Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], залучивши в якості третіх осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вона разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] утримують спірну квартиру, сплачують комунальні платежі. [PERSON] сплачувати комунальні платежі відмовляється. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд їх задовольнити, пояснивши суду, що відповідач частково надає кошти на утримання квартири, але не регулярно. Представник [PERSON], [PERSON], яка діє на підставі довіреності НАА 403294 від 19.06. 2014 року ( а.с.28) підтримала позивача, та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав надавши свої письмові заперечення та зазначив що він з позивачкою перебуває у цивільному шлюбі, проживає однією сім"єю та за згодою позивачки зареєстрований і постійно проживає за адресою [ADDRESS]. Зазначена квартира перебуває у власності позивачки та третіх осіб в рівних частках. З самого початку він проживав в даній квартирі з позивачкою в цивільному шлюбі, однією сім'єю, позивачка особисто надавала згоду на те, щоб зареєструвати його за даною адресою. Він жодним чином не висуває ніяких вимог, щодо отримання якихось майнових прав на квартиру, де він проживає, та не чинить жодних перешкод чи заборон на вчинення з даною квартирою певних дій, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки всі дії позивачки носять умисний характер щодо складання навколо нього негативного впливу з метою виселити його з займаної площі, але іншого житла він не має і йому нема куди йти, за комунальні послуги він сплачує, кошти на утримання квартири він надає особисто позивачці. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності НАВ 156794 від 18.11. 2014 року , в судовому засіданні підтримав свого довірителя, та проти заявленого позову заперечив, в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності НАВ 156794 від 18.11. 2014 року, в судовому засіданні підтримав свого довірителя, та проти заявленого позову заперечив, в повному обсязі, та просив суд у задоволенні позовних вимог, відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, та зазначив, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди в користуванні квартирою, та те що йому довелося переїхати з спірної квартири у зв"язку з постійними п"янками та дебошами з боку відповідача за місцем роботи у Голосіївський район. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, та зазначив, що неодноразово викликав міліцію у зв'язку з тим що відповідач вчиняє сварки, знаходячись в нетверезому стані висловлюється брутальною лайкої в його адресу та адресу матері . Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, та зазначив, що є спільним сином позивача та відповідача, та те що відповідач вчиняє сварки. а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, її представника , відповідача та його представників, третіх осіб та допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та її синам [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (а. с. 7). Згідно довідки Форми № 3 виданої Дирекцією замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва від 11 червня 2014 року, власником особового рахунку зазначено позивачку- [PERSON], а сім'я складається з п'яти осіб, а саме : [PERSON], [PERSON], [PERSON] - третіх осіб та відповідача [PERSON] (а.с. 8). Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖЕК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Отже, для вказаного виселення потрібна обов"язкова ознака систематичності, тобто вчинення дій два та більше разів, з заходами попередження. Твердження позивачки в судовому засіданні, що відповідач в стані алкогольного сп"яніння наніс ножове поранення її сину [PERSON] судом не можуть бути прийняти в основу рішення, оскільки не підтверджені процесуальними та іншими доказами, які вказають на порушення правил співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. Позивачкою не надано процесуальних документів щодо порушення кримінальної справи, сам факт внесення заяви [PERSON] від 17.03. 2014 року до єдиного реєстру досудових розслідувань органом досудового розслідування Дарницьким районним управління ГУ МВС України в місті Києві - 18.03. 2014 року не є належним засобом доказування у даній категорії справ. Відповідно до частин 3,4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є невісткою, зазначила що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у неприязнених стосунках, оскільки останній вчиняв сварки та бійки з її чоловіком при яких вона була присутньою. Свідок [PERSON], зазначила що вона проживаала у спірній квартирі з цивільним чоловіком [PERSON] на протязі двох тижнів і в цей проміжок часу відповідач вчиняв сварки, в її присутності працівники міліції не викликалися . Свідок [PERSON] зазначив, що неодноразово бачив відповідача в алкогольному сп'янінні і навіть разом з ним розпивав спиртні напої. Свідок [PERSON] зазначила що з відповідачем у неї склалися неприязнені взаємовідносини, оскільки останній зловживає спиртними напоями та висловлюється брутальною лайкою, з приводу цього неодноразово викликалась міліція, на дії відповідача. З березня 2014 року вони з чоловіком [PERSON] проживають у Голосіївському районі за місцем роботи чоловіка, який працює в ЖЕКу двірником Відповідно до вимог ст. 59 Цивільного процесуального кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з нормами ст. 60 Цивільного процесуального кодексу: Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 61. Цивільного процесуального кодексу передбачено наступні підстави звільнення від доказування: 1. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 2. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 3. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 4. Вироку кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, виходячи з вищенаведених норм , обставини, на які посилається позивачка повинні доказуватися певними засобами доказування, такими як вирок у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, разом з тим, документів позивачем не надано. В судовому засіданні встановлено і не спростовувалося відповідачем, що позивачкою дійсно викликалися працівники міліції, але жодного разу працівниками міліції не було складено адміністративного протоколу і вказаний факт не був предметом розгляду в судовому порядку про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності . Як вбачається з характеристики, виданої ДІМ Дарницького РУ ГУ МВС України в місті Києві капітаном міліції Шульга Р.Г. від 13.11. 2014 року, відповідач [PERSON] по місцю проживання характеризується негативно за скаргами його співмешканки [PERSON] і між ними за час їх спільного проживання виникли не приязні відносини. Разом з тим, [PERSON] із сусідами перебуває в добрих стосунках, ввічливий, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, з особами антигромадської поведінки не спілкується. Таким чином позивачкою не наведено, яким чином порушені її права щодо володіння та користування спірною квартирою та не наведено передбачених законом підстав для примусового виселення відповідача із спірної квартиири, оскільки іншими співвласниками спірної квартири до відповідача ніяких вимог щодо усунення перешкод в користуванні власністю , не пред"являють. Позивачка не довела підставу своїх позовних вимог безспірними належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Про те, як встановлено в судовому засіданні, відповідач спірну квартиру займає на законних підставах не претендуючи на право власності і не перешкоджає користуватися нею законним власникам, іншого житлового приміщення не має.

Outcome: dismissed