Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

31.08.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду, завдану дорожньо - транспортною пригодою в розмірі 19255,22 грн. та судові витрати. В позові посилається на те, що 08.12.2016 в [ADDRESS] водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Volvo», д/н [NUMBER] скоїв зіткнення та пошкодив транспортний засіб «Ford Transit», д/н [NUMBER], власником якого є [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.12.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 08.12.2016. Вказує, що згідно Звіту від 14.04.2017 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем [PERSON], вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit», д/н [NUMBER] становить 54 560,95 грн.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу «Ford Transit», д/н [NUMBER] (вартість матеріального збитку) становить 30 752,32 грн. Зазначає, що на момент ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] та його транспортного засобу марки «Volvo», д/н [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно Полісу №АК/1620110, з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 100 000 грн. та франшизою 1 000 грн. 19.04.2017 позивач звернувся до ПрАТ " СК ЮНІВЕС" з заявою про виплату страхового відшкодування. 17.05.2017 ПрАТ "СК ЮНІВЕС" повідомив позивача про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 7511,00 грн. у порядку ст. 29 ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності влаників наземних транспортних засобів", тобто з урахуванням зносу та за мінусом франшизи. Не погоджуючись з розміром страхового відшкодування, позивач 27.10.2017 звернувся до судового експерта [PERSON] для визначення розміру заподіяного збитку внаслідок вказаної вище ДТП, яким був проведений огляд автомобіля [NUMBER] про що були повідомлені [PERSON] та ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». Згідно Висновку експерта №1-02/11 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 02.11.2017 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER] (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу) становить 26 373,25 грн., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit», д/н [NUMBER] станом на 08.12.2016 становить 50 124,74 грн. Згідно заказу - наряду №РН-0003368 від 23.05.2018 ФОП [PERSON], який є актом виконаних робіт, розмір фактичних затрат на відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER] становить 44 628,47 грн. Згідно квитанції №0.0.1044659289.2 від 23.05.2018 позивач сплатила фактичну вартість ремонту транспортного засобу «Ford Transit» д/н [NUMBER] в розмірі 44 628,47 грн. Позивач зазначає, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» виплатила позивачу страхове відшкодування всього у розмірі 21 611,00 грн., як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу та за мінусом франшизи у розмірі 1000,00 грн.. Вказаний розмір страхового відшкодування позивачем не оспорюється. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактично понесеними збитками по відновленню транспорного засобу та суми сплаченого страхового відшкодування, що становить 19 255,20 грн. ( 44 628, 47 грн.-21 611,00 грн.=19 255,20 грн.). Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити. 31.08.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 01.09.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 13.02.2018 до суду представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що сума збитків в результаті пошкодженого транспортного засобу позивача була сплачена страховою компанією в якій була застрахована цивільно - правова відповідальність відповідача. Заперечує проти звіту про визначення вартості матеріального збитку та врахованого коефіцієнту фізичного зносу автомобіля у більшому розмірі та вважає його недопустимим доказом у справі. З урахуванням наведеного, просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 21.02.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 21.02.2018 було витребувано документи у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». 24.05.2018 на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2018 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було надано документи. 13.11.2018 представником позивача до суду було подано заяву про відмову від позовних вимог пред'явлених до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». Ухвалою суду від 22.12.2018 прийнято відмову від позову в частині заявлених вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». Ухвалою суду від 15.02.2019 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти позову як необгрунтованого, посилаючись на подані заперечення на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 08.12.2016 в [ADDRESS] водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Volvo», д/н [NUMBER] скоїв зіткнення та пошкодив транспортний засіб «Ford Transit», д/н [NUMBER], власником якого є [PERSON] Зазначені автомобілі зазнали механічні пошкодження. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.12.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 08.12.2016 (а.с.4). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно Полісу №АК/1620110, з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 100 000 грн. та франшизою 1 000 грн. (а.с. 46). Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до Звіту від 14.04.2017 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем [PERSON], вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit», д/н [NUMBER] становить 54 560,95 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу «Ford Transit», д/н [NUMBER] становить 30 752,32 грн. (а.с.6-19). Згідно Висновку експерта №1-02/11 від 02.11.2017 Українського центру судових експертиз [PERSON], за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 02.11.2017, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER], вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу становить 26373,25 грн., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit», д/н [NUMBER] станом на 08.12.2016 становить 50 124,74 грн. (а.с.62-76). Разом з тим, згідно заказу - наряду №РН-0003368 від 23.05.2018 ФОП [PERSON], розмір фактичних затрат на відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER] становить 44 628,47 грн., який був сплачений позивачем згідно квитанції №0.0.1044659289.2 від 23.05.2018. (а.с.156-157, 158). Відповідно до ст. 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховою компанією у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано заяву до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про виплату страхового відшкодування (а.с.44). Листом № 17/15/17-20 від 17.05.2017 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомило позивача про виплату страхового відшкодування в межах складеного Звіту СОД СПД «[PERSON].» у розмірі 7611,00 грн. з урахуванням франшизи у розмірі 1000,00 грн. При цьому зазначивши, що підстав для перегляду прийнятого рішення відсутні, оскільки виплата відбулася в повному обсязі (а.с.45) Так, відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 210317-3 від 21.03.2017, проведеного СОД СПД [PERSON] на замовлення ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» вбачається, що вартість матеріального збитку транспортного засобу «Ford Transit», д/н [NUMBER] становить 8611,12 грн. (а.с.121-131). Оцінюючи наявні у справі докази в підтвердження розміру спричинених позивачу матеріальних збитків внаслідок ДТП, суд вважає, що при визначені даного розміру слід виходити з Висновку експерта №1-02/11 від 02.11.2017 Українського центру судових експертиз [PERSON], згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER], тобто вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу складає 26373, 25 грн., як такий, що узгоджується з дослідженими у суді матеріалами справи та відповідає затвердженій МЮ України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Таким чином, вбачається, що сума страхового відшкодування на виконання вимог ст. 29 Закону та укладеного відповідачем Полісу №АК/1620110, становить 25 373,25 грн. , виходячи з розрахунку: 26 373, 25 (вартість ремонту з урахуванням зносу) -1 000 (франшиза) = 25 373,25 грн. Під час розгляду справи, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» доплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 14000,00 грн. тим самим визнавши, що сума страхового відшкодування була виплачена на користь позивача у не повному обсязі. В свою чергу, позивач відмовилася від заявлених позовних вимог до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» вважаючи, що страховик виконав у повному обсязі свої зобов"язання щодо виплати страхового вішкодування, що також визнано представником позивача у суді (а.с.187). Разом з тим, відповідач заперечує розмір заявлених вимог до нього, як і порядок визначення розміру матеріальної шкоди, яка здійснена з урахуванням зносу автомобіля та становила 26 373,26 грн., внаслідок чого суд вважає за необхідне зазначити наступне. Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р. затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Пунктом 1 зазначеної Методики визначено, що вона встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів, комбайнів на колісному шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту. Вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертиз досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертиз інших державних установ, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ. Згідно з пунктом 2.4. Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Відповідно до 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4. Як вбачається з Висновку експерта №1-02/11 від 02.11.2017, експертом було застосовано коефіцієнт фізичного зносу складників КТЗ -5,00 ( Згідно таблиці 4.1 додатку 4 Методики), оскільки КТЗ має пошкодження складових частин, які потребують ремонту, при цьому ВТВ=0. Таким чином, визначаючи вартість відновлювального ремонту експертом було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, як такий, що характеризує втрату вартості КТЗ (його складових), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складових) порівняно з вартістю нового або подібного КТЗ (його складових) та відповідно до п.7.39 (б) Методики експертом розраховано та визначено, як такий що дорівнює 0, 6248 (а.с. 62-69). Разом з тим, відповідачем жодних доказів, окрім фактичної не згоди з вказаним вище Висновком, чи доказів на спростування порядку та розрахунку матеріального збитку, в т.ч. з визначенням відповідного коефіцієнта зносу, що зазначений у Висновку №1-02/11 від 02.11.2017 не надав. Суд звертає увагу також на ту обставину, що відповідачем не зазначено жодних заперечень щодо переліку пошкоджень зазначених як у акті огляду ТЗ позивача так і в ремонтній калькуляції, які були складені експертом [PERSON] та є невід"ємною частиною Висновку №1-02/11 від 02.11.2017. Та обставина, що відповідач не був присутній при огляді ТЗ, жодним чином не свідчить про необгрунтуваність Висновку №1-02/11 від 02.11.2017 та відповідно, не може бути безумовною підставою для відмови у прийнятті його в якості належного та допустимого доказу у справі. З огляду на викладене, суд не знаходить підстав вважати, вказаний вище Висновок, неналежним чи недопустимим доказом у справі, а тому доводи відповідача в цій частині відхиляє, як необгрунтовані. За таких обставин та оцінюючи матеріали справи, суд приймає вказний вище Висновок №1-02/11 від 02.11.2017 при ухвалені даного рішення в обгрунтування визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням застосованого коефіцієнта фізичного зносу 0, 6248, як такого, що відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства. Так, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь 19 255,22 грн., як різницю між фактичними затратами на відновлювальний ремонт автомобіля у розмірі 44 628,47 грн. та сумою страхового відшкодування у розмірі 25 373,25 грн. Відповідно до п.6 Постанови ПВСС України за №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.16 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пленум Верховного суду України у Постанові „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до положення ст.1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст.22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691 цс 15, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, а різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду у складі судової палати Касаційного цивільного суду № 686/17155/15-ц від 03.10.2018. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 19 255,22 грн., з розрахунку: 44 628,47 грн. (фактичний розмір збитку) - 25 373,25 грн. (сума страхового відшкодування) = 19 255,22 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.. Встановлено, що 29.08.2017 між адвокатом Синельніковим М.О. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги. (а.с.189) Згідно акту здачі - приймання та розрахунку виконаних робіт (надання послуг) від 22.02.2018 вбачається, що адвокатом Синельніковим М.О. виконано робіт на суму 1400,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 96350889920397129759 від 12.11.2018 (а.с.191, 192). Оцінивши надані матеріали в обгрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд вважає їх обгрунтованими. А тому враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн., як такі, що є співвмірними та виправданими, виходячи з предмету позову. Таким чином, клопотання позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, підстави для стягнення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., відстуні. На підставі викладеного,

Outcome: approved