Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просить припинити обтяження квартири [ADDRESS] , вилучивши запис з Державного реєстру іпотек. Обгрунтовує свої вимоги тим, що 18.11.2004 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № К2Н0GF00260401, на підставі якого банк надав позивачу кредит в розмірі 23 590 доларів США у термін до 18.11.2019 року та для забезпечення виконання зобов`язань був укладений договір іпотеки, за яким була передана в іпотеку квартира [ADDRESS] та накладена заборона відчуження. Заборгованість позивачем була погашена достроково, але заборона з квартири позивача знята не була, іпотекодержателем наразі є компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-Сі» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити. Позивач не був стороною при укладенні цього договору, не міг знати про факт його укладення, вважає факт повної оплати боргу за кредитним договором на користь відповідача належним виконанням, тому звернувся до суду з позовом за захистом свого права. Ухвалою суду від 19.02.2020 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.03.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направив до суду письмові пояснення, в яких просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що 18.04.2004 року з відповідачем був укладений кредитний договір, 19.02.2007 року банк відступив право вимоги за кредитним договором Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-Сі». Оскільки позивачем зобов`язання за договором було виконано, право вимоги за іпотечним кредитом АТ КБ ПриватБанку не передавалось. Іпотекодержателем відповідно до Державного реєстру іпотек є Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-Сі», тому саме ця компанія повинна бути відповідачем по даній справі. Вислухавши пояснення позивача, взявши до уваги письмові пояснення представника відповідача, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18.11.2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір № К2Н0GF00260401, на підставі якого банк надав позивачу кредит в розмірі 23 590 доларів США у термін до 18.11.2019 року. 18.11.2004 для забезпечення виконання зобов`язань між позивачем [PERSON] та відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» був укладений договір іпотеки, за яким була передана в іпотеку квартира [ADDRESS] , яка є власністю позивача, згідно реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та інших наданих суду доказів. З"ясовано і те, що листом від 20.02.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомило позивача про неможливість зняття заборони відчуження з квартири [ADDRESS] , оскільки право вимоги за договором відступлено банком на користь Компаніїя «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-Сі». Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек від 22.11.2019 року власник квартири [ADDRESS] [PERSON] , тип обтяження заборона на нерухоме майно, іпотека, іпотекодержатель «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-Сі». Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Постанови № 5 Пленуму ВСУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Так, із наданих суду доказів вбачається, зокрема згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек від 22.11.2019 року іпотекодержателем квартири [ADDRESS] є Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-Сі», тоді як позовні вимоги про припинення такого обтяження на вказану квартиру, позивач заявляє до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», тобто до неналежної сторони, у зв"язку з чим відсутні підстави для задоволення таких позовних вимог. В даному випадку суд зважає на норми ЦПК України та на виключне право позивача у визначені відповідача та на правову позицію Верховного Суду у справі від 12.04.2021 року № 564/2227/17 згідно якої неналежними сторонами є особи, які не є суб"єктами права вимоги чи несення обов"язку. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а тому пред"явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Отже, враховуючи вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є необґрунтованими та недоведеними, а тому такі задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed