Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до міського голови м.Рівне, [PERSON], Управління Держземагенства у м.Рівне Рівненської області про визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та суду пояснила, що постановою Рівненського міського суду від 29.05.2014 р. по справі № 569/4274/14-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 р. було задоволено адміністративний позов [PERSON] , скасовано та визнано частково нечинним рішення Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001 року „Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування ", а саме в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 309 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (п.21 додатку до рішення міської ради № 596 від 26.12.2001 р.) та в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 308 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (п.22 додатку до рішення міської ради № 596 від 26.12.2001 р.). На підставі вищезазначеного рішення Рівненської міської ради на ім'я [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серія ЯА 059309, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010558300170. Представник позивача просить визнати недійсним державний акт про право власності на землю, посилаючись на те, що він виданий з порушенням вимог, передбачених ст.ст.116, 117, 118 ЗК України та з порушенням п.1.12, 1,4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю …, затв. наказом Держкомітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.95.1999 р., зокрема на підставі незаконного рішення Рівненської міської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність, частина якої відноситься до земель загального користування, без розроблення проекту відведення такої земельної ділянки, погодження її меж з відповідними органами та передачі проекту відведення на розгляд відповідної ради для вирішення питання про передачу у приватну власність та порушує права позивача і як співвласника будинку, і як громадянки України, яка має право користуватись землями загального користування, які не можуть передаватись у приватну власність будь-кому. Представник міського голови м.Рівне подав до суду письмові заперечення на позов, в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач [PERSON] після отримання ним Державного акта про право власності на земельну ділянку законно набув право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0308 га , а скасування рішення Рівненської міської ради про передачу [PERSON] цієї земельної ділянки не є відповідно до ст.140 ЗК України підставою для припинення його права власності на землю. Окрім цього зазначає, що немає підстав для визнання в цілому недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0308 га, в яку входить лише 17 кв.м. земель загального користування - проїзд. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позов не визнав та суду пояснив, що скасування рішенням суду правової підстави для видачі оспорюваного Державного акту про право власності на землю, а саме рішення Рівненської міської ради про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки, автоматично свідчить про недійсність правовстановлювального документу на землю і тому немає підстав для визнання недійсним Державного акту про право власності на землю в судовому порядку. Представник відповідача Управління Держземагенства у м.Рівне позов не визнала та суду пояснила, що позов не підлягає до задоволення, оскільки порушень закону зі сторони даного управління при видачі оспорюваного Державного акту про право власності на землю, допущено не було. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі , дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.04.2008 року державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори Любинською Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-369, позивачка [PERSON] є власником ? частини будинковолодіння [ADDRESS], до якого існує лише один проїзд по [ADDRESS], частина якого була незаконно рішенням Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001 р. передана у приватну власність відповідачу за даним позовом [PERSON] Дані обставини вбачаються з досліджених судом копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.04.2008 року та встановлені чинними судовими рішеннями - постановою Рівненського міського суду від 29.05.2014 р. та ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 р по справі № 569/4274/14-а. Будинковолодіння по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. З дослідженої судом виписки із рішення № 296 від 18.07.1967 р. виконкому Рівненської районної Ради депутатів трудящих вбачається, під будівництво житлового будинку по [ADDRESS] була відведена земельна ділянка площею 0,06 га. Рішенням Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001 року „Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування " співвласникам будинку [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] було передано у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] земельна ділянка загальною площею 617 кв.м. Зокрема, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] пунктом 21 додатку до рішення міської ради № 596 від 26.12.2001 р. було передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 309 кв.м., а пунктом 22 додатку до цього рішення міської ради. було передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 308 кв.м. Тобто суд встановив, що співвласникам будинковолодіння по [ADDRESS] рішенням Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001 р. була передана у власність земельна ділянка загальною площею 617 кв.м., що є на 17 кв.