Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

[PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до [PERSON] , про визнання майна особистою власністю в порядку поділу майна та витребування майна дітей з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 24 липня 1998 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.10.2016 року шлюб між ними розірвано, дітей залишено проживати з позивачкою. Під час шлюбу у період спільного проживання ними 22.09.2000 року придбано квартиру [ADDRESS] за кошти [PERSON] , однак записано квартиру на відповідача як на голову сім"ї. У даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , та їхні діти. Вважає, що квартира [ADDRESS] є її особистою приватною власністю, оскільки ще до купівлі спірної квартири у неї, її мами [PERSON] та сестри [PERSON] була квартира [ADDRESS] . Вказану квартиру вони продали, згідно договору купівлі-продажу від 18.08.2000 року. Продаж цієї квартири було вчинено за 7 358 грн. Усі кошти мама та сестра передали позивачці і саме за ці кошти 22.09.2000 року нею було придбано квартиру [ADDRESS] . Згідно п.3 договору купівлі-продажу від 22.09.2000 року, продаж спірної квартири було вчинено за 7062,00 грн. Тому вважає, що згадана квартира хоча і була придбана за час перебування у шлюбі з відповідачем є її особистою приватною власністю, так як придбана за її кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] . Щодо витребування майна дітей, то за період проживання у шлюбі ними для комфортного, розумового та інтелектуального розвитку дітей було придбано комп"ютер, монітор, клавіатуру, роутер, мишку, тобто все необхідне для повноцінної роботи дітей на персональному комп"ютері на загальну суму 18 000,00 грн. Крім того, ними також було придбано велосипед марки Fisher вартістю 3 000,00 грн. А велосипед марки Giant вартістю 15 000,00 грн. було подаровано дідусем дітям. Дані речі є власністю дітей, але оскільки відповідач незаконно забрав у дітей з їх володіння та користування, то це безумовно є підставою для витребування вказаного майна із його володіння в порядку ст. 387 ЦК України. Просить суд постановити рішення, яким визнати квартиру [ADDRESS] особистою власністю [PERSON] . Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] майно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а саме: комп"ютер, монітор, клавіатуру, роутер, 2 колонки, мишку, велосипед марки Fisher та велосипед марки Giant. 08 лютого 2017 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна (а.с.38-44). У даній зустрічній позовній заяві просить суд постановити рішення яким визнати право власності на 1/2 квартири, що по [ADDRESS] за [PERSON] та 1/2 за [PERSON] . Визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Липівка, Івано-Франківська область за [PERSON] та 1/2 даного будинку за [PERSON] . Визначити порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою по [ADDRESS] ; визнати в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] : кухню площею 7,9 кв.м, коридор площею 11,1 кв.м., ванної кімнати площею 3,4 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1.3 кв.м., комоди площею 0,8 кв.м. Визнати за [PERSON] в особистому користуванні житлову кімнату розміром 18.7 кв.м. Визнати за [PERSON] першу житлову кімнату площею 16,8 кв.м. та третю житлову кімнату площею 12.3 кв.м. Поділити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: виділити [PERSON] : спальний гарнітур «Мадрина», вартістю 41 600 грн. меблеву стінку в залу вартістю 20 800 грн.; один комплект постільної білизни вартістю 1000 грн.; диван вартістю 15 600 грн. холодильник «Самсунг», вартістю 20 800 грн., два ноутбуки вартістю 23 400 грн., телевізор «Самсунг», вартістю 10 400 грн.; фортепяно вартістю 13 000,00 грн.; фотоапарат «Нікон», вартістю 41 600 грн., два водяних насоса вартістю 1000 грн. Виділити [PERSON] дитячі меблі вартістю 5200 грн., дитячий диван вартістю 7 000,00 грн., холодильник «Атлант», вартістю 10 000,00 грн. пральну машину вартістю 7900 грн., телевізор «Лджі», вартістю 3900 грн., блендер вартістю 1300 грн., м`ясорубку вартістю 1040 грн., комплект постільної білизни вартістю 1000 грн, решту зазначеного майна. Зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] речі, які належать йому на праві особистої приватної власності, а саме: каблучку вартістю 4000 грн., два синтезатори «Ямаха», вартістю 12 200 грн., акардіон «Horn», вартістю 23 400 грн. (а.с.38-44). Ухвалою суду від 15 березня 2017 року вищезазначені позови об`єднані в одне провадження (а.с.67). 29.05.2017 року [PERSON] подала до суду заперечення на зустрічну позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с.70-72). