Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з зазначеним позовом з вимогою стягнути з відповідача 77079 гривень 12 копійок заборгованості за кредитним договором від 2.12.2013 року № GP-5547550, укладеним між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ". Вказана заборгованість виникла у зв"язку з порушеннями зобов"язань за кредитним договором відповідачем та складається з наступного - заборгованість за кредитом 12578 гривень 91 копійка, заборгованість по процентам за користування кредитом - 941 гривня 60 копійок, заборгованість за несплаченими комісіями за користування кредитом - 9425 гривень,70 копійок, штрафні санкції - 54132 гривні 91 копійка. Позивач зазначив, що надав зазначений кредит у сумі 22946 гривень 21 копійку відповідачу строком користування 36 місяців. Оскільки відповідач добровільно не сплачував заборгованість, позивач звернувся до суду. Відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с.58), проти позову заперечив, зазначивши що у 2013 - 2014 роках сплачував кредитну заборгованість, сплативши 6080 гривень. Крім того, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. № 4214 від 28.07.2017 року за вказаним кредитним договором була стягнута заборгованість за період з 14.06.2016 року по 14.07.2017 року у сумі 32436 гривень 78 копійок, рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 10.07.2019 року, зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Під час судового розгляду представник відповідача проти позову заперечив, пославшись на викладені у відзиві підстави. Представник позивача в судове засідання не з"явився. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного: За кредитним договором від 2.12.2013 року № GP-5547550, укладеним між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ", який складається із заяви № GP 5547550 та Основних умов кредитування та страхування. Відповідно до умов вказаного договору, позивач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 22946 гривень 21 копійку строком на 36 місяців - до 2.12.2016 року зі сплатою 2 % річних за користування кредитними коштами та щомісячною платою у вигляді комісії за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в розмірі 401,28 гривень (а.с. 6). В заяві на приєднання до умов договору встановлений графік платежів з зазначенням сум щомісячного платежу за тілом кредиту та процентами. На виконання договору банк відкрив для позивача поточний рахунок у гривнях, на який відповідач повинен був сплачувати кошти. В порушення умов кредитного договору щодо щомісячного погашення кредитної заборгованості, відповідач сплачував борг за кредитом у 2014-2015 році та у 2018 - 2019 роках, що підтверджується довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором (а.с.12). Так, відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст. 215 ЦК України). За положеннями ч. 2 ст. 215 ЦК України, правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Судом встановлено, що ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ" надав [PERSON] кредит на загальні споживчі цілі, що прямо зазначено в змісті пропозиції укласти договір від 2.12.2013 року № GP-5547550, тому особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абз. 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які діяли на час укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Отже, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, має бути конкретизовано, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому, нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, є незаконним. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами кредитного договору та графіком платежів, [PERSON] зобов`язаний був сплачувати тіло кредиту у сумі щомісячного платежу з нарахованими процентами в сумі 964 гривні 47 копійок. З наданого ПАТ «ПУМБ» розрахунку вбачається, що за кредитним договором відповідачу щомісяця нараховувалася банком комісія у розмірі 401 гривня 28 копійок за обслуговування кредитної заборгованості, проте банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику (а.с. 6). Враховуючи викладене, суд приходить висновку про те, що умова кредитного договору, укладеного між сторонами щодо встановлення щомісячної плати у вигляді комісії за обслуговування кредиту, є нікчемною та не створює для позивача юридичних наслідків, а тому ПАТ «ПУМБ» незаконно нараховувалася комісія за кредитним договором. При цьому суд також враховує що відсутні докази підписання відповідачем умов кредитування та страхування, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначена дата такого підписання, що унеможливлює встановити чинність зазначених Умов на дату укладання кредитного договору, відтак вказаний документ не можна вважати складовою частиною кредитного договору, тому банком неправомірно нараховано комісію. Також суд враховує, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є послугою відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, в змісті позому в обгрунтування позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій в сумі 54132 гривні 91 копійка позивачем зазначено, що вказані штрафні санкції нараховані на підставі п.6.2. Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків. Разом з тим, Основні умови кредитування та страхування, які долучені до Анкети - заяви позичальника не містять п.6.2., тому вказане нарахування є безпідставним. Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість за сумою кредиту - 12578 гривень 91 копійка та заборгованість за несплаченими процентами за обслуговування кредиту в сумі 941 гривня 60 копійок. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "ПУМБ" 313 гривень 51 копійку таких витрат, як суму, пропорційну розміру задоволених позовних вимог (16,32 % задоволених позовних вимог) у відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу відповідачу, суд, дослідивши розрахунок про стягнення витрат на послуги з надання правничої допомоги, відповідно якого вказаного про виконання такої допомоги на 8000 гривень, та детального опису робіт, виконаних адвокатом Тишковським С.А. на загальну суму 8000 гривень, складеному на підставі договору про надання правничої допомоги від 7.11.2019 року, такі витрати необхідно стягнути пропорційно вимогам, у задоволенні яких судом відмовлено, а саме 83,68% - в сумі 6694 гривні(а.с.80-83).

Outcome: partial