Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в котрому зазначено, що з відповідачем зареєструвала шлюб 17 листопада 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Їх сімейне життя не склалося, вони втратили почуття кохання та поваги один до одного, проживають разом, проте, з червня 2017 р. шлюбні стосунки не підтримують, ведуть окремі бюджети. Вважає, що збереження шлюбу між ними неможливе, в зв"язку з чим просила його розірвати. Ухвалою Яготинського районного суду від 20 лютого 2019 р. провадження у справі було зупинено та надано сторонам строк для примирення терміном на два місяці. Ухвалою Яготинського районного суду від 22 квітня 2019 р. провадження у справі було поновлено. В судове засідання позивачка не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві до суду просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача надав до суду відзив, котрий обгрунтований наступним. Позивачка замовчує той факт, що причиною припинення шлюбних стосунків було погіршення стану здоров"я чоловіка. У зв"язку із ураженням опорно-рухового апарату відповідача, що спричиняє обмежену рухливість, МСЕК було зроблено висновок, що відповідач потребує постійного стороннього догляду та йому присвоєна перша група інвалідності підгрупи Б (з високою мірою втрати здоров"я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування). Твердження позивачки про те, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та що вони втратили почуття любові та поваги один до одного пов"язано із відсутністю бажання позивачки здійснювати догляд за відповідачем, який втратив здоров"я, тобто це є мотивом та приводом подання позивачкою позову. До моменту госпіталізації відповідача він повністю утримував сім"ю та задовольняв усі потреби позивачки. Після втрати здоров"я відповідачем, втрачена можливість повноцінно утримувати сім"ю. Просив відмовити у задоволенні позову. В судове засідання призначене до розгляду на 25 вересня 2019 р. представник відповідача не з"явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, звернувся до суду з письмовою заявою, в котрій просив розглянути справу у його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В силу ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№ 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов"язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У звязку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». В судовому засіданні установлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 листопада 2007 року у Яготинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 185, (свідоцтво про шлюб, а.с. 6). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , (копія свідоцтва про народження, а.с.5). Відповідач є інвалідом 1 групи підгрупи Б загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується актом огляду МСЕК, пенсійним посвідченням, витягом з історії хвороби та протоколами обстеження, (а.с. 33-48). Подружжя не має спільного бюджету, фактично припинило шлюбні стосунки, проживає окремо. Строк, наданий судом для примирення, до збереження сім"ї не привів. Проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку, лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява № 44647\\98). З врахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сім"я розпалась остаточно, шлюб носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Понесені позивачкою судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач є інвалідом 1 групи, а отже звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved