Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив щодо наступного. Розірвати договір оренди житлового приміщення від 29.03.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 6750 грн., а також у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 1100 грн. стягнути на користь [PERSON] з [PERSON]. В обгрунтуванні позову зазначено, що Договір оренди квартири [ADDRESS] був укладений 29 березня 2016 року між позивачем - орендарем та відповідачем орендодавцем, на виконання умов якого позивач сплатив на користь позивача попередню оплату в сумі 5400 грн. (з яких 2700 грн. щомісячна орендна плата та 2700 грн. - завдаток), проте відповідач не виконав своїх зобов"язань щодо передачі вказаної квартири позивачу як 01 квітня 2016 року (дата, яка визначена умовами Договору), так і після цієї дати. Крім того, п.7.3 вказаного Договору передбачений штраф у розмірі 50% (1350 грн.) від щомісячної орендної плати, який відповідач зобов"язаний сплатити позивачу за порушення вищевказаних зобов"язань. Крім того, позивач вказує, що діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду. При цьому, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вказаний розумний строк для справи даної категорії визначено згідно з національним законодавством, а саме у ч.1 ст.157 ЦПК України, згідно з імперативними вимогами якої - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л. ще 16 серпня 2016 року - а.с.22, при цьому, справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 12.08.2017 року №1266). Враховуючи викладене, положення ч.2 ст.64 ЦПК України, проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі копію вказаного договору, в якому зокрема зазначено про те, що вказана попередня оплата в сумі 5400 грн. була внесена в момент укладання Договору, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Договір оренди квартири [ADDRESS] був укладений 29 березня 2016 року між позивачем - орендарем та відповідачем орендодавцем, на виконання умов якого позивач сплатив на користь позивача попередню оплату в сумі 5400 грн. (з яких 2700 грн. щомісячна орендна плата та 2700 грн. - завдаток), проте відповідач не виконав своїх зобов"язань щодо передачі вказаної квартири позивачу як 01 квітня 2016 року (дата, яка визначена умовами Договору), так і після цієї дати. Крім того, п.7.3 вказаного Договору передбачений штраф у розмірі 50% (1350 грн.) від щомісячної орендної плати, який відповідач зобов"язаний сплатити позивачу за порушення вищевказаних зобов"язань. Так, відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Закону, в тому числі, у встановлений строк. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмова у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме належить: розірвати договір оренди житлового приміщення від 29.03.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] грошову суму у розмірі 6750 грн. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити, як у недоведених, в тому числі суду не надано доказів заподіяння позивачу моральної шкоди. У відповідності до ст.88 ЦПК України, належить cудові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 1100 грн. стягнути на користь [PERSON] з [PERSON]. На підставі наведеного та

Outcome: partial