Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТзОВ "Універсал-1", [PERSON] про переведення прав і обов"язків покупця за договором купівлі- продажу нежитлового приміщення. Свої позовні вимоги, які Позивач та її представник підтримали в судовому засіданні мотивують тим, що позивач з травня 2005 року орендує у ТзОВ ВКФ "Універсал-1" нежитлове приміщення площею 50 кв.м. за адресою [ADDRESS] використовує його для мийки автомобілів. В лютому 2014 року Позивач отримала від Відповідача-1 лист про те, що договірні відносини між сторонами припинено та Договір оренди на наступний строк не буде укладено. Однак, Позивачу також стало відомо про те, що Відповідач -1 відчужив Відповідачу -2 орендоване ним нежитлове приміщення не попередивши про це орендаря. Позивач покликається на те, що має переважне право на викуп орендованого майна, оскільки належним чином виконував обов"язки орендаря та мав намір викупити спірне нежитлове приміщення. Представник Відповідача -1 в судовому засіданні позов заперечила повністю та пояснила 01.01.2013 року між ТзОВ ВКФ "Універсал-1" та ФОП [PERSON] укладено угоду про оренду нежитлового приміщення. Згідно даної угода вступає в силу з моменту підписання двома сторонами та діє до 01.06.2013р. Оскільки, протягом липня 2013 року Підприємством не було заявлено жодних заперечень, а орендар продовжував користуватися об"єктом оренди, то такиq договір вважається продовженим на тих самих умовах і той самий строк. Своїм листом від 03.02.2014 року ТзОВ ВКФ"Універсал-1" повідомило орендаря про заперечення щодо укладення угоди про оренду на наступний строк. В умовах угоди про оренду нежитлового приміщення від 01.01.2013 року відсутня норма про переважне право на купівлю об"єкта оренди. Позивач орендував частину спірного нежитлового приміщення, а відповідачем було продано цілим майновим комплексом нежитлове приміщення. Відповідач-2 та його представник позов заперечили повністю та пояснили, що Відповідач -2 07.06.2011 року придбав 7\\100 нежитлової будівлі в [ADDRESS] а відтак являвся співвласником нежитлових будівель за даною адресою тому мав переважне право на купівлю спірного нерухомого майна. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця [PERSON] належить відмовити, з наступних підстав. 27 грудня 2013 року між ТзОВ ВКФ " Універсал-1" та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 9\\100 частин нежитлової будівлі що знаходиться в [ADDRESS] а саме приміщення складу та гаражу позначені літерою В-1 згідно поверхового плану площею 134,7 кв.м. Відповідно до розрахунку часток приміщень, що належать ТзОВ ВКФ "Універсал", які знаходяться за адресою [ADDRESS] по будівлі Б-1 поз. 2 загальною площею 173,1 кв.м. приміщення 3-45,1 кв.м.; 4-6,6 кв.м.; 5-42,9 кв.м.6-40,1 кв.м. становлять 134,7 кв.м., що становлять 78\\100 частин будівлі, що підтверджує той факт, що дана будівля перебуває у спільній частковій власності. З договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі від 07.06.2011 року вбачається, [PERSON] придбав ТзОВ ВКФ "Універсал-1" 7\\100 частки нежитлової будівлі [ADDRESS] Відчужувані 7\\100 частки нежитлової будівлі, що є предметом цього договору належать Продавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу комунального майна від 13.09.1995р. Із матеріалів договору купівлі-продажу 9\\100 частин нежитлової будівлі вбачається, що 9\\100 даної нежитлової будівлі належать продавцю на підставі Договору купівлі-продажу комунального майна від 13.09.1995р. Реєстраційним посвідченням від 20.11.1997 року стверджується реєстрація права власності на 55\\100 частин нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу комунального майна від 13.09.1995р. Із витягу з протоколу № 2 загальних зборів учасників ТзОВ ВКФ "Універсал-1" вбачається, що загальні збори учасників вирішили продати приміщення № 3-№6 (склад, гараж) загальною площею 134,7 кв.м. вартістю 148000,00 грн. Позивач у своєму позові ставить вимогу про переведення права покупця лише на приміщення № 5 площею 42,9 кв.м.за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 ст.777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. Із пояснень наданих суду Позивачем вбачається, що останній не звертався до Відповідача -1 з проханням продати йому спірне нерухоме майно. Копією квитанції від 08.09.2015 року № 89 стверджується, що позивач перерахував на депозитний рахунок суду кошти в сумі 47135,86 грн. На підставі наведеного вище суд приходить до переконання , що Позивач не мав наміру на умовах встановлених орендодавцем придбавати орендоване майно, оскільки кошти перерахував частково, то мав намір купити лише одне з приміщень а не всю будівлю, як це вирішили збори учасників. Тобто, орендар не мав наміру викупити об"єкт оренди на умовах встановлених власником. 01.01.2013 року між ТзОВ ВКФ "Універсал-1" та ФОП [PERSON] укладено угоду про оренду нежитлового приміщення. За умовами п.2.1. даної угоди орендодавець надає орендарю приміщення загальною площею 50 кв.м. за адресою: [ADDRESS] Відповідно до п. 4.5-4.6 угоди орендар сплачує орендну плату з дня прийому приміщення щомісячно, згідно рахунку, який виставляє орендодавець не пізніше 15 числа кожного місяця. Орендар платить пеню в розмірі 1% від орендної плати за кожен день прострочення виплати орендної плати. Згідно п.8.1. дана угода вступає в силу з моменту підписання двома сторонами та діє до 01.06.2013р. Відповідно до ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Поясненнями представника Відповідача-1 стверджується, що протягом липня 2013 року Підприємством не було заявлено жодних заперечень, а орендар продовжував користуватися об"єктом оренди, то таки договір вважається продовженим на тих самих умовах і той самий строк. Листом від 03.02.2014 року ТзОВ ВКФ"Універсал-1" повідомило орендаря про заперечення щодо укладення угоди про оренду на наступний строк у відповідності до ст.764 ЦК України. Нежитлове приміщення гаражу та складу в [ADDRESS] використовується у господарській діяльності ФОП [PERSON] (діяльність мийки автомобілів), також об"єкт нерухомого майна передава в оренду юридична особа ТзОВ ВКФ "Універсал-1" тому в даних правовідносинах слід норми господарського кодексу України. Відповідно до ч.1. ст. 289 Господарського кодексу України, орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1. ст. 289 Господарського кодексу України, орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України). Із змісту договору оренди від 13.01.2013 року не вбачається, орендар має право на викуп об"єкта оренди. Згідно Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1. ст. 317), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при цьому діяльність власника може бути обмежена чи припинена лише у випадках і в порядку, встановлених Законом (ч.1,2,7 ст. 319). Приписами ч.1 ст.283 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк, ч.2 встановлено, що Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди), а приписами ч.1 ст. 289 Господарського кодексу України встановлено, що орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Даною угодою сторонами таке право не передбачено. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог Фізичної особи підприємця [PERSON].

Outcome: dismissed