Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог (а. с. 200-203), просила: - визнати недійсною декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, реєстраційний № КС 18211097957 від 09 грудня 2011 року, щодо житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], що належать [PERSON], у частині прийняття в експлуатацію навісу (колишня назва гараж), позначеного літерою "Д", розмірами 7,20 х 3,80 м; - зобов'язати [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні об'єктами права власності та привести у відповідність до вимог п. п. 3.13, 3.24, 3.25 ДБН 360-92 будівлю навісу (колишня назва гараж), позначену літерою "Д", розмірами 7,20 х 3,80 м, шляхом часткового знесення і перенесення даної будівлі на відстань не менше 1,0 м від межі суміжної земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначала, що їй згідно із договором дарування від 14 березня 2006 року належить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Власником житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, розташованих на суміжній земельній ділянці відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2004 року є відповідач [PERSON] У листопаді 2012 року під час розгляду цивільної справи № 1007/6612/12 їй стало відомо, що самочинне будівництво, яке здійснювалось [PERSON] на сусідній земельній ділянці з порушенням прав суміжних землекористувачів, будівельних, архітектурних та протипожежних норм, узаконене відповідачем згідно із декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою 09 грудня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області (далі - Інспекція ДАБК) за № КС 18211097957. Самовільно побудований шлакоблочний навіс, колишня назва гараж, який позначений на плані літерою "Д", що належить [PERSON], збудований на межі її земельної ділянки, що є порушенням вимог п. 3.25 ДБН 360-92, якими передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має становити не менше 1,0 м, при цьому має бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Крім цього, даний навіс-гараж виходить на 3 м за червону лінію забудови відповідно до Генерального плану міста Бровари Київської області, що також є порушенням. При прийнятті до експлуатації самочинно здійснених у 2007-2008 роках відповідачем [PERSON] прибудов до житлового будинку та господарських будівель і споруд, у тому числі навісу - "Д", перевірка відповідності цих будівель вимогам державних будівельних норм Інспекцією ДАБК фактично не проводилась. Вказана декларація зареєстрована на підставі недостовірних відомостей, зазначених відповідачем у декларації. Внаслідок порушення [PERSON] державних будівельних норм порушуються її права на користування суміжною земельною ділянкою та розташованими на ній житловим будинком із господарськими будівлями і спорудами, створюються перешкоди у користуванні власністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги, оскільки до експлуатації можуть прийматися лише об'єкти, які побудовані з дотриманням вимог державних будівельних норм. Відповідач [PERSON] у суді позов не визнала та пояснила, що дійсно навіс - "Д", колишній гараж, знаходиться на межі належної їй, суміжної із [PERSON], земельної ділянки, проте цей навіс-гараж збудований ще у 1989 році. Посилання позивача на те, що про порушення своїх прав вона дізналася лише у листопаді 2012 року не відповідають дійсності. Фактично про порушення своїх прав [PERSON] могла дізнатися ще у 2007-2008 роках, тому вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Жодної підстави для визнання недійсною декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 09 грудня 2011 року, у позові не наведено. Будь-які порушення прав [PERSON] з її боку відсутні. Просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа: Броварська міська рада Київської області у судове засідання не з'явилася, подала до суду пояснення на позов, у яких зазначала, що з боку [PERSON] вбачаються порушення п. 3.25 розділу "Садибна забудова" Державних будівельних норм ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень". Просила розглянути справу за відсутності їхнього представника за наявними у справі доказами (а. с. 44-45). Представник третьої особи: Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Плющ О.С. у суді просив розглянути справу за наявними у справі доказами та прийняти рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що відповідно до договору дарування від 14 березня 2006 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, позначений "А-1", загальною площею 94,5 м2, житловою площею 52,1 м2, із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "В", вбиральня - "Г", колодязь - "К", тротуар - "Т" та огорожа - "N", що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2004 року відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить побудований у 1958 році житловий будинок, позначений "А-1", загальною площею 67,7 м2, житловою площею 36,2 м2, із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "Б", льох -"Г", колодязь, що знаходяться на суміжній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Самовільно зведені сарай з прибудовою - "б" і гараж - "Д" у свідоцтво про право на спадщину не включались (а. с. 11). Також [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована за вказаною адресою, цільове призначення для обслуговування житлового будинку (а. с. 15-16). 09 грудня 2011 року Інспекцією ДАБК за № КС 18211097957 було зареєстровано подану відповідачем [PERSON] декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - житлового будинку -"А-1", із прибудовою - "а1", відкритою верандою - "а2", навісом - "б", навісом - "Д" та вбиральнею - "Е"; початок будівництва - 2007 рік, закінчення будівництва - 2008 рік; місце знаходження: [ADDRESS] (а. с. 13-14, 114-117). Зазначена вище декларація зареєстрована відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку за вказаною адресою, складеного 01 грудня 2011 року Приватним підприємством "Футурум Проект-Буд". Згідно із п. 7 цього Звіту об'єкт будівництва відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації та його можливо прийняти до експлуатації (а. с. 166-173). Будь-яких даних щодо відповідності розташування об'єктів будівництва державним, архітектурним та протипожежним нормам у вказаному Звіті нічого не зазначено. У абз. 3 п. 3.25 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44, встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Суд встановив, що спірний шлакоблочний навіс (колишня назва гараж), позначений на плані літерою "Д", площею 27,4 м2, розмірами 7,20 х 3,80 м, що належить [PERSON], який збудований самочинно, розташований на межі земельної ділянки, що на момент прийняття даного навісу (гаражу) до експлуатації 09 грудня 2011 року вважалося порушенням вимог п. 3.25 ДБН 360-92. Зазначену обставину відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала, цього факту вона не заперечувала. Проте вважає, що навіс-гараж не порушує жодних прав суміжного землекористувача [PERSON] За змістом норми ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 3 п. 22 постанови № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснив, що під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Враховуючи викладене, недотримання відстані не менше 1,0 м від найбільш виступної конструкції до межі сусідньої земельної ділянки є істотним порушенням п. 3.25 ДБН 360-92, оскільки не забезпечується влаштування необхідних інженерно-технічних заходів. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 було затверджено Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж (далі - Порядок № 91), який встановлює процедуру та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом вказаних вище будинків, господарських будівель і споруд збудованих до 31 грудня 2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31 грудня 2012 року, а також механізм проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж. Згідно із п. 3.10 Порядку № 91 датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації. У п. 2.1 зазначеного Порядку № 91 встановлено, що технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта проводиться з урахуванням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил виконавцем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що при прийнятті самочинно збудованих об'єктів до експлуатації повинна перевірятися не лише надійність і безпечність їх експлуатації, а також і відповідність розташування цих об'єктів побудови державним будівельним нормам, стандартам і правилам, чинним на момент прийняття їх до експлуатації, чого при проведенні технічного обстеження Приватним підприємством "Футурум Проект-Буд" зроблено не було. Із листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 21 грудня 2015 року вбачається, що фактична перевірка даних, вказаних [PERSON] у декларації про готовність об'єкта до експлуатації, Інспекцією ДАБК не проводилась. Подана відповідачем декларація зареєстрована лише на підставі документальної перевірки, під час якої жодних ознак її недостовірності Інспекцією ДАБК виявлено не було (а. с. 133-135). Будь-яких відомостей про те, що самочинно збудований навіс, позначений літерою "Д", розташований на межі земельної ділянки, що на момент прийняття 09 грудня 2011 року його до експлуатації вважалося порушенням п. 3.25 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень", відповідач [PERSON] у декларації не зазначала, що свідчить про невідповідність поданих документів вимогам законодавства та було підставою для повернення Інспекцією ДАБК декларації заявникові (п. 3.5 Порядку № 91). За змістом норм ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що спірний шлакоблочний навіс, позначений літерою "Д", площею 27,4 м2, розмірами 7,20 х 3,80 м, що належить [PERSON], який збудований самочинно, розташований на межі земельної ділянки, що на момент прийняття його до експлуатації є порушенням вимог п. 3.25 ДБН 360-92, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] щодо визнання недійсною декларації в частині прийняття до експлуатації цього навісу і зобов'язання відповідача усунути позивачу перешкоди у користуванні власністю ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. У ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У судовому засіданні встановлено, що про реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зокрема спірного навісу-гаражу, позивач дізналася у листопаді 2012 року під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 1007/6612/12. До суду з даним позовом [PERSON] звернулася у липні 2015 року, тобто в межах позовної давності. Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] пропущено трирічний строк звернення до суду за захистом порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки про порушення своїх прав вона могла дізнатися ще у 2007-2008 роках, судом до уваги не приймаються