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31.05.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (а.с.84). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.09.2010 року залишено без розгляду позовну вимогу [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про витребування майна дітей з чужого незаконного володіння, а саме: комп"ютер, монітор, клавіатуру, роутер, мишку, велосипед марки Fisher (а.с. 193 ). Представник позивачки за первісним позовом та представник відповідачки за зустрічним в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила задоволити, щодо задоволення зустрічного позову заперечила. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] , в судовому засіданні зустрічний позов просив задоволити, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов просив задоволити, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Заслухавши сторін, допитавши в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що сторони по даній справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серія [NUMBER] від 16.09.2011 та Серія [NUMBER] від 08.04.2003 (а.с.6,7). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 01.11.2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , неповнолітніх дітей залишено на проживання з матір"ю [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] , у даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10-12). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві приватної власності, розмір частки 1/1 належить квартира по [ADDRESS] (а.с.13). 22 вересня 2000 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] , Продавцем та [PERSON] , Покупцем, відповідно до якого Продавець продав, а Покупець купив квартиру [ADDRESS] . Продаж цей вчинено за 7062 грн. (а.с.14). Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.08.2003 № 335 про перейменування вулиці, перейменовано вул. Тудора на вул. Слави Стецько (а.с.48). Відповідно до довідки про склад сім`ї у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.49). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з положеннями ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже за загальним правилом, придбане сторонами під час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю, а отже може бути розподілене між ними. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пояснили та підтвердили той факт, що дійсно до купівлі спірної квартири [ADDRESS] , у позивачки, її мами та її сестри була квартира [ADDRESS] , яку вони продали, а кошти від продажу цієї квартири в сумі 7 358 грн. передали [PERSON] , для придбання спірної квартири. Дані обставини підтверджуються наступними доказами. Згідно договору купівлі - продажу квартири від 18.08.2000 року посвідченого приватним нотаріусом нотаріального округу в м.Івано-Франківськ, Доценко О.Ф., [PERSON] та [PERSON] продали квартиру по [ADDRESS] . Продаж вчинено за 7 358,00 гривень. (5). 22.09.2020 року було укладено договір купівлі - продажу, посвідченений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрич Р.І., відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав у власність трьохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . Продаж вчинено за 7 062,00 гривень (а.с.14). Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку про те, що придбання спірного житла, а саме: трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою по [ADDRESS] було здійснено за особисті кошти позивачки [PERSON] , які вона отримала за продаж частини належної їй квартири по [ADDRESS] та від матері [PERSON] та сестри [PERSON] . Такий висновок викладений у постанові Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2020 року у справі № 367/3800/14-ц, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би надавав підстави вважати, що він брав участь коштами або працею в набутті спірної квартири. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] її особистою власністю підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивачки [PERSON] , щодо витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] , майна неповнолітніх дітей : [PERSON] , 28.03.2003 року та [PERSON] , 12.09.2011 року, а саме велосипеда марки Giant, то суду не надано належних доказів, щодо придбання сторонами вказаного велосипеда. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову з задоволенні позовної вимоги [PERSON] , щодо витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] , майна неповнолітніх дітей, а саме велосипеда марки Giant. Щодо вимог зустрічного позову, то слід вказати наступне. Позовна вимога [PERSON] про визнання права власності на 1/2 квартири, що по [ADDRESS] за [PERSON] та 1/2 за [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки дана зустрічна позовна вимога є взаємовиключною з первісною позовною вимогою. Позовна вимога щодо визначення порядку користування житловим приміщенням, а саме: квартирою по [ADDRESS] не підлягає до задоволення, оскільки є похідною від первісної зустрічної позовної вимоги, у задоволенні якої відмовлено. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Липівка, Івано-Франківська область за [PERSON] та 1/2 даного будинку за [PERSON] , то така вимога до задоволення не підлягає, оскільки відсутні будь які докази, які б свідчили про наявність такого домоволодіння. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 лютого 2009 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті 1/2 частини спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] є [PERSON] , прож. по [ADDRESS] . Спадкове майно на яке видане свідоцтво складається з права на земельну ділянку для ведення садівництва. Площею 0,0618 га, що знаходиться на території Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.73). Таким чином, наявність у позивачки [PERSON] земельної ділянки за адресою: с.Липівка, Тисменицького району Івано-Франківської області, яку вона отримала у спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , не може свідчити про наявність домоволодіння на даній земельній ділянці. Стосовно позовних вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю то зазначена вимога зустрічного позову підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] вказав, що під час його шлюбу із [PERSON] ними було придбано рухомі речі: побутова техніка та меблі, зокрема: спальний гарнітур «Мадрина», вартістю 41 600 грн. меблеву стінку в залу вартістю 20 800 грн.; один комплект постільної білизни вартістю 1000 грн.; диван вартістю 15 600 грн. холодильник «Самсунг», вартістю 20 800 грн., два ноутбуки вартістю 23 400 грн., телевізор «Самсунг», вартістю 10 400 грн.; фортепяно вартістю 13 000,00 грн.; фотоапарат «Нікон», вартістю 41 600 грн., два водяних насоса вартістю 1000 грн.; дитячі меблі вартістю 5200 грн., дитячий диван вартістю 7 000,00 грн., холодильник «Атлант», вартістю 10 000,00 грн. пральну машину вартістю 7900 грн., телевізор «Лджі», вартістю 3900 грн., блендер вартістю 1300 грн., м`ясорубку вартістю 1040 грн., комплект постільної білизни вартістю 1000 грн. Зазначене нерухоме майно [PERSON] просив розділити в натурі з [PERSON] . У судовому засіданні відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] заперечила проти даної вимоги, оскільки вартість рухомого майна [PERSON] не доведена, а всі речі залишились у спірному будинку, де і надалі проживає [PERSON] та доля речей їй не відома. Оцінивши у справі докази, судом встановлено лише один товарний чек № 0321 від 25.10.2011 року на холодильник АТЛАНТ 2712 вартістю 1 726,00 грн. та квитанцію на холодильник SAMSUNG RL 48 RSBTS (MG) вартістю 6 199,90 грн. (а.с.75,76). Судом встановлено, що доказів придбання іншої зазначеної побутової техніки та меблів стороною позивача за зустрічним позовом суду надано не було, доказів у підтвердження наявності вказаних речей у будинку також не представлено. Таким чином, суд приходить до висновку: визнати за [PERSON] в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на: холодильник SAMSUNG RL 48 RSBTS (MG) вартістю 6 199,90 грн., а за [PERSON] в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, визнати право власності на: холодильник АТЛАНТ 2712 вартістю 1 726,00 грн. Враховуючи принцип рівності часток, то з [PERSON] на користь [PERSON] слід компенсувати половину грошової різниці між вартістю частин майна подружжя, які виділяються, у розмірі 2 236 грн. 95 коп. Щодо позовних вимог про зобов`язання [PERSON] повернути [PERSON] речі, які належать йому на праві особистої приватної власності, а саме: каблучку вартістю 4000 грн., два синтезатори «Ямаха», вартістю 12 200 грн., акардіон «Horn», вартістю 23 400 грн. то зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем за зустрічним позовом будь-яких належних доказів на підтвердження наявності цього майна суду не надано. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги встановлені судом обставини, на які посилаються позивачі за первісним та зустрічним позовами, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, які частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд вважає, що заявлені позови підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1, 2 п.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved