Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

01.12.2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 17.03.2006 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 17/2006/0073 Фжк, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпечення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 36000,00 доларів США 00 центів, на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], строком на 120 місяців до 11.03.2016 року. Для забезпечення повернення кредитних коштів Позичальника на користь Банку, з [PERSON] та [PERSON] укладені договору поруки, за умовами яких Поручителі відповідають перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник, солідарно (п.1.2.4 Договору поруки). Однак, незважаючи на умови Договору, позичальник та поручителі тривалий час не здійснюють виконання своїх зобов'язань, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за Кредитним договором № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року, яка станом на 02.10.2014 року складає:заборгованість за кредитом в сумі 29317,44 доларів США; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом - 24 215,96 доларів США.; заборгованість за нарахованою комісією - 188 853,69 гривень, що на 02.10.2014 року за курсом НБУ є еквівалентом 14583,29 доларів США;пеню за прострочення сплати платежів - 2 177 232,84 гривень, що на 02.10.2014 року за курсом НБУ є еквівалентом 168 126,01 доларів США. Загальна сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками складає 53 533,40 доларів США, за комісією та пенею складає 2 366 086,53 гривень. До теперішнього часу позичальник [PERSON] та поручителі [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року не погасили, тому ПАТ КБ «Надра» вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року за тілом кредиту та відсотками в розмірі 53533,40 доларів США, за комісією та пенею в розмірі 2 366 086,53 грн. та витрати, пов'язані з розглядом справи, покласти на відповідачів солідарно.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно та належним чином, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без присутності позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, про що свідчить оголошення про виклик до суду у засобах масової інформації-газеті «Запорізька правда» від 15.01.2015 року, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 17/2006/0073 Фжк, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпечення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 36000,00 доларів США на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], строком на 120 місяців, з виплатою відсотків у розмірі 10% річних (п.п.1.1, 1.2., 1.31. кредитного договору), копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6-9). Згідно п.3.3.2 кредитного Договору, позичальник зобов"язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж в розмірі 607,05 доларів США. У випадку прострочення виконання зобов"язань Позичальника щодо повернення кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків, комісій та нарахованих штрафних санкцій у строк, визначений Договором, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п.5.2 Договору). У разі порушення Позичальником зобов"язань за кредитним Договором (п.п.4.3.2, 4.3.4, 4.3.10, п.п.4.3.12.,4.3.13), позичальник зобов"язаний сплатити Банку штраф в розмірі 10 % від суми кредиту, визначеного у п.1.1 цього Договору, за кожний випадок (п.5.3 Договору). У разі порушення Позичальником зобов"язань за кредитним Договором (п.4.3.15), позичальник зобов"язаний сплатити Банку штраф в розмірі 2 % від суми кредиту, визначеного у п.1.1 цього Договору (п.5.4.Договору). З метою забезпечення повернення кредитних коштів Позичальником, 17.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] та [PERSON] були укладені Договори поруки № 17/2006/0073 ФЖК, за умовами яких Поручителі зобов'язуються безвідривно та безспірно відповідати перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року. Позичальник та Поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.п.1.1,1.2. Договору поруки). Відповідно до наданих позивачем статутних документів, Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "Надра» є правонаступником прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра», шо зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "Надра" в новій редакції (а.с.33-36). 04.02.2011 року проведено Державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з копії Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ КБ «Надра» від 04.02.2011 року (серії А01 № 794080) (а.с.32). Позичальник [PERSON] є такою, що прострочила зобов'язання, порушив умови кредитного договору та згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року, станом на 02.10.2014 року заборгованість за вказаним вище Кредитним договором складає: заборгованість за кредитом в сумі - 29317,44 доларів США; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом - 24 215,96 доларів США.; заборгованість за нарахованою комісією - 188 853,69 гривень, що на 02.10.2014 року за курсом НБУ є еквівалентом 14583,29 доларів США; пеню за прострочення сплати платежів - 2 177 232,84 гривень, що на 02.10.2014 року за курсом НБУ є еквівалентом 168 126,01 доларів США. Загальна сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками складає 53 533,40 доларів США, за комісією та пенею складає 2 366 086,53 гривень (а.с.19-22), яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 525 цього ж Кодексу одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до роз»ясень, викладених в пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд в резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Про правомірність видачі кредиту в іноземній валюті свідчить Ліцензія № 21 від 23.08.2002 року, Дозвіл на право здійснення банківських та інших операцій № 21-1 від 23.08.2002 року з Додатком до дозвілу № 21-1 від 23.08.2002 року (а.