Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" / надалі Банк/, адреса місцезнаходження: м. Київ вул.. Андріївська,4 04070, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис ( реєстрвий № 10668, виданий 08 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з неї, позивача, на користь відповідача заборгованості в сумі 15476,78 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не дотрималась положень чинного законодавства, за якими стягнення заборгованості проводится у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, оскільки не надіслала їй повідомлення про суму заборгованості перед Банком і, як наслідок, не перевірила наявність підстав для вчинення виконавчого напису. За таких обставин вважає, що стягнення боргу на користь Акціонерного товариства " Перший Український Міжнародний Банк" на підставі виконавчого напису нотаріуса не є безспірним. В судове засідання позивач не з"явився, однак від її представника - адвоката Ільїна В.А. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, в якій представник не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача , будучи належним чином повідомленим судовою повісткою про місце, час і дату розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Відзиву від відповідача на позовну заяву не надійшло. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у зв"язку з поверненням поштового відправлення з відміткою "судова повістка". Водночас у матеріалах справи наявне повідомлення Міністерства юстиції України про те, що свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю на ім"я [PERSON] анульовано. Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки без поважних причини або без повідомлення причин в судове засідання відповідача, повідомленого про час , дату і місце судового розгляду належним чином, за відсутності відзиву на позов, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що представник відповідача повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, хоча був завчасно повідомлений про час, місце і дату розгляду справи в суді, відзиву на позов у визначений ухвалою суду строк не надав, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, вирішуючи спір в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд враховує наявні у справі докази, подані сторонами по справі. Як зазначено вище відповідачем не подано відзиву на позов, в якому були б наведені заперечення проти позову, а також будь-яких доказів на їх підтвердження . Дослідивши подані позивачем докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим № 10668, виданим 08 травня 2019 року про стягнення з неї, позивача, на користь відповідача заборгованості в сумі 15476,78 гривень . ( а.с. 4) Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5,). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Згідно п.2 /розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" /Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачалось, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначений розділ було доповнено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. N 662). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі N 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. N 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, в тому числі: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі N 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. залишено без змін. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності-це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Крім цього, як зазначено вище, положення підзаконних нормативно-правових актів, які передбачали вчинення виконавчих написів нотаріусами за кредитними договорами лише на підставі поданих нотаріусу : самого кредитного договору; засвідченої стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, були визнані національними судами незаконними і нечинними. Як встановлено судом і підтверджується змістом виконавчого напису, ( а.с.4) нотаріусом виконавий напис було вчинено 08.05.2019 року на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку , в той час, як згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі N 826/20084/14 постанову КМУ від 26.11.2014 р. N 662 в частині доповнення пункту 2 Переліку підтверджено визнання незаконним і відповідно - не чинним. Наведені обставини вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, вчиненому на підставі положень нормативно-правового акта визнаного незаконним і нечинним, не є безспірним, що є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому, відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Згідно висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що факт безспірності заборгованості [PERSON] перед Банком підпадає під об`єктивний сумнів. Крім цього, виконавчий напис вчинено через майже п"ять років після укладення кредитного договору, у зв"язку з чим, також підпадає під сумнів строк позовної давності, в межах якого може бути вчинено виконавчий напис. Обставини, які б свідчили про протилежне відсутні. А тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позов [PERSON] - задоволенню в повному обсязі. В зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача Т підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду в сумі 908 грн.. ( а.с.7) Документального підтвердження витрат, пов"язаних з наданням правничої допомоги позивачем суду не подано. А тому до стягнення підлягають лише витрати по оплаті судового збору. На підставі ст.ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат»; Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 N 20/5; Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172,

Outcome: approved