Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що проживала із відповідачем у незареєстрованому шлюбі від якого [INFO] народила сина [PERSON], який проживає з нею. Відносини із відповідачем не склалися і вони розійшлися. Останній веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Позивач доглядає сина, забезпечує піклуванням, турботою та всім необхідним для фізичного і духовного розвитку сина. [PERSON] не бере педагогічної, матеріальної чи будь-якої іншої участі у вихованні сина, який є дитиною-інвалідом, не дбає про його фізичний та духований розвиток. Крім того, дитина проживає із позивачем та знаходиться на повному її утриманні, тому позивач мусить вирішити питання сплати аліментів на сина. Посилаючись на вказані обставини, просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дитини, [PERSON] та стягнути на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу зверення до суду та закінчуючи повноліттям дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, обгрунтувавши їх вищеневеденими обставинами та пояснила, що припинили сумісне проживання із відповідачем у 2010 році, сину було 3 роки. З того часу відповідач не приймає участі у вихованні сина, не займається його навчанням, не надає кошти на його утримання, можливо декілька разів на рік відвідає сина, коли дитину оперували кошти не дав, іноді купував подарунки, одяг, влітку 2016 року відвідував сина. Представник позивача також позов підтримала та зазначила, що відповідач притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, що може в подальшому негативно вплинути на виховання дитини. Відповідач позов визнав частково, позовні вимоги про стягнення аліментів визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на сина, щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина не визнав та заперечував, пояснивши, що завжди намагався спілкуватися із сином, по мірі можливості надавати кошти, коли проживав у м.Бердичеві із [PERSON] забирав сина до себе погостювати. Подарував телефон сину для спілкування із ним, де він подівся йому невідомо. Можливо не відвідував школу, однак із сином зустрічався та на даний час продовжую підтримувати стосунки. Будь-якого негативного впливу на дитину з його боку не має, аморальний спосіб життя не веде, кошти заробляє та сплачує аліменти на сина [PERSON], а також буде сплачувати на [PERSON]. Просив не позбавляти його батьківських прав. Представник органу опіки та піклування Червоненської селищної ради підтримав свій письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, вказавши, що відповідач належним чином вихованням дитини не займається. Представник Андрушівської райдержадміністрації щодо стягнення аліментів вимогу підтримала та заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав, зазначивши, що відповідач цікавиться дитиною та спілкується з нею, тому в інтересах дитини не вважала доцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав щодо сина. Заслухавши позивача та її представника, відповідача, представника органу опіки та піклування та райдержадміністрації, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задовленню з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини ст.. 166 СК України. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Позивач змінила прізвище у шлюбі з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 7). Дитина [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Червоненської селищної ради № 469 від 13.09.2016 року та актом від 14.09.2016 року (а.с.9 -10). Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що проживає по сусідству із позивачем та спілкується з нею. Відповідач до дитини не приходить та не спілкується з нею взагалі, знає, що він лише купував куртку, спортивний костюм, боксерську грушу. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживала із відповідачем у шлюбі в 2014-2015 р.р. у м.Бердичеві, відповідач завжди намагався спілкуватися із сином, подарував йому телефон, забирали до себе в гості [PERSON], він був у них десь півтора дня. Купували йому речі, [PERSON] 200 грн. давав сину на лікування, коли була можливість, то давав гроші, до дитини їздив декілька разів на рік. Згідно пояснень позивача, вона підтвердила обставини вказані свідком [PERSON] про те, що син [PERSON] їздив до батька у гості та він йому купив телефон та деякі речі, а також те, що відповідач приїздить до сестри у село та бачиться із сином. Вона нікуди не зверталась з приводу невиконання відповідачем своїх батьківських обов"язків та вжиття заходів щодо зміни ним свого ставлення до дитини. Згідно висновку Червоненської селищної ради від 28.02.2017 р. № 228 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 73). Суд критично оцінює даний висновок органу опіки та піклування, оскільки він є формальним, недостатньо обґрунтованим і за встановлених судом обставин суперечить інтересам дитини. Зокрема, як свідчить характеристика Скаківської сільської ради, Бердичівського району відповідач за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 49). Згідно інформації Андрушівського ВП БПВ ГУНП в Житомирській області [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності Андрушівським ВП не притягувався (а.с. 84). В матеріалах справи також відсутні будь-які докази про те, що відповідач зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, що до нього вживалися заходи реагування за неналежне виконання батьківських обов'язків, або він за це притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Тобто, відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача як особистість та члена суспільства, який був би не в змозі забезпечити належного виховання дитини або міг би негативно впливати на неї. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Ні позивач, ні орган опіки та піклування, який надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів малолітнього сина шляхом позбавлення його батька по відношенню до нього батьківських прав. Не навели безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками. Аналогічної позиції також дотрималася представник служби в справах дітей Андрушівської РДА. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та його ставлення до дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який не відповідає інтересам дитини, приходить до висновку щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, так як дитина проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач постійної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, то вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільняється від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн..

Outcome: partial