Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності в порядку спадкування . В обґрунтування позову зазначено, що після смерті, [INFO] громадянина [PERSON] та [INFO] громадянки [PERSON], відкрилася спадщина на все спадкове майно, що належало на праві приватної власності спадкодавцю, чи на яке він мав відповідне право на час своєї смерті, в тому числі на нерухоме майно, яким являється житловий будинок [NUMBER] (с/н 473) із надвірними спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. Дане нерухоме майно, житловий будинок [NUMBER] належав в цілій частині [PERSON], в якому він проживав до дня відкриття спадщини та вважав його своєю приватною власністю. Як з"ясувалося при підготовці документів на оформлення права власності на спадкове майно, первинна реєстрація права власності на житловий будинок [NUMBER], що по [ADDRESS], яке було збудоване [PERSON], проведена не була. Після смерті батька [PERSON], спадщину в цілій частині прийняла дружина [PERSON], в тому числі житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS], як особа, яка вступила в оперативне управління та володіння даним спадковим майном. За свого життя, [PERSON], склала заповітне розпорядження за яким все своє майно, а також належний їй житловий будинок з прилеглими до нього прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла громадянину [PERSON]. На сьогоднішній день даний заповіт не скасований, не змінений і згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданого Рахівською ДНК Закарпатської області 21.04.2015 року є чинним. Крім того, за заявою позивача рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області встановлено юридичний факт. Згідно якого заповіт, зареєстрований в реєстрі за №89, складений в с. Костилівка, 10 грудня 1984 року від імені [PERSON], за яким на випадок смерті [PERSON]. Все своє майно, а також належний їй житловий будинок з прилеглими до нього прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла громадянину [PERSON]. Складений в користь заявника [PERSON], [INFO]. Позивач, як особа, яка прийняла спадщину, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, звернувся до нотаріальної контори за місцем розташування майна із відповідною заявою, але у видачі такого свідоцтва йому було відмовлено в зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно та запропоновано вирішити це питання і судовому порядку. На підставі наведеного просив визнати за ним, [PERSON] право власності на житловий будинок [NUMBER], що розташований по [ADDRESS] загальною площею 53,01 кв.м. разом з надвірними та господарськими спорудами. В ході розгляду справи представником позивача [PERSON] збільшено позовні вимоги, подано позовну заяву в новій редакцій, згідно якої просила встановити юридичний факт, згідно якого заповіт зареєстрований в реєстрі за №89, складений в с. Костилівка 10 грудня 1984 року від імені [PERSON], за яким на випадок смерті [PERSON], все своє майно, а також належний їй будинок з прилеглими до нього прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла громадянину [PERSON], складений в користь заявника, [PERSON], [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [NUMBER], що розташований по [ADDRESS] загальною площею 53,01 кв.м , разом з надвірними та господарськими спорудами. Ухвалою суду від 6 березня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору залучено [PERSON] та його позовну заяву до [PERSON], виконавчого комітету Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом об"єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до виконавчого комітету Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, [PERSON] про встановлення юридичного факту, визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, [PERSON] мотивовані тим, що він, [INFO] проживає в [ADDRESS] та являється сином [PERSON], [INFO] та внуком заповідачки [PERSON], яка в дійсності склала заповіт на його ім"я. Ознайомившись із матеріалами справи, ним було подано апеляційну скаргу на рішення Рахівського районного суду, яким встановлено належність [PERSON] ,[INFO] заповіту складеного [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 8 червня 2016 року рішення суду про встановлення вказаного юридичного факту скасовано. [INFO] померла [PERSON]. До дня смерті вона постійно проживала за адресою [ADDRESS] За своє життя, [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт в його користь, який був посвідчений 10 грудня 1984 року виконавчим комітетом Костилівської сільської Ради народних депутатів Рахівського району Закарпатської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за номером 89. Згідно заповіту, [PERSON] заповіла йому, [PERSON], що проживає в [ADDRESS], все належне їй майно, в тому числі житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадщину він прийняв, вступивши у володіння спадковим майном після смерті заповідача. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому постановою державного нотаріуса 23 січня 2017 року відмовлено, у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Належність вищевказаного житлового будинку спадкодавцю [PERSON], підтверджується даними погосподарського обліку, викладеними в довідці, виданою Костилівською сільскою радою Рахівського району Закарпатської області від 23 січня 2017 року за №111. На підставі викладеного, просив визнати за ним, [PERSON], [INFO], право власноссті на житловий будинок з надвірними спорудами, загальна площа якого становить 77,31 кв.м, житлова площа - 51,01 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті заповідача [PERSON]. Представник позивача, [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові та просить їх задовольнити. В задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] просить відмовити. Представник відповідача - Костилівської сільської ради, в судове засідання не з"явився. Сільский голова І.І.Савляк подала до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON],[INFO] не визнає і просить відмовити у задоволенні, позовні вимоги [PERSON],[INFO] визнає, не заперечує проти задоволення позову. Крім того просила розглянути справу без представника сільської ради. Представник третьої особи - Рахівської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Третя особа без самостійних вимог, [PERSON], в судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], [PERSON] подав заяву, якою просить розгляд справи провести у його та позивача відсутності. Винести рішенням, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON], [INFO], та позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], [INFO], задовольнити в повному обсязі. В ході розгляду справи були допитані свідки. Зокрема, свідок [PERSON] по суті спору пояснив, що хата в Костилівці має бути в його батька [PERSON]. Баба завжди хотіла залишити будинок його батькові. Свідок [PERSON] ствердила, що вона ще з дитинства знає, що баба хотіла передати свій будинок її батьку[PERSON]. