Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів \~ про визнання права на земельну частку (пай) та виділення такої частки з резервного фонду земель колективної власності. Мотивує позов тим, що з 28.08.1995 року він був членом Агрофірми «Богодухівська». На момент розпаювання земель колективної власності його не було включено до списку громадян - членів господарства на приватизацію землі і в звязку з цим він не отримав право на земельну частку (пай). Разом з тим, йому було видано майновий сертифікат. Звертався раніше до керівництва СТОВ «Богодухівське», яке є правонаступником Агрофірми «Богодухівська» щодо причин не включення його у списки членів господарства на приватизацію землі, проте конкретної відповіді не отримав. У лютому 2016 році на загальних зборах жителів села Богодухівка йому стало відомо, що він має право земельну частку. Встановлений законом строк для подання заяви про визнання права власності на земельну частку (пай) він пропустив з поважних причин, так як був недосконало обізнаний з діючим законодавством, а тому, просив суд визнати, що він з поважної причини пропустив строк для подання заяви про визнання права на земельну частку (пай) і поновити пропущений ним строк для подання заяви. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив поновити строки позовної давності на звернення до суду, визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі земельної частки (паю) в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Чорнобаївського району, виділити йому таку земельну ділянку. В судове засідання позивач не зявився, подав\~ до суду заяву, в якій просив\~ розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. \~Представник [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в судове засідання не з»явилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представники відповідачів [PERSON] сільської ради, СТОВ "Богодухівське" в судове засідання не з»явилися, в поданих до суду заявах просили розгляд справи проводити за відсутності їх представників, щодо вирішення справи покладались на розсуд суду. Представник Головного управління\~ Держгеокадастру у Черкаській області\~ в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належно, причини неявки представника невідомі. Виходячи з приписів ч. 2 ст.158, ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. У відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. 8 серпня 1995 року Президента України видано указ №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~(далі - Указ). Згідно пункту 1 даного Указу сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств підлягають паюванню. З метою виконання вимог даного Указу та проведення паювання земель, 27.11.1995 року [PERSON] районною радою народних депутатів було видано Агрофірмі «Богодухівська» державний акт на право колективної власності на землю (а.с. 19). Пункотом 2 Указу визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з 28.08.1995 року був прийнятий в члени Агрофірми «Богодухівська» та працював у данному господарсті, а з 14.03.2000 року після реорганізації господарства продовжував працювати у СТОВ «Богодухівське», що є правонаступником агрофірми. У СТОВ «Богодухівське» позивач працював до 30.11.2013 р. (копія трудової книжки, а.с. 6-7). Тобто позивач як член господарства на дату видачі державного акту на право колективної власності на землю - 27.11.1995 року, у відповідності до п. 2 Указу мав право на земельну частку (пай). Разом з тим, як зазначається позивачем в позові та вбачається з листа Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Черкаської області № 4599 від 21.12.2016 р., позивач [PERSON] не був включений до списку громадян членів Агрофірми «Богодухівська» на приватизацію землі (а.с. 65). Суд також звертає увагу на те, що 03.02.2003 р. [PERSON] сільською радою позивачу було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, який має право на пайовий фонд Агрофірми [PERSON] (а.с. 66). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що не включення позивача у списки громадян членів Агрофірми «Богодухівська» на приватизацію землі є порушенням його прав як члена підприємства, де проводилося розпаювання земель колективної власності. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів\~ є визнання права. У відповідності до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Разом з тим, в своїх уточнених позовних вимогах позивач просить визнати за ним право власності не на земельну частку, а на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі земельної частки (паю) в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Чорнобаївського району. З довідки [PERSON] сільської ради № 369 від 03.11.2016 року вбачається, що адміністративних межах сільської ради є земельна ділянка площею 2,87 га, яка може бути передана у власність [PERSON] (а.с. 39). У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об"єктом права власності. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що саме така уточнена позовна вимога підлягає до задоволення. Щодо вимоги про виділення позивачу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі земельної частки (паю) в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Чорнобаївського району, то така вимога є неконкретизованою та необґрунтованою, а відтак задоволенню не підлягає. Щодо поновлення строків позовної давності слід зазначити наступне. Оскільки позивачем зазначено поважні причини пропуску ним строків позовної давності, відповідачі не заявляють клопотань про застосування строків позовної давності, зокрема представник відповідача [PERSON] райдержадміністрації після уточнення позивачем своїх позовних вимог не заперечувала проти їх задоволення, суд вбачає підстави для поновлення строків позовної давності. Враховуючи викладені обставини, грунтуючись на вищезазначених нормах права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial