Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь компенсацію за належну їй частку в спільній сумісній власності майна, яке успадковане відповідачем після смерті [PERSON] . В ході розгляду справи, позивачем було збільшено позовні вимоги, з урахуванням яких позивач просить стягнути з відповідача 61\~286 грн. 50 коп. компенсацію за належні їй долю в спільній сумісній власності майна, яке успадковане відповідачем після смерті [PERSON] та встановити, що вона з квітня 1999 року по жовтень 2014 року проживала однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ Свої вимоги позивач мотивує тим, що з квітня 1999 року по жовтень 2014 року, перебуваючи в незареєстрованому\~шлюбі, вона проживала однією сім"єю з [PERSON] . Факт такого проживання є публічним та загально відомим для всіх мешканців с. Новокиївка. Крім того, вказане підтверджується місцем її та її сина [PERSON] реєстрації в житловому будинку, який належав [PERSON] по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно заповіту від 10.02.2016 року його майно успадкував відповідач. З огляду на той факт, що майно, яке належало [PERSON] було створено та покращено за період їх сумісного проживання в незареєстрованому шлюбі за сумісний бюджет та спільними зусиллями, що відповідно до ст. 74 СК України, належить до спільної сумісної власності в рівних долях. До спільної сумісної власності відноситься прибудова у 2009 році до житлового будинку, яка в технічному паспорті на садибний житловий будинок [ADDRESS] від 19.01.2017 року, визначена літ. "а", вартість 66620 грн. будівля 2002 року - сарай літ. "в", вартістю 22483 грн., колодязь № 1, вартістю 2382 грн. Крім того, за спільні кошти до будинку був підведений природній газ та здійснено газифікацію будинку з облаштуванням приборами опаленням на загальну суму 22220 грн., що підтверджується відповідними документами. Також в будинку було замінено 4 вікна з дерева на металопластикові, загальною вартістю 3250 грн. та здійснена реконструкція даху будинку і його перекриття шифером на загальну суму 8000 грн. Всього на суму 122573 грн., з яких 61286,50 грн. є її грошова доля у цьому спільному сумісному майні. Відповідач успадкувавши все майно [PERSON] успадкував і її частку у спільній сумісній власності з [PERSON] , яка встановлена ч. 1 ст. 74 СК України, тим самим позбавив її цього права та завдав збитків. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 24.02.2017 року суддею Ковальчук О.В. відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 30.03.2017 року суддею Ковальчук О.В. призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 06.09.2017 року суддею Живцовою О.Ю. прийнято справу до свого провадження, оскільки 05 вересня 2017 року було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи в зв`язку з виходом судді у відпустку пов`язану з вагітністю та пологами. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 29.11.2017 року суддею Живцовою О.А. позивача зобов"язано усунути недоліки, пов"язані зі збільшенням позовних вимог. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 26.12.2018 року суддею Скригун В.В. прийнято справу до свого провадження, в зв"язку з перерозподілом справи пов"язаного з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 21.10.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового засідання. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 17.09.2020 року витребувано докази по справі. Будь-яких інших процесуальних дій по вказаній справі не здійснювалося. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, причини неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги [PERSON] не визнав та пояснив, що факт спільного проживання позивача з нині покійним [PERSON] в судовому засіданні не доведено. Крім того, вказав, що теоритично факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливо встановити лише з 01 січня 2004 року, тобто з дня набрання чинності СК України. Також зазначив, що стягнення з відповідача вказаної компенсації є необгрунтованим, оскільки технічний паспорт на який посилається позивач і в якому визначено спірне майно, а саме прибудова, видано після смерті власника будинку 19.01.2017 року та не містить підпису начальника КП "ХБТІ" ХОР. Крім того, вказана прибудова не вказана в технічному паспорті, який отримав нині покійний за життя і який міститься в спадковій справі, яка була заведена після смерті останнього. Вказане свідчить, що позивач надає суду недостовірну інформацію. Подані накладні та кватанції також не є допустимии доказом на підтвердження доводів позивача. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Рішенням виконавчого комітету Новокиївської сільської ради Каланчацького району Херсонської області № 20 від 21.03.2007 року "Про встановлення права власності", встановлено право власності на житловий будинок та видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок [PERSON] по [ADDRESS] , згідно запису погосподарської книги № 1, особистий рахунок № [NUMBER] . Згідно свідоцтва про право власності від 21.03.2007 року № [NUMBER] виданого виконкомом Новокиївської сільської ради, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 10, складений виконавчим комітетом Новокиївської сільської ради Каланчацького району Херсонської області. Згідно заповіту від 10.02.2016 року, який посвідчений секретарем виконкому Слідкевич Т.П., належний йому житловий будинок з погосподарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] , він заповів [PERSON] . Згідно спадкової справи № 125/2016 індекс справи 02-14, виданої Каланчацькою державною нотаріальною конторою щодо майна померлого [INFO] [PERSON] початої 09.06.2016 року та закінченої 24 листопада 2016 року, [PERSON] успадкував майно нині покійного [PERSON] . Позивач [PERSON] звернулася з вимогою про вставнолення факту проживання однією сім"єю без шлюбу в період з квітня 1999 року по жовтень 2014 року. В даному випадку суд вважає за необхідне застосувати норми матеріального права (ст. 60, ст. 70, ст. 74 СК України), належним чином дослідивши надані сторонами докази прийшов до наступного. Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Згідно пункту 1 Розділу VII СК України цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності Цивільним Кодексом України. Пунктом першим Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Таким чином, норми ст. 74 СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Оскільки наявними у матеріалах справи доказами доведено проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 1999 року, то цей факт має бути встановлений саме з 01 січня 2004 року, тобто з дня набрання чинності СК України. А тому суд вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та нині покійного [PERSON] з 01 січня 2004 року по жовтень 2014 року. Даний факт підтвержено зокрема тим фактом, що позивач та її син були зареєстровані в будинку нині покійного [PERSON] та поясненнями свідків які були допитані в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] пояснила, що вона являється сестрою позивача. Позивач дійсно з 1999 року проживала з [PERSON] як чоловік та дружина без шлюбу За життя останнього вони вели спільне господарство. До сина позивачки [PERSON] ставився як до свого сина. Але через те, що [PERSON] вживав спиртне та ображав позивача, вона припинила з ним проживати в 2014 році. Аналогічні показання надала свідок [PERSON] . Також позивач посилається на те, що з огляду на той факт, що майно, яке належало [PERSON] було створено та покращено за період їх сумісного проживання в незареєстрованому шлюбі за сумісний бюджет та спільними зусиллями, то воно належить до спільної сумісної власності. Вважає, що до спільної сумісної власності відноситься прибудова у 2009 році до житлового будинку, яка в технічному паспорті на садибний житловий будинок [ADDRESS] від 19.01.2017 року, визначена літ. "а", вартість 66620 грн. будівля 2002 року - сарай літ. "в", вартістю 22483 грн., колодязь № 1, вартістю 2382 грн. Крім того, позивач вказує, що за спільні кошти до будинку був підведений природній газ та здійснено газифікацію будинку з облаштуванням приборами опаленням на загальну суму 22220 грн., що підтверджується відповідними документами. Також в будинку було замінено 4 вікна з дерева на металопластикові, загальною вартістю 3250 грн. та здійснена реконструкція даху будинку і його перекриття шифером на загальну суму 8000 грн. Всього на суму 122573 грн., з яких 61286,50 грн. є її грошова доля у цьому спільному сумісному майні. Отже, вирішуючи спір, суд виходить з того, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. При цьому до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення ст.60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а згідно із ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а отже майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частина четверта статті 368 ЦК України). За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу, а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (Закону України "Про власність"), тощо. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так судом встановлено, що у досліджуваний період [PERSON] та нині покійний [PERSON] проживали без реєстрації шлюбу. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно є спільною сумісною власністю позивачем не надано. Крім того, з вказаною позовною вимогою про визнання майна спільним сумісним позивач не зверталася. Щодо стягнення компенсації вартості майна з відповідача [PERSON] слід зазначити наступне. Згідно технічного паспорту від 19.01.2017 року, який надано позивачем в якості доказу вартість прибудови площею 48,9 м2 складає 66 620 грн. Вказаний технічний паспорт видано на ім"я [PERSON] , тобто після його смерті, оскільки останній помер [INFO] . При цьому вказаний документ не відповідає та суперечить тим доказам які витребовано судом, а саме матеріалам спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] , в якій міститься технічний папорт виданий на ім"я Шаруділова Г.Д. від 16.09.2016 року, з якого вбачається, що на момент смерті останнього вказана вище прибудова відсутня. Відповідачем також успадковано житловий будинок, який не має спірної прибудови. А тому вказані доводи позивача судом не приймаються. Позивач посилається як на докази своїх вимог також на квитанції та накладні які підтверджують факт сумісного придбання майна. Вивчивши вказані письмові докази суд приходить до слідуючих висновків. Так подана до суду видотковий касовий ордер на підтверджннення газифікації будинку, суд не бере до уваги, оскільки він виданий на ім"я [PERSON] , яка не є власником будинку і на адресу [ADDRESS] , тобто вказаний ордер не є доказом газифікації будинку, в якому проживала позивач з нині покійним [PERSON] . Копія заказу № 14973 від 03.08.2009 року на виготовлення вікон також не є належним доказом, оскільки відсутній акт виконаних робіт та не доведено факту встановленн вказаних вікон саме в будинку нині покійного [PERSON] Накладна від 10.09.2010 року на придбання будівельних матеріалів також видано на ім"я позивача і не є доказом того, що вказані матеріали були використані під час будівельних робіт в будинку який належав [PERSON] . Будь-яких інших належнх та допустимих доказів позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в цій частин і задоволенню не підлягає. Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640 грн. витрат понесених нею за подачу позову немайнового характеру до суду.

Outcome: partial