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до такого висновку. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як встановлено в судовому засіданні, і не заперечено жодною зі сторін, громадяни [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 вересня 1982 року, [PERSON], згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20 квітня 1935 року та [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 січня 2001 року, [PERSON] згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20 квітня 1935 року, [PERSON], згідно заповіту від 10 грудня 1984 року зареєстрованого за номером 89, перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, укладеному у Рахівському ЗАГС 24 листопада 1935 року, та являються батьками позивача [PERSON], [INFO], і дідом, бабою для третьої особи із самостійними вимогами, [PERSON], [INFO]. За життя, громадяни [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], були забудовниками житлового будинку [ADDRESS], згідно свідоцтва №213 на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, рішення виконкому Костилівської сільської Ради депутатів трудящих від 28 травня 1968 року №29, рішення виконкому Рахівської районної Ради депутатів трудящих від 23 серпня 1968 року №184. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином підтвердженням належності громадянам [PERSON] та [PERSON], житлового будинку [ADDRESS] також підтверджено записами у погосподарській книзі №06 на 1980-1982 р.р., ст.81-82 Костилівської сільської ради. Батько позивача та дідо третьої особи із самостійними вимогами, [PERSON] [INFO] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], Як встановлено з пояснень позивача [PERSON], після смерті батька [PERSON], спадщину в цілій частині прийняла дружина, [PERSON], будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом в силу ст. 529 ЦК УРСР та як особа, яка вступила в оперативне управління та володіння даним спадковим майном. Отже, [PERSON] являлася власником в цілій частині житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Судом встановлено, що за життя, 10 грудня 1984 року, [PERSON] склала заповітне розпорядження, за яким своє майно, а також належний їй житловий будинок з прилеглими до нього прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS], заповіла [PERSON], що проживає в [ADDRESS]. Наразі даний заповіт не скасований, не змінений і згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданого Рахівською ДНК Закарпатської області 21 квітня 2015 року є чинним. Позивач [PERSON], [INFO], звертаючись до суду за захистом свого права, шляхом встановлення юридичного факту, а саме факту належності даного заповіту йому, оскільки в ньому допущено помилку в прізвищі спадкоємця та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, вказує, що саме він є спадкоємцем за заповітом, складеним матір"ю, [PERSON]. Разом з цим, третя особа із самостійними вимогами [PERSON] так само заявляє на право спадкоємця за заповітом, вказаним вище. Аналізуючи заповіт, складений 10 грудня 1984 року [PERSON] суд, виходить з того, що в заповіті спадкоємцем призначено громадянина [PERSON], що проживає в [ADDRESS] Як вбачається з матеріалів справи, мешканцем [ADDRESS] на день складення заповіту був [PERSON], [INFO] і значився як [PERSON]. Зокрема дані факти стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов №03 від 19 січня 2017 року, затвердженого головою Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, згідно якого громадянин [PERSON] з дня народження і по даний час проживає в будинку за адресою [ADDRESS]. Також згідно заяви [PERSON], нотаріально посвідченої державним нотаріусом Рахівської ДНК 6 червня 2016 року, заповіт від 10 грудня 1984 року від імені [PERSON], посвідчувався нею, [PERSON], обіймаючи на той час посаду секретаря виконкому Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області. Оскільки заповіт посвідчувався нею і вона особисто спілкувалася із [PERSON], яка усвідомлювала значення своїх дій і наслідки, їй достовірно відомо, що волею заповідачки було заповідання майна у [ADDRESS] на користь саме онука [PERSON], [INFO]. Зі всією відповідальністю пояснює, що згідно заповіту усе майно заповідачки, а також жилий будинок [ADDRESS] заповідався онуку заповідачки - [PERSON],[INFO], який фактично на момент складання заповіту та до моменту смерті заповідачки разом з нею проживав за вказаною адресою. Щодо [PERSON], [INFO] на момент складання заповіту у [ADDRESS] він не проживав. В свою чергу, враховуючи, що заповіт складений в користь громадянина [PERSON], а позивач, згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] значиться як [PERSON], позивачем жодним чином не доведено належності даного заповіту йому та складення в його користь. При цьому, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області №305/1473/15-ц від 27 серпня 2015 року, яким встановлено юридичний факт, згідно якого заповіт зареєстрований в реєстрі за №89, складений в с. Костилівка, 10 грудня 1984 року від імені [PERSON], за яким на випадок смерті [PERSON], все своє майно, а також належний їй житловий будинок з прилеглими до нього прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла громадянину [PERSON], складений в користь [PERSON], [INFO], ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 8 червня 2016 року, скасоване. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст.549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, фактично вступив в оперативне управління та володіння майном, і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що третя особа із самостійними вимогами [PERSON] прийняв спадщину, вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном, в силу ст. 549 ЦК УРСР, що стверджено довідкою виконкому Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №82 від 19 січня 2017 року, згідно якої [PERSON], [INFO] мешканець [ADDRESS], дійсно зареєстрований і проживав та вів спільно господарство з бабкою [PERSON], до дня її смерті, яка померла [INFO] за адресою [ADDRESS]. [PERSON] і по даний час зареєстрований і проживає в цьому будинку. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] не довів належними доказами своє право спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], заявлені позовні вимоги про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом не підлягають до задоволенння. Разом з цим, зважаючи на те, що третя особа із самостійними вимогами [PERSON] належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняв, суд вважає, що його позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат третьою особою із самостійними вимогами [PERSON] не ставилось.

Outcome: approved