Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом, предмет якого складають наступні вимоги: 1) Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 40612,84 Доларів США, що за курсом 21,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015 року складає 854494,15 грн. за кредитним договором №DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року; 2) Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їхню користь судові витрати у вигляді сплаченого ними судового збору у розмірі 3654,00 грн. Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 15, 32, 107 ЦПК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилається на наступні документи: розрахунок заборгованості за договором №DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року станом на 28.05.2015 року (а.с.4-6); курс валют станом на 28.05.2015 року (а.с.7); повідомлення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про неналежне виконання кредитного договору від 08.06.2015 року №30.1.0.0/2-567 з реєстром поштових відправлень (а.с.8-11); кредитиний договір №DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року (а.с.12-13); ордер розпорядження №DNMCAK99960213 про надання кредиту в розмірі 9871,00 Доларів США (а.с.14); договір поруки №DNMCAK99960213/1 від 27.12.2006 року (а.с.15); паспорт громадянина України на ім"я [PERSON] (а.с.16); паспорт громадянина України та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера на ім"я [PERSON] (а.с.17); довідка АА № 241170 з ЄДРПОУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (а.с.18); банківська ліцензія №22 від 05.10.2011 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (а.с.20); Статут ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"(нова редакція) (а.с.21). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається у заяві на те, що 27.12.2006 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір №№DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року, згідно умов якого позивач зобов"язався надати [PERSON] кредит в розмірі 9871,00 Доларів США на строк до 27.12.2011 року, а [PERSON] зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов"язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, в зв"язку з чим за ним станом на 28.05.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 40612,84 Доларів США, яка складається з наступного: 5044,89 Доларів США - заборгованість за кредитом; 9333,81 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 456,06 Доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 25778,08 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. Також посилається на те, що в забезпечення виконання зобов"язання [PERSON] за кредитним договором №DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року, між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] 27.12.2006 року було укладено договір поруки. Згідно п.6 договору поруки поручитель зобов"язаний виконати зобов"язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п"яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред"явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов"язання, залишена без задоволення, а, отже, відповідачі в справі діють як солідарні боржники. В судове засідання представник позивача не з"явився. Надав суду заяву з проханням про розгляд справи у їхню відсутність. Одночасно зазначив, що позовні вимоги вони підтримують повністю та не заперечують проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомили. Заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. На підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, перевіривши повноваження представника позивача, встановивши наявність для того законних підстав, вивчивши надані сторонами документи, даючи оцінку доказам у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості за кредитним договором №DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року в розмірі 5044 доларів США 89 центів. В позові ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості відмовити повністю. При цьому суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов такого договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає встановленими такі обставини. 27.12.2006 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено "Кредитний договір №DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року, згідно умов якого останньому було надано кредит в розмірі 9871,00 Доларів США на строк до 27.12.2011 року, в обмін на зобов"язання [PERSON] повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а.с.12-13). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти та інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо:1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичені відповідачеві 9871,00 доларів США суд відносить до категорії речей, які наділені родовими ознаками, а тому не можуть виступати предметом кредитного договору, так як відповідно до ст. 1054 ЦК України під кредитом розуміється надання грошових коштів. В силу цього, до договору, предметом якого є іноземна валюта, не можуть бути застосовані правові наслідки, передбачені зокрема ст. 1057-1 ЦК України, що виключає застосування приписів Параграфа 2 Глави 71 ЦК України до відносин, що виникли між позивачем та відповідачем. Згідно статті 192 ЦК України грошовими коштами є гроші. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею в Україні є гривня. Відповідно до п.1.ч.2. ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються засади створення і функціонування грошового ринку, так само як відповідно до п.7 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначається правовий режим власності, що, на переконання суду, не допускає можливості зміни таких засад та правового режиму іншими правовими актами. Приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що договірні відносини, які виникли між сторонами регулюються нормами, які містяться в Параграфі 1 Глави 71 ЦК України, і стосуються речей, визначених родовими ознаками. За викладених обставин вимога позивача про стягнення процентів в силу ст. 1048 ч.2 ЦК України заявлена безпідставно. При цьому судом взято до уваги й приписи ст. 536 ЦК України, згідно яких боржник зобов'язаний сплачувати проценти лише за користування чужими грошовими коштами, а їх розмір встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нарахована позивачем комісія за користування кредитом в розмірі 456,06 доларів США та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 25778,08 доларів США не може бути стягнена з відповідача в силу того, що згідно ст. 549 ЦК України пенею розуміється грошова сума, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а не певна кількість іноземної валюти. Правова позиція, яка запропонована позивачем в позовній заяві, на думку суду, спрямована на формування переконання, що грошовою одиницею (грошима, грошовими коштами) в Україні також є й іноземна валюта. Таке суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України. З таких самих підстав суд дійшов висновку, що положення договору №DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] в частині встановлення процентної ставки, комісії та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у відсотках до неповернутої кількості іноземної валюти вказують на невідповідність таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, а їх зміст суперечить Цивільному кодексу України. У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст. 526 ЦК України. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу в позику 9871,00 доларів США, що підтверджується ордером розпорядженням №DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року на вказану суму (а.с.14). Відповідач перестав погашати заборгованість за договором, що виникла. Таким чином, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконував належним чином, у зв'язку з чим позивач вимагає повернення боргу. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за договором за відповідачем дійсно утворилась заборгованість. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON], суд дійшов висновку про те, що з нього на користь позивача підлягають стягненню 5044,89 доларів США заборгованості за договором №DNMCAK99960213 від 27.12.2006 року. Крім того, позивач в даній справі наполягав на солідарному стягненні з обох відповідачів в даній справі, тобто з [PERSON] та з поручителя [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи дане питання, суд приходить до висновку, що в позові ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості слід відмовити повністю з таких підстав. Виходячи з системного аналізу норм, закріпленних у ст.ст. 546-548, 553-558, 626-636, 638 ЦК України, суд прийшов до переконання, що договір поруки є договором на користь третьої особи (кредитора боржника) між боржником і поручителем. Цей договір є двостороннім за своєю природою, так як поручитель бере на себе зобов'язання за виконання боржником свого обов'язку (ст.ст. 638, 553 ЦК України), а боржник бере на себе зобов'язання оплатити послуги поручителя (ст. 558 ЦК України). Відповідно до ст. 228 ЦК України змістом такого договору є умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, для договору поруки згідно ст.ст. 558, 638 ЦК України істотною умовою є розмір та порядок оплати послуг поручителя, наданих ним боржникові. Згідно ст. 638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що правочин, на який посилається позивач, не є договором поруки у розумінні нормативних приписів, що містяться в Главі 49 ЦК України "Забезпечення виконання зобов'язань", не містить істотних умов договору поруки, зазначених у параграфі 3 цієї глави ЦК України. Зокрема, відсутні відомості про розмір та порядок оплати послуг поручителя, наданих ним боржникові. Оскільки вказаний договір не містить істотних умов, які є обов'язковими для договору поруки, тобто його зміст не відповідає вимогам ЦК України, він не може вважатися укладеним в силу ст. 638 ч.1 ЦУК України, і відповідно до ст. 215 ч.2 ЦК України є нікчемним правочином. У цьому разі визнання такого правочину недійним судом не вимагається. За таких обставин суд вважає, що позивач не довів того факту, що [PERSON] є поручителем за зобов'язаннями [PERSON] перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" через відсутність договору поруки в розумінні ст.ст. 546, 547, 553, 558, 638, 636 ЦК України. Отже, позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів в даній справі на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд,

Outcome: partial