Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16.12.2017 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу суму в розмірі 19 600 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 31.12.2017 року. Підтвердженням укладання договору між сторонами є власноруч складена відповідачем розписка від 16.12.2017 року, в якій, зокрема, відповідач підтвердив, що грошові кошти від позивача він фактично отримав. Після спливу терміну виконання грошового зобов'язання відповідач добровільно не виконав свого обов'язку щодо повернення боргу, що стало наслідком звернення позивача до суду з цим позовом, тому позивач просить стягти з [PERSON], на його користь заборгованість за договором позики в сумі, еквівалентній 19 600 доларам США за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення судового рішення у справі, проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 16.12.2017 року по дату ухвалення судового рішення у справі, 3% річних за весь період неправомірного користування чужими грошовими коштами з 01.01.2018 року по дату ухвалення судового рішення у справі та вирішити питання про розподіл судових витрат. В судове засідання представник позивача та позивач не з'явилися, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують, надіслали заяву про збільшення позовних вимог, а саме просять стягти з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі, еквівалентній 19 600 доларам США за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення судового рішення у справі в сумі 543 704,00 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 16.12.2017 року по дату ухвалення судового рішення у справі в сумі 113738,41 грн., 3% річних за весь період неправомірного користування чужими грошовими коштами з 01.01.2018 року по дату ухвалення судового рішення у справі в сумі 19171,52 грн. та стягти витрати зі сплати судового збору в сумі 6150 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 14000 гривень, а всього на суму 20150 гривень. В судове засідання відповідач не з"явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином повідомлений про час, дату і місце слухання справи, що підтверджується опублікованим на офіційному веб-сайті судової влади України оголошенням про його виклик до суду, відзиву не подав. Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 16.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу суму в розмірі 19 600 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 31.12.2017 року. Підтвердженням укладання договору між сторонами є власноруч складена відповідачем розписка від 16.12.2017 року, в якій, зокрема, відповідач підтвердив, що грошові кошти від позивача він фактично отримав ( а.с.12). Після спливу терміну виконання грошового зобов'язання відповідач добровільно не виконав свого обов"язку щодо повернення боргу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст. 193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність». Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94 - ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом. В свою чергу, відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За змістом п.30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду України від 4 липня 2011 року в справі № 3-62гс11, від 26 грудня 2011 року в справі № 3-141гс11 та від 07.10.2014 у справі № 910/763/13, від 07 березня 2017р. у справі № 6-284цс17. При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України) Враховуючи вищевикладене, відповідач має перед позивачем невиконане грошове зобов'язання за договором позики в сумі 19 600 доларів США, що станом на день подачі заяви про збільшення позовних вимог складає 543 704,00 гривень (19600 доларів США х 27,74 = 543 704,00), виходячи з офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 01.02.2019 року, який становить 27,74 грн. Окрім суми позики, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача проценти від суми позики, а також 3% річних, враховуючи наступне. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання (рішення ВСУ № 6-1412цс16 від 07 вересня 2016р.) Так, за правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в даному разі позика надавалась в іноземній валюті, то позивачем не заявляються вимоги щодо відшкодування індексу інфляції, а лише 3% річних за весь час прострочення. Таким чином, проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 16.12.2017 року по дату ухвалення судового рішення у справі складає в розмірі 113 738,41 гривень ( 543704,00 грн. x 14.5 %/100%/365днів x 41день = 8855,67 грн.;543704,00 грн. x 16 %/100%/365днів x 35днів =8341,76 грн.;543704,00 грн. x 17 %/100%/365днів x 133днів =33679,86 грн.;543704,00 грн. x 17.5 %/100%/365днів x 56днів = 14598,08 грн.;543704,00 грн. x 18 %/100%/365днів x 180 днів = 48263,04 грн. (а.с.79); 3% річних за весь період неправомірного користування чужими грошовими коштами з 01.01.2018 року по дату ухвалення судового рішення у справі складає в розмірі 19171,52 гривень ( 543704,00 грн.х 3%/100%/365днів x 429днів =19171, 52 грн. (а.с.70). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги представника позивача [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі, еквівалентній 19 600 доларам США за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення судового рішення у справі в сумі 543 704,00 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 16.12.2017 року по дату ухвалення судового рішення у справі в сумі 113738,41 грн., 3% річних за весь період неправомірного користування чужими грошовими коштами з 01.01.2018 року по дату ухвалення судового рішення у справі в сумі 19171,52 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат зі сплати судового збору в сумі 6150 грн., тому оскільки позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 6150 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді вказаної справи, понесених позивачем у розмірі 14000,00 грн. суд вважає, що такі витрати є обґрунтованими, доведеними, згідно з Договором № 05-18/ц про надання правничої (правової) допомоги, детальним описом наданих послуг адвоката, а також згідно з квитанції про внесення гонорару в готівковій формі, тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved