Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

03.10.2014 року представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із даною позовною заявою. На підтвердження заявлених вимог посилається на те, що 06 липня 2007 року згідно кредитного договору № LVJWGК00000013 надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 44850,00 грн. до 06.07.2022 року включно зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У забезпечення виконання зобов"язання за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачі 06.07.2007 р. уклали договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 78.40 м2 , житловою площею 52.60 м2 , який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Станом на 17.07.2014 р. [PERSON] не виконує умов Кредитного договору згідно укладеного графіку, чим допустив заборгованість в розмірі 176881,83 грн., з яких: 39397,10 грн. - заборгованість за кредитом; 56183,46 грн.- заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4523,00 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом, 76777,27 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позивач просить звернути стягнення на заставлене майно, шляхом вилучення у відповідача належного йому нерухомого майна: будинку [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача Вус А.П. не з"явився, подав на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить звернути стягнення на заставлене майно в рахунок погашення суми заборгованості та стягнути із відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судові засідання не з"явися, незважаючи на те, що належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, про що свідчать розписки про вручення виклику до суду. Від нього не надійшло повідомлень про причини неявки. При таких обставинах, суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечив представник позивача у своїй заяві. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. 06.07.2007 року між позивачем - ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов вказаного договору, позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 44850,00 грн., із сплатою 16,08 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом із щомісячним погашенням заборгованості та кінцевим терміном повернення до 06.07.2022 року. Відповідачем було отримано кредитні кошти в сумі 44850,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався щомісячно в період сплати надавати банку грошові кошти(щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом , яка складається із заборгованості за кредитом, за відсутками, комісією та можливими штрафними санкціями (пеня). Свої зобов'язання по погашенню кредиту відповідач не виконав, що підтверджується розрахунками заборгованості. Непогашена заборгованість відповідача станом на 17.07.2014 року склала 176881,83 грн., яка складається з наступного 39397,1 грн. - заборгованість за кредитом; 56183,46 - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4524 грн.- заборгованість за комісіями за користування кредитом; 76777,27 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов"язання за договором, що підтверджується відповідними розрахунками наданими позивачем суду. Одночасно з укладанням кредитного договору між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, за яким відповідач в якості забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним Договором кредиту, в тому числі повернення суми кредиту, сплати відсотків, а також можливих штрафних санкцій, передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 78,40 кв.м, житловою площею 52,60 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із вимогами ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.33, ст.39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язанння іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідачем (боржником) не виконано зобов'язання за договором кредиту, а тому у позивача (кредитора) виникло право на реалізацію предмету іпотеки, наданого за договором відповідачем в якості забезпечення зобов'язання. Щодо позовної вимоги позивача про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки, то суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із довідки, яка видана виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачіського району Львівської області №2448 від 01.12.2014 року, у будинку за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] зареєстрований один. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно із ч.ч.1,2 ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини 3 ст.109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз"яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи те, що позивачем письмові вимоги про виселення не направлялись відповідачу, суд приходить до висновку про неналежне повідомлення позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" про необхідність відповідачу звільнити предмет іпотеки та виселитись з нього, тобто вимоги ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України позивачем щодо направлення подібних повідомлень не дотримані. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідно до положень ст.109 ЖК УРСР та ст.ст.39,40 Закону України "Про іпотеку", відповідач не підлягає виселенню з житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Оскільки суд, частково задовольняє вимоги позивача, то відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України стягує частково з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору в сумі 1890,62 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial