Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігова про стягнення з КЕВ м.Чернігова в її користь премії до 8 Березня за 2014 і 2015 роки, матеріальної допомоги до відпустки за 2014 рік, компенсації за 6 днів роботи у зоні посиленого радіологічного контролю, як постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії та про стягнення з КЕВ м.Чернігова в її користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 15 липня 2015 року, посилаючись на те, що внаслідок незаконних звільнень з роботи з ініціативи відповідача вона знаходилась у вимушеному прогулі з 01.12.2013 року по 30.03.2015 року і була позбавлена права на отримання премії до 8 Березня за 2014 і 2015 роки та матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2014 рік, що передбачені системою оплати праці. Рішенням Чернігівського районного суду від 04 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково та стягнуто з КЕВ м.Чернігова в її користь матеріальну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в розмірі посадового окладу сторожа матеріального складу КЕВ м.Чернігова і у решті позовних вимог було відмовлено. Також було стягнуто з відповідача в користь держави 487,20 грн. судового збору. У апеляційній скарзі КЕВ м.Чернігова ставить питання про скасування судового рішення та про постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не звернув уваги, що КЕВ м.Чернігова є бюджетною установою і командир діє у межах фонду заробітної плати при вирішенні питань про надання працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення та що згідно з ст.235 КзпП України власник або уповноважений ним орган у разі вимушеного прогулу працівника зобов"язаний виплатити лише середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та що за рішеннями судів вже виплачено позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ( щодо стягнення премії до 8 Березня за 2014 і 2015 роки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні), посилаючись на те, що суд помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні цієї частини вимог її позову. Заслухавши доповідача, пояснення представника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігова, дослідивши матеріали справи в межах оскарження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернігова і на підставі наказу № 129 від 15 липня 2015 року була звільнена з посади сторожа матеріального складу за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КзпП України; що на підставі судових рішень (рішення апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року та рішення Чернігівського районного суду від 30 березня 2015 року), які набули чинності і є обов"язковими для виконання, [PERSON] була поновлена на роботі і за час вимушеного прогулу з 01.12.2013 року і по 30.03.2015 року в її користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зі змісту п.п. 7.4.2. та 7.5. Колективного договору вбачається, що адміністрація має право преміювати працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах коштів на оплату праці, встановлених положенням про преміювання та що адміністрація зобов"язана надавати в межах фонду заробітної плати матеріальну допомогу, у тому числі і на оздоровлення, в розмірі одного посадового окладу на рік (а.с.32-42). З Положення про преміювання працівників КЕВ м.Чернігова, затвердженого наказом його начальника від 04.01.2011 року № 6 слідує, що це положення поширюється на всіх працівників КЕВ м.Чернігова (п.1.5.); що з нагоди державних і професійних свят працівникам може бути сплачено одноразову премію із загального місячного фонду преміювання (п.1.4.) та що працівники, яких звільнено з ініціативи адміністрації або на яких накладено адміністративне чи дисциплінарне стягнення, позбавляються премії в повному обсязі, а працівників, які не забезпечили своєчасного і якісного виконання завдань, допустили суттєві помилки та упушення в роботі, порушення трудової дисципліни, може бути позбавлено премії частково (п.3.4.). З наказів № 33 від 04.03.2014 року та № 37 від 04.03.2015 року „Про заохочення працівників з нагоди Міжнародного жіночого дня", копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.118-126) видно, що працівників матеріального складу, де працювала позивачка, було нагороджено премією відповідно у розмірі 200 грн. і 300 грн. Суд виходить з того, що в матеріалах справи відсутні докази про підстави для позбавлення або зменшення позивачці зазначеної премії згідно з правилами Колективного договору та Положення про преміювання, а незаконні звільнення її з роботи і наступні поновлення на роботі не можуть бути перешкодою для отримання [PERSON] такої премії. Тому, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні вимог в цій частині не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині про стягнення з відповідача в користь позивачки одноразової премії до 8 Березня за 2014 і 2015 роки в розмірі відповідно 200 і 300 грн.,а загалом 500 грн. Суд вважає, що місцевий суд, правильно встановивши обставини щодо необхідності стягнення з відповідача в користь позивачки матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, у порушення порядку вирішення цього питання, не встановив розмір самого посадового окладу [PERSON] та з порушенням правил п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України щодо вимог закону до змісту резолютивної частини рішення, виклав останню з висновком суду по суті позовних вимог в такій редакції, що виключає реальне виконання рішення суду після набуття ним законної сили. З довідки № 2853 від 09.12.2015 року, наданої апеляційному суду Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернігова на вимогу суду, вбачається, що розмір посадового окладу [PERSON] на час звільнення її з роботи складав 1223,00 грн. (а.с. 180). Отже, абзац перший резолютивної частини рішення суду про задоволення частини позовних вимог також не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача в користь позивачки 1223, 00 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення. Перевіряючи доводи апеляційної скарги [PERSON] про помилковий висновок суду щодо відмови у стягненні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд бере до уваги правило ст.116 КзпП України про те, що у випадку, коли працівник в день звільнення не працював, то всі грошові суми, належні йому до виплати, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З витягу з наказу № 98 від 05 червня 2015 року слідує, що [PERSON] надано відпустку на 36 календарних днів з 12.06. по 18.07.2015 року і до роботи їй необхідно приступити 19.07.2015 року (а.с.91). З витягу з наказу № 129 від 15 липня 2015 року вбачається, що [PERSON] звільнено з посади сторожа матеріального складу за угодою сторін (п.1 ст.36 КзпП України) з 18 липня 2015 року (а.с.2). З наведеного випливає, що позивачка [PERSON] згідно з чинним трудовим законодавством мала пред"явити вимогу про розрахунок до відповідача не пізніше наступного дня, оскільки була звільнена з роботи в останній день відпустки і не працювала в день звільнення, однак цієї вимоги закону позивачка не виконала. Тому її позовні вимоги про стягнення з відповідача в її користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку не грунтуються на нормах чинного законодавства і задоволенні бути не можуть. За таких обставин апеляційні скарги сторін у справі підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягає вирішенню питання про судові витрати і до стягнення з відповідача в користь бюджету м.Чернігова підлягає стягненню 1339 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial