незаконними. Згідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В ч. 1 ст. 264 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу чи іншого обов"язку. В ч. 3 цієї ж статті вказано, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до винесення судом рішення по справі заявили про застосування судом позовної давності до вищевказаних позовних вимог позивача. Згідно до матеріалів цивільної справи № 357/407/14-ц 2/357/916/14 позивач 16.12.2013 року поштою направив до суду свій вищевказаний позов до [PERSON] про стягнення суми боргу, що підтверджується штампом Укрпошти на конверті в якому містився вказаний позов з матеріалами доданими до нього, згідно до штампу суду на позовній заяві, вищевказана позовна заява була зареєстрована канцелярією Білоцерківського міськрайон ного суду 16.01.2014 року. Таким чином, позивач звернувся до суду з цим позовом 16.12.2013 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки за ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 18.10.2013 року було скасовано судовий наказ від 04.09.2013 року по справі №357/9414/13-ц 2-н/357/2114/13 про стягнення з [PERSON] на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води в сумі 3 381,33 грн., та витрат на оплату судового збору в сумі 114,70 грн., що підтверджується копією цієї ухвали. Суд вважає, що в даному випадку перебіг позовної давності переривався, оскільки відповідачі вчиняли дії, що свідчать про визнання ними свого боргу, а саме відповідачі сплатили позивачу заборгованість за надані послуги: за підігрів води за вересень 2009 року в сумі 13,82 грн. 10.06.2011 року; за опалення за жовтень 2009 року в сумі 50,88 грн. 14.04.2011 року; за опалення за листопад 2009 року в сумі 174, 26 грн. 10.06.2011 року; за опалення за січень 2010 року в сумі 343,50 грн. 26.05.2011 року; за опалення за лютий 2010 року в сумі 390,90 грн. 14.07.2011 року 200,00 грн. та 190,00 грн. 11.08.2011 року; за опалення та підігрів води за квітень 2010 року в сумі 110,11 грн. 07.03.2011 року; за підігрів води за червень 2010 року в сумі 41,46 грн. 07.03.2011 року. Крім вказаного, 20.11.2013 року було сплачено відповідачами позивачу за жовтень 2013 року 72,85 грн., а у повідомленні позивача за жовтень 2013 року до оплати позивачем було нараховано 52,85 грн. за опалення та станом на 01.10.2013 року був вказаний борг 2 973,08 грн., також вказане зазначено і в розрахункових листах абонента, а згідно повідомлення відповіда чами сплачено ще й борг 20,00 грн. Також 17.12.2013 року відповідачами позивачу було сплачено 324,07 грн. за листопад 2013 року, а у повідомленні позивача за листопад 2013 року до оплати позивачем було нараховано 304,07 грн. за опалення та станом на 01.11.2013 року був вказаний борг 3 025,93 грн., також вказане зазначено і в розрахункових листах абонента, а згідно повідомлення відповідачами сплачено ще й борг 20,00 грн. Наведене підтверджується копіями повідомлень з квитанціями, поясненнями представника позивача, також частково вказане підтвердили відповідачі [PERSON], [PERSON] Суд не приймає до уваги поясненнями відповідачів [PERSON], [PERSON] про те, що ними було сплачено 17.12.2013 року 20,00 грн. та 20.11.2013 року 20,00 грн. не борги за минулий час, а авансові платежі, оскільки у повідомленнях за жовтень та за листопад 2013 року чітко вказано саме про оплату боргу. А тому з врахуванням всіх вищенаведених правових норм, суд вважає, що не має підстав для застосування позовної давності, оскільки відповідачами вчинялися дії, які свідчать про визнання ними свого боргу перед позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заборгованість відповідачів, як спожива чів послуг з централізованого опалення та підігріву води, перед позивачем за період з 01.12.2008 року по 01.02.2014 року складає суму 2 933,08 грн. Зважаючи на вищевикладене та на те, що [PERSON] являється власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], то за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води за період з 01.12.2008 року по 01.02.2014 року повинен бути стягнутий на користь позивача з [PERSON] борг в сумі 977,70 грн. Враховуючи те, що [PERSON] являється власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], то за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води за період з 01.12.2008 року по 01.02.2014 року повинен бути стягнутий на користь позивача з [PERSON] борг в сумі 977,70 грн. Крім вказаного, враховуючи те, що [PERSON] являється власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], то за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води за період з 01.12.2008 року по 01.02.2014 року повинен бути стягнутий на користь позивача з [PERSON] борг в сумі 977,70 грн. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача на користь позивача по 977 грн. 70 коп. боргу за надані позивачем послуги з централізованого опалення. Суд також вважає, що відповідно до ст. 88 ЦПК України з кожного відповідача необхідно стягнути на користь позивача по 76,46 грн. судового збору Крім вказаного, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, пов"язані з оплатою телеграми про виклик відповідача [PERSON] до суду в розмірі 37 гривень 92 коп. згідно до ст. 88 ЦПК України. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів [PERSON], [PERSON] про те, що між сторонами відсутні договірні стосунки, та про те, що позивачем незаконно нарахована відповідачу абонплата в структурі тарифу на послуги з теплопостачання, оскільки ці заперечення спростовуються вищевикладеними у рішенні суду доказами. На підставі вищевикладеного та ст. 144 Конституції України, ст.162 ЖК України, ст.ст. 526,360,256,257,261,264,267 ЦК України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року, Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630,

Outcome: approved