Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна, в якому просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2013 року у цивільній справі №127/15493/13-ц. Позов мотивовано тим, що 11.09.2013 року, син позивачки, [PERSON] , діючи від її імені, придбав у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Придбавши квартиру, позивач одразу в ній поселилась на законних підставах та з 11.01.2014 зареєструвалась в даній квартирі. На початку 2020 року [PERSON] вирішила продати належну їй на праві приватної власності квартиру та звернутись до нотаріуса, однак їй було повідомлено, що на дану квартиру є обтяження у виді арешту, згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2013 року у справі № 127/15493/13-ц про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що на час накладення арешту 19.11.2013 року, квартира вже знаходилась у її власності з 11.09.2013, і судом не було здійснено перевірку належності вказаної квартири позивачу. За результатами розгляду цивільної справи № 127/15493/13-ц винесено рішення, однак, накладений на квартиру арешт не забезпечує виконання даного рішення в цілому, є безпідставним та невиправданим, а тому, арешт підлягає зняттю, оскільки порушує права нового власника квартири [PERSON] . Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.11.2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачкою. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про причини неявки суду не повідомлено. На адресу суду надійшли заяви від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнають у повному обсязі, не заперечують щодо зняття арешту. В судове засідання відповідач [PERSON] , не з`явився. На адресу останнього направлялись копія позовної заяви з додатками та копія ухвали про відкриття провадженняу справі, яка ним отримана, 23.11.2020 року. У визначений законом строк відзиву чи заперечень на позов до суду не надходило. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 11.09.2013 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , на підставі довіреності, (покупець), уклали даний договір, згідно якого, Продавець продав та передав у власність Покупцю, а Покупець купив та прийняв від Продавця квартиру за номером [ADDRESS] (а.с.13). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.14). У свою чергу судом з`ясовано, що ухвалою суду від 19.11.2013 року у цивільній справі № 127/15493/13-ц накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 26.11.2013 року державним реєстратором Левчук І.В. накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с.19). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2016 року у цивільній справі № 127/15493/13-ц позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про стягнення компенсації вартості 1/4 частки майна у спільній сумісній власності та стягнення моральної шкоди, та зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації вартості 1/4 частки майна у спільній сумісній власності задоволено частково. Стягнуто в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] ринкову вартість 1/4 частки квартири адресою: [ADDRESS] , що становить 100674 (сто тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 00 коп.(а.с.16-18). Суд звертає увагу, що наявність арешту на квартиру не забезпечує виконання даного рішення в цілому, оскільки дана квартира на момент накладення арешту та винесення рішення суду, не належала на праві власності відповідачам у справі №127/15493/13-ц, а належала позивачу, на підставі договору купівлі-продажу, і не може слугувати заходом до вжиття забезпечення виконання рішення суду. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав у пунктах 1 та 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив судам, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року. З наведених норм законодавства слідує, що власник майна, який вважає, що обмежується його право власності, зокрема і в частині розпорядження таким майном, в разі неможливості захистити свої права в позасудовому порядку, може вимагати усунення наявних перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження майном, зокрема шляхом скасування арешту. Враховуючи те, що [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , а арешт на квартиру накладений в рамках цивільної справи № 127/15493/13-ц в якій позивач не являється стороною у справі та не несе відповідальності за зобов`язаннями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тому наявність зазначеного арешту порушує її права як власника на користування та розпорядження своїм майном. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що цивільне право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , підлягає захисту, шляхом звільнення цього майна з під арешту, а тому, позов підлягає задоволенню. Враховуючи заяву позивачки, згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за останньою. На підставі викладеного,

Outcome: approved