Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням, розміру участі у витратах по утриманню, свої вимоги мотивувавши тим, що Позивач, - [PERSON] є власником 2 / 4 частини квартири [ADDRESS]. Вищезазначеною часткою, а саме 1 / 4 вона володіє на підставі свідоцтва про права власності на житло від 08 листопада 2004 року виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, згідно з розпорядженням ( наказом ) № 38655 від 08 листопада 2004 року, зареєстрованого КП « Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 грудня 2004 року » реєстровим 9687, та 1 / 4 володіє на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 13 грудня 2016 року та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію. Право власності на інші 2 / 4 частин квартири належать відповідачам, а саме [PERSON] та [PERSON] кожний з яких володіє по 1 / 4 квартири на підставі свідоцтва про права власності на житло від 08 листопада 2004 року. Згідно із технічним паспортом квартира [ADDRESS] розташована на третьому поверсі десятиповерхового багатоквартирного будинку загальною площею 88, 4 кв. м., яка складається з трьох окремих ізольованих житлових кімнат площею 47, 1 кв. м., а всього з приміщень: житлової кімнати ( 7 ) - 19, 4 кв. м; житлової кімнати ( 9 - 14, 4 кв. м; житлової кімнати ( 8 ) - 13, 3 кв. м , коридор - 19, 6 кв. м. ; вбиральні - 1, 7 кв. м; ванної кімнати - 4, 1 кв. м.; кухні площею 10, 5 кв. м; вбудованої шафи -1, 1 кв. м. та балкону ( терасою ) 2, 9 кв. м., лоджія -1, 4 кв. м. З моменту отримання права власності на частку в квартирі 11 позивач проживала та користувалася своїм майном, як і відповідачі. і отримавши 1 / 4 частки майна після смерті свого чоловіка позивач не має змоги вільно користуватися майном, що є в спільному користуванні, оскільки ніяк не може знайти спільну мову з співвласником, а саме з відповідачем 1, який проживає разом з позивачем в вищезазначеній квартирі. Відповідач 2 взагалі разом із сім"єю, а саме дружиною та дітьми, проживає в квартирі батька його дружини. Фактичним користувачем окремої ізольованої житлової кімнати площею 14, 4 кв. м в квартирі [ADDRESS] є позивач, а відповідач 2 [PERSON] є фактичним користувачем окремо ізольованих житлових кімнат площею 19, 4 кв. м. та кімнати площею 13, 3 кв. м. Тобто, фактично, відповідач 1 користується 32, 7 кв. м житлової площі. Позивача та відповідача 2, як співвласників не було попереджено про те, що відповідач займає ще одну кімнату. Позивач зараз відчуває небажання відповідача і користуватися спільно з позивачем квартирою, та всіляко намагається показати, що позивач є зайвою. Неможливо стало спів мешкати під одним дахом з відповідачем 1, оскільки у позивача дуже важкі та натягнуті відношення з відповідачем 1. На її думку, вона дратує відповідача 1 своєю присутністю, вимушена тихенько пересуватися по квартирі, та має натягнуті відношення із відповідачем на почві того, що відповідач 1 вважає, що все належить йому. Позивач неодноразово пропонувала продати все належне їй майно та придбати кожному окремо житло. На дану пропозицію погодився тільки відповідач 2 та підтримав пропозицію позивача, натомість, відповідач і відмовився та не виявив бажання відчужити належне майно та придбати кожному з співвласників по кімнаті. Згідно довідки Форми 3 комунального концерну « Центр комунального сервісу » Дарницького району місті Києва за вих. № 2089 від 22 березня 2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Оплату за надання комунальних послуг, які надходять щомісячно сплачуються позивачем. Позивач сплачує їх самотужки, Із - за того, що комунальні платежі є високими, позивач вимушена підробляти. Відповідач 1, який фактично користується майном, який користується послугами, а саме світлом, водою та теплом не сплачує платежів, та не надає грошових коштів на його утримання Неодноразово в усній формі позивач зверталася до обслуговуючої організації вирішити питання щодо сплати комунальних платежів всіма співвласниками за свої частки. Але питання так і не вирішилося. 26 жовтня 2016 року було направлено заяви з питанням про визначення розміру участі по утриманню його частки в спільній частковій власності. На теперішній час між позивачем і відповідачем 1, як співвласниками спільного майна виникають непорозуміння , суперечки і спори з приводу користування, володіння, розпорядження та утримання майном. У зв"язку з вищезазначеним позивач просить встановити порядок користування жилим приміщенням, виділивши у користування [PERSON] окрему кімнату жилою площею 19, 4 м2 ( кімната № 7 згідно плану квартири ) в квартирі [ADDRESS]; у користування [PERSON] окрему кімнату жилою площею 14, 4 м2 ( кімната № 9 згідно плану квартири ) в квартирі [ADDRESS]; у користування [PERSON] окрему кімнату жилою площею 13, 3 м2 ( кімната № 8 згідно плану квартири ) в квартирі [ADDRESS]; Місця загального користування., а саме коридор - 19, 6 кв. м. ; вбиральні - 1, 7 кв. м; ванної кімнати - 4, 1 кв. м.; кухні площею 10, 5 кв. м; вбудованої шафи - 1, 1 кв. м.; балкону ( терасою ) 2, 9 кв. м., лоджія -1, 4 кв. м. квартири [ADDRESS] залишити у загальному користуванні. В судовому засіданні позивач [PERSON], та її представник що діє на підставі угоди № 01 / 03 / 17 від 23 березня 2017 року та ордеру серії КВ № 099994 ( а.ч. 19, 20 ) ШпаковичОлена Вікторівна позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача - 2 , дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов"язує. Згідно з ст..321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст..322 ЦК України власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності » № 20 від 22 грудня 1995 року , квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 2 / 4 частини квартири [ADDRESS]. Вищезазначеною часткою, а саме 1 / 4 вона володіє на підставі свідоцтва про права власності на житло від 08 листопада 2004 року виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, згідно з розпорядженням ( наказом ) № 38655 від 08 листопада 2004 року, зареєстрованого КП « Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 грудня 2004 року » реєстровим 9687, та 1 / 4 володіє на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 13 грудня 2016 року та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію. Право власності на інші 2 / 4 частин квартири належать відповідачам, а саме [PERSON] та [PERSON] кожний з яких володіє по 1 / 4 квартири на підставі свідоцтва про права власності на житло від 08 листопада 2004 року. Згідно із технічним паспортом квартира [ADDRESS] розташована на третьому поверсі десятиповерхового багатоквартирного будинку загальною площею 88, 4 кв. м., яка складається з трьох окремих ізольованих житлових кімнат площею 47, 1 кв. м., а всього з приміщень: житлової кімнати ( 7 ) - 19, 4 кв. м; житлової кімнати ( 9 - 14, 4 кв. м; житлової кімнати ( 8 ) - 13, 3 кв. м , коридор - 19, 6 кв. м. ; вбиральні - 1, 7 кв. м; ванної кімнати - 4, 1 кв. м.; кухні площею 10, 5 кв. м; вбудованої шафи -1, 1 кв. м. та балкону ( терасою ) 2, 9 кв. м., лоджія -1, 4 кв. м. Беручи до уваги, що відповідачі фактично є близькими родичами між собою (мати та сини), тобто мають більш тісні родинні, соціально-побутові зв"язки, а також наявність конфліктних стосунків з приводу користування майном саме між позивачкою та відповідачами, суд вважає необхідним встановити такий порядок користування спірною квартири, який запропонований позивачкою. Суд вважає, що з урахуванням вище вказаних обставин саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам усіх власників, не порушуватиме їх прав. Конституцією України ( ст. 41 ) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475 / 97 - ВР від 17 липня 1997 « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції », закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь -які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений останньою при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 640,00 грн .

Outcome: approved