м. більшої площі, ніж була виділена під забудову будинку. Постановою Рівненського міського суду від 29.05.2014 р. по справі № 569/4274/14-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 р. було задоволено адміністративний позов [PERSON] , скасовано та визнано нечинним рішення Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001 року „Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування " в частині передачі співвласникам будинку [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] земельної ділянки загальною площею 617 кв.м. (п.21 та п.22 додатку до рішення Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001 р.) З дослідженого судом Державного акту про право власності на земельну ділянку встановлено, що 10.02.2005 р на підставі рішення Рівненської міської ради від 26.12.2001 р. № 596 на ім"я [PERSON] був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] (серія ЯА № 059309) Державний акт про право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] не видавався. Відповідно до положень статті 116 ЗК України Державний акт про право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Відповідно до статі 125 ЗК України в редакції, чинній на час видачі оскаржуваного державного акта, право власності та право постійного користування на земельні ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації . Суд вважає безпідставним заперечення на позов представника міського голови м.Рівне щодо того, що відповідач [PERSON] після отримання ним Державного акта про право власності на земельну ділянку законно набув право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0308 га , а скасування рішення Рівненської міської ради про передачу [PERSON] цієї земельної ділянки не є відповідно до ст.140 ЗК України підставою для припинення його права власності на землю. Суд погоджується з доводами представника позивача щодо того, що вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. При цьому приймає до уваги правову позицію, висловлену в постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.04.2013 р. № 6-14цс13 та від 25.06.2014 р. № 6-67цс14. Судом встановлено, що оспорюваний Державний акт про право власності на землю на ім'я [PERSON] виданий на підставі незаконного рішення Рівненської міської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність та без дотримання вимог, передбачених ст.ст.116, 118, ЗК України, п.1.12, 1,4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю …, затв. наказом Держкомітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.95.1999 р., зокрема без розроблення проекту відведення такої земельної ділянки, погодження її меж з відповідними органами та передачі проекту відведення на розгляд відповідної ради для вирішення питання про передачу у приватну власність, а частина земельної ділянки, яка входить в межі земельної ділянки, належної згідно оспорюваного Державного акту на праві власності [PERSON], належить до земель загального користування - проїзду по [ADDRESS] в м.Рівне і відтак, цей Державний акт повинен бути визнаний судом недійсним. Безпідставним є посилання представника міського голови м.Рівне і щодо відсутності підстав для визнання в цілому недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0308 га, в яку входить лише 17 кв.м. земель загального користування - проїзд. Оспорюваний Державний акт про право власності на землю виданий на підставі рішення Рівненської міської ради, яке в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0308 га визнане недійсним. Окрім цього, чинним законодавством не передбачено визнання недійсним в частині Державного акту про право власності на землю. Суд критично відноситься та не приймає до уваги пояснення представника відповідача [PERSON]- [PERSON] щодо того, що скасування рішенням суду правової підстави для видачі оспорюваного Державного акту про право власності на землю, а саме рішення Рівненської міської ради про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки, автоматично свідчить про недійсність правовстановлювального документу на землю і тому немає підстав для визнання недійсним Державного акту про право власності на землю в судовому порядку. Відповідно до ст.126 ЗК України (2001 р.) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Відповідно до роз'яснення, що містяться в ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав" № 7 від 16.04.2004 р. судам підвідомчі справи за заявами про визнання недійсними державних актів про право власності на землю. Суд вважає, що в цілому відновити становище земельної ділянки - а саме проїзду - місця загального користування, яким позивачка має право як громадянка України безперешкодно користуватись, та яке існувало до незаконної передачі її у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування його частини житлового будинку, можна лише після скасування рішенням суду правовстановлювального документу на земельну ділянку, а саме оспорюваного Державного акту. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, Суд вважає, що наявність оспорюваного Державного акту про право власності на землю порушує права позивача і вона правомірно звернулась за їх захистом до суду. Постановою Рівненського міського суду від 29.05.2014 р. по справі № 569/4274/14- встановлено, що оспорюване позивачкою в частині рішення Рівненської міської ради прийняте з порушенням вимог Земельного Кодексу України (1991 р.), [PERSON] та [PERSON] передано у власність частину проїзду по [ADDRESS] площею 17 кв.м., що у свою чергу призвело до порушення прав позивачки, як співвласника будинку, присадибної ділянки, до яких вона має право під"їзджати даним проїздом та має право, як громадянка України, вільно користуватися землями загального користування для проходу та проїзду. На підставі викладеного та

Outcome: approved