Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

у березні 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про зобов"язання вчинити дії. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вона є власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.1996 р. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 515 кв.метрів. Вказану земельну ділянку було відведено у безстрокове користування [PERSON] та [PERSON] згідно рішення виконкому Кагановичської районної ради депутатів трудящих від 18.06.1956 р. № 590. Рішенням Київської міської ради № 179-1/840 від 22.02.2007 р "Про приватизацію земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі м. Києва" вирішено передати у спільну часткову власність земельну ділянку на [ADDRESS], на користь [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/4) З метою отримання державного акту про право власності на земельну ділянку позивачем 29.08.2013 р. було укладено договір № 1532 на виконання проектно-вишукувальних робіт, відповідно до якого КП "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі" взяв на себе зобов"язання по виконанню комплексу робіт зі складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за вказаною адресою. Кінцевим результатом робіт є встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.Також було складено акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі земельної ділянки позивача були закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Користувачі суміжних земельних ділянок претензій щодо існуючих меж не пред"являли. Позивачем на межі з земельною ділянкою відповідачів у 1990 р. до стіни їх гаражу (збудованого за кілька років раніше) було прибудовано гараж (сарай за літ. "Е" в технічному паспорті на домоволодіння). У серпні 2013 року будівельники за дорученням відповідача [PERSON] знесли гараж відповідачів разом зі стіною, на яку спирався гараж позивача, та змістили межу належної відповідачам земельної ділянки в сторону позивача, тобто, на думку позивача, здійснили захоплення частини земельної ділянки і наразі займають частину земельної ділянки на [ADDRESS] без жодних правових підстав. Тому позивач просила зобов"язати відповідачів за власний рахунок звільнити земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Києві від частини фундаменту, паркану та цегляного сповпа, а також будь-яких інших речей або споруд, що перебувають на ній та належать або перебувають у користуванні відповідачів, або відносяться до землеволодіння по [ADDRESS] а у випадку відмови - звільнити земельну ділянку по [ADDRESS] за допомогою органів державної виконавчої служби за рахунок відповідачів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року було відкрито провадження у даній справі. (а.с. 28 т.1) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, [PERSON] залучена до участі у справі в якості правонаступника [PERSON], померлої [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов, посилаючись на висновок № 1939 від 17 жовтня 2016 року експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, яким встановлено, що фактичні межі земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], не відповідають межам, встановленим (технічною документацією) технічним звітом на земельну ділянку. Відповідачі в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти задоволення позову, зазначивши про необгрунтованість вимог позивача. Треті особи в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені судом. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених Кодексом. Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. [PERSON] була власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.1996 р. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 515 кв.метрів. (а.с. 7-9 т.1) Вказану земельну ділянку було відведено у безстрокове користування [PERSON] та [PERSON] згідно рішення виконкому Кагановичської районної ради депутатів трудящих від 18.06.1956 р. № 590. Рішенням Київської міської ради № 179-1/840 від 22.02.2007 р "Про приватизацію земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі м. Києва" вирішено передати у спільну часткову власність земельну ділянку на [ADDRESS], на користь [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/4) (а.с. 10 т.1) З метою отримання державного акту про право власності на земельну ділянку [PERSON] 29.08.2013 р. було укладено договір № 1532 на виконання проектно-вишукувальних робіт, відповідно до якого КП "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі" взяв на себе зобов"язання по виконанню комплексу робіт зі складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за вказаною адресою. (а.с. 11 т. 1) Кінцевим результатом робіт є встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Також було складено акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі земельної ділянки позивача були закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. (а.с. 13 т.1) [PERSON] набула право власності на 1/4 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 12 серпня 2017 року Другою київською державною нотаральною конторою. (а.с. 6 т. 4) На підставі договору дарування, посвідченого Другою київською державною нотаріальною конторою 14.04.1995 р. відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка межує з земельною ділянкою, власником якої є позивач. (а.с. 240 т. 1) Звертаючись у суд з даним позовом, позивач посилається на те, що [PERSON] на межі з земельною ділянкою відповідачів у 1990 р. до стіни їх гаражу (збудованого за кілька років раніше) було прибудовано гараж (сарай за літ. "Е" в технічному паспорті на домоволодіння). У серпні 2013 року будівельники за дорученням відповідача [PERSON] знесли гараж відповідачів разом зі стіною, на яку спирався гараж позивача, та змістили межу належної відповідачам земельної ділянки в сторону позивача, тобто, на думку позивача, здійснили захоплення частини земельної ділянки і наразі займають частину земельної ділянки на [ADDRESS] без жодних правових підстав. Згідно технічного паспорту БТІ від 10.02.2006 р. по [ADDRESS] в м. Києві зареєстровані земельні поліпшення, зокрема окремо розташований гараж літ. "Е" збудований у 1990 р., що знаходиться поряд з межею земельної ділянки [ADDRESS], та гараж літ. "Ж", прибудований в 2003 р. до житлового будинку "А". Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 вересня 2016 року у справі призначена судова будівельно - технічна експертиза. З висновку № 1939 від 17 жовтня 2016 року, виготовленого експертом за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, вбачається, що фактичні межі земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], не відповідають межам, встановленим (технічною документацією) технічним звітом на земельну ділянку. (а.с. 123 т. 3) Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно зі ст. 212 Земельного кодексу передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Частиною 2 цієї статті передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Судом безспірно встановлено, що фактичні межі земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], не відповідають межам, встановленим (технічною документацією) технічним звітом на земельну ділянку. При цьому, фактична межа, яка є спільною між ділянками № 11-А та № 13, не відповідає межі, зазначеній в технічній документації, а саме: точка "21" зміщена в бік земеьної ділянки № 11-а на 0,42 м, та точка "20" зміщена в бік земельної ділянки №13 на 0,52 м. Тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині зобов"язання відповідача [PERSON] за власний рахунок звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], від частини фундаменту, паркану та цегляного сповпа, а також будь-яких інших речей або споруд, що перебувають на ній та належать або перебувають у його користуванні, або відносяться до домоволодіння по [ADDRESS] Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial