Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

06 грудня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 50 % від його доходів щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, а також стягнути додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 2000 гривень, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення повноліття дітей. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.08.1997 року. Від шлюбу з відповідачем мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Із чоловіком позивачка проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Діти залишились проживати із позивачкою, та знаходяться на її утриманні. Кошти на утримання синів батько не надає, участі у вихованні дітей не приймає. Питання щодо допомоги утримання дітей у добровільному порядку із відповідачем вирішити позивачка не в змозі. Тому вимушена була звернутися до суду. Ухвалою Ленінського районного суду від 08.12.2017 року було відкрите провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України,Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів продовжено в порядку спрощеного позовного провадження. 05.02.2018 року відповідач надав письмовий відзив по справі до Ленінського районного суду м. Харкова з дотриманням вимог ст. 178 ЦПК України. У відзові відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме просить визначити розмір аліментів на утримання синів у мінімальному розмірі аліментів, встановленому законом станом на 01.01.2018 року - в сумі 930 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подання позову і до повноліття дітей. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. При цьому просив врахувати його матеріальне становище, а саме розмір заробітної плати, а також те що він має кредитні зобов"язання, що він проживає із непрацездатним батьком, якому надає також матеріальну допомогу. Що стосується додаткових витрат на утримання дітей, відповідач зазначив про необгрунтованість вимог в цій частині. Крім того, зазначив, що вони із позивачкою мають квартиру у спільній власності, яка була придбана в період шлюбу, та позивачка отримує додатковий дохід від оренди даної квартири. 12.02.2018 року позивач подала до суду відповідь на відзив з дотриманням вимог ст. 179 ЦПК України. Щодо доводів наведених відповідачем у відзові зазначила про їх безпідставність. Зазначила, що вона також має непрацездатну мати. Стосовно додаткових витрат на дітей вказала, що обидва сини займаються спортом, приймають участь у спортивних змаганнях, та потребують додаткових витрат на спортивний одяг та посилене харчування. Крім того, сини мають проблеми із здоров"ям, що потребує витрати на лікування. Щодо квартири купленої у період шлюбу, посилалась на те,що квартира оформлена на відповідача, вона жодних договорів оренди не укладала. Просила відхилити відзив відповідача. 16.02.2018 року на адресу суду подано відповідачем заперечення на відповідь на відзив в порядку ст. 180 ЦПК України. У запереченнях відповідач навів обгрунтування того, що квартира хоча і оформлена на нього, але куплена у період шлюбу, тому є у спільній власності із позивачкою. Зазначив, що він розуміє необхідність матеріального утриманні дітей, але його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти лише у розмірі 930 грн. на кожну дитину. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, про слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі. У зв'язку з тим, що останній час сімейне життя не складалося, вони стали проживати окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.05.2005 року та [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 16.02.2007 року. Діти проживають із матір"ю та перебувають на її утриманні. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач підтвердив що має постійний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших дітей, його вік, розмір заробітку. Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено те, що в 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатною, здоровою особою, офіційно працевлаштований, відсутні аліменти на інших дітей, непрацездатного батька, враховуючи право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 його доходу, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Разом з тим, вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі до задоволення не підлягає, оскільки позивач не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог. Вирішуючи позовну вимогу про стягнгення додаткових витрат на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України. Отже, законодавчо закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У позовній заяві позивач [PERSON] не вказує, в якому розмірі вона щомісячно несе витрати на лікування, розвиток спортивних здібностей синів, однак просить стягувати з відповідача 2000 гривень додаткових витрат на дітей щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифікованоПостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Разом з тим, позивачем надано лише підтвердження вже понесених нею витрат на лікування синів, а саме копії квитанцій, оригінали яких були оглянуті в суді. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою. А тому суд вважає за необхідне половину вартості ліків придбаних на лікування синів, стягнути з відповідача В іншому позивачем не надано жодних документів, з яких суд міг би встановити конкретний розмір передбачуваних, або вже понесених інших додаткових витрат, що необхідно буде витрачати щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дітей щомісячно до досягнення ними повноліття у розмірі 2000 грн. не доведена, тому задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з вимогою про компенсацію понесених витрат за умови підтвердження їх розміру належними доказами. Враховуючи наведене,

Outcome: partial