с.23-27; 28-31). Таким чином, враховуючи те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. Проте фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені та штрафу можуть бути застосовані лише у випадках прострочення грошового зобов'язання у гривні. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов»язань застосоване в другому реченні частини 4 статті 559 ЦК України словосполучення «пред»явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язання як умови чинності поруки, слід розуміти як пред»явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому, зазначене положення не виключає можливості пред»явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутись з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання. Отже, вказаною постановою визначено, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов»язання за Договором повинно бути пред»явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов»язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). Як вбачається з Договорів поруки № 17/2006/0073 ФЖК від 17 березня 2006 року, укладених між Банком та [PERSON], [PERSON], пунктами 5.2, 5.3 передбачено, що договір поруки вступає в силу з моменту його належного оформлення Сторонами і закінчується належним виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору чи виконання Поручителями своїх зобов'язань, згідно з умовами цього Договору (а.с.11,13). Отже, договір поруки не містить визначеного строку дії. З наданих позивачем матеріалів позовної заяви, складеного розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року вбачається, що у зв»язку з порушенням Позичальником [PERSON] зобов»язань, Банк звернувся до суду з позовом 01.12.2014 року при цьому вважаючи, що ними дотримано шестимісячний строк з моменту вручення письмових вимог солідарним боржникам [PERSON], [PERSON] Проте, жодних підтверджень про надіслання Банком та, відповідно, отримання Поручителями [PERSON] та [PERSON] письмових повідомлень від кредитора про невиконання Позивальником [PERSON] зобов'язань, як того вимагають умови Договору поруки (п.п.2.2., 2.3., 2.4), матеріали справи взагалі не містять. Таким чином, заявлені ПАТ КБ «Надра» позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року, крім позичальника [PERSON], також у солідарному порядку з поручителів [PERSON] та [PERSON] не відповідають вимогам вищевказаної норми закону та правовій позиції ВСУ, яка у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів, які застосовують у своїй діяльності вказаний нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів. Так, за умовами зазначеного вище Кредитного договору позичальник сплачує кредит щомісячними платежами (п.3.3.2.). З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписок по ньому вбачається, що Позичальник здійснював платежі по кредитним зобов»язанням, де останній платіж здійснено - 09.12.2009 року, сплативши тіло кредиту, відсотки за користування кредитом, комісію по кредиту, та припинив подальші платежі (а.с.19-22). Тому перебіг шестимісячного строку для звернення з позовом до суду до поручителів [PERSON], [PERSON] відбувався протягом періоду з 09.12.2009 року по 08.06.2010 року, а Банк з таким позовом до суду звернувся лише 01.12.2014 року, тобто після припинення дії договору поруки. Таким чином, суд приходить до висновку, що зі збігом шестимісячного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договорами поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред»явлення позову) кредитор вчиняти не може. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року, як поручителів з тих підстав, що ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом після закінчення шести місяців від дня настання строку неналежного виконання Позичальником [PERSON] основного зобов'язання та, відповідно станом на 09.06.2010 року, порука [PERSON], [PERSON] припинилася, а отже і Договори поруки № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року, укладені між цими сторонами, припинилися із цієї дати. Будь-яких доказів поважності причин пропуску строку пред'явлення вимог до поручителів, позивач суду не надав та в ході судового розгляду справи в суді не довів. Таким чином, порука [PERSON], [PERSON] вважається припиненою, а отже, позовні вимоги до співвідповідачів [PERSON], [PERSON] є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Разом з тим, неналежне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року, підтверджене належними доказами, виходячи із встановлених статтею 526 ЦК України загальних умов виконання зобов'язання, передбаченого ст.629 ЦК України принципу обов'язковості договору, і ст.554 ЦК України правових наслідків порушення зобов"язання, забезпеченого порукою, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення з позичальника [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості, яка виникла станом на 02 жовтня 2014 року, яка становить: за тілом кредиту та відсотками в розмірі 53533,40 доларів США, за комісією та пенею в розмірі 2 366 086,53 грн., оскільки до теперішнього часу позичальником [PERSON] зазначена сума заборгованості за кредитним договором № 17/2006/0073 Фжк від 17.03.2006 року у добровільному порядку [PERSON] не погашена, тому підлягає стягненню в судовому порядку. Крім того, відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3654,00 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial