Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання за ними права власності на нерухоме майно - відповідно за [PERSON] на частку розміром 3/8, а за [PERSON] на частку розміром 1/4 житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. На обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що вказаний будинок належав колгоспному двору, до складу якого станом на 15 квітня 1991 року, крім позивачів, входили [PERSON], яка була головою двору, а також її дочка [PERSON] і невістка [PERSON]. Також позивачі вказали, що у відповідності до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і частка кожного з них, крім [PERSON], яка стала членом колгоспного двору після завершення будівництва домоволодіння, становила 1/4. З набранням чинності Закону України "Про власність" ці частки залишилися незмінними. [INFO] [PERSON] померла, а тому відкрилася спадщина на її частку у колгоспному дворі, яка становить 1/4 вказаного домоволодіння. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON], які прийняли спадщину, а тому частка [PERSON] становить 3/8 зазначеного домоволодіння. В той же час, оскільки в свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок не визначено розмір часток кожного із членів колгоспного двору, позивачі не можуть реалізувати правомочності щодо володіння, користування та розпорядження належним їм нерухомим майном. В червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] і з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на 3/8 житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по [ADDRESS]. Пославшись на обставини належності вказаного домоволодіння до колгоспного двору, головою якого була її мати [PERSON], позивачка просила визнати за нею право власності на вказане майно в порядку спадкування. В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і просила визнати за нею право власності на 1/5 житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по [ADDRESS]. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що вона як дружина [PERSON], разом із дочкою [PERSON] станом на 15.04.1991 р. була членом вказаного колгоспного двору. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 03.06.2014 року було визнано за [PERSON] право власності на 1/5 вказаного домоволодіння, при цьому суд виходив з того, що станом на 15.04.1991 р. до колгоспного двору входили п'ять членів, в тому числі і вона. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того. позивач пояснив, що його дружина [PERSON] приїхала в смт. Ярмолинці в червні 1989 року, до народження доньки - [PERSON] вони проживали по [ADDRESS], де також проживала його мати [PERSON] та сестра [PERSON] Потім він з дружиною та дочкою деякий час проживали в квартирі свого діда по [ADDRESS]. В 1991 році дружина та дитина переїхали в Тернопільську область, а він проживав ще два роки в смт. Ярмолинцях разом з матір'ю і сестрою і в 1993 році також переїхав на постійне місце проживання в с. Колодно Збаразького району Тернопільської області. Зустрічний позов позивач та його представник визнав частково, просив врахувати, що загальна частка [PERSON] не може бути більше 3/8 вказаного домоволодіння. Щодо вирішення позову [PERSON] позивач та його представник поклалися на думку суду. Відповідачка [PERSON] та її представник з урахуванням уточнених позовних вимог не заперечували проти задоволення позову [PERSON] і [PERSON], в той же час просили відмовити у виділенні частки [PERSON] в зв'язку з недовгочасним її перебуванням у складі двору та незначною участю своєю працею і коштами в господарстві двору. [PERSON], яка у встановленому порядку оповіщена про час і місце судового засідання, до суду не з'явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району, яка у встановленому порядку оповіщена про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази по справі, вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON], як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Крім неї, станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були її дочка [PERSON], син [PERSON], його дружина [PERSON] та онука [PERSON]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим Ярмолинецькою селищною радою 21.01.1993 року (а.с. 9), довідкою виконкому Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області №3620 від 04.12.2013 року про осіб, зареєстрованих в будинку [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року (а.с. 8). Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім'я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Отже, станом на 15.04.1991 року до колгоспного двору, головою якого на той час була [PERSON], входило п'ять членів. Саме з цього виходив Ярмолинецький районний суд, який своїм рішенням від 03.06.2014 р. частково задовольнив позов [PERSON] та визнав за нею право власності на 1/5 ідеальну частку будинковолодіння по [ADDRESS]. В той же час, в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON], приїхала в смт. Ярмолинці влітку 1989 року і разом із чоловіком [PERSON] вона проживала по [ADDRESS] до літа 1990 року, потім на деякий час вони змінювали місце проживання, а літом 1991 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] переїхали на постійне місце проживання в Тернопільську область. Також дані обставини підтверджуються поясненнями позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON], допитаних як свідків. Таким чином, з урахуванням вищевказаного, на думку суду, [PERSON] вважається такою, що втратила право власності на майно, яке належало колгоспному двору, оскільки вона до 15.04.1991 р. не брала участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору протягом трьох років підряд. Тому, станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору, які мали право власності на майно, яке належало колгоспному двору, були [PERSON], її дочка [PERSON], син [PERSON] та онука [PERSON], а частка кожного з них в домоволодінні становила 1/4. [INFO] [PERSON] померла в смт. Ярмолинцях, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.09.2012 року (а.с. 7). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON], які є дітьми [PERSON] і її спадкоємцями за законом, прийняли спадщину, проте не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на частку матері у домоволодінні, оскільки дане нерухоме майно належало до колгоспного двору. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 18.10.2011 р.; спадковою справою №53432869 від 25.09.2012 р. заведеною приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON]; відмовою нотаріуса у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2013 р. №01/16. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцям після смерті [PERSON], належить на праві власності по 1/2 частки спадкодавиці у колгоспному дворі (1/4 колгоспного двору), тобто по 1/8 частки колгоспного двору кожному. З урахуванням викладеного частка [PERSON] та [PERSON] у майні колгоспного двору по [ADDRESS], як членів вказаного колгоспного двору і як спадкоємців після смерті [PERSON] становить по 3/8 частки колгоспного двору за кожним, а частка [PERSON], як члена вказаного колгоспного двору становить 1/4. Тому, з урахуванням рішення Ярмолинецького районного суду від 03.06.2014 р., яким за [PERSON] було визнано право власності на 1/5 вказаного колгоспного двору, вона має право ще на 7/40 майна, яке належало колгоспному двору. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відсутність у правовстановлюючому документі (свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок) вказівки про розмір часток у праві власності кожного із співвласників перешкоджає у реалізації належного сторонам права користування та розпорядження належними їм частками. За наведених обставин суд вважає, що право власності сторін підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на частину домоволодіння, а тому первісний позов є таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 500,25 грн. та 333,50 грн. відповідно, а з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 328, 392, 1218, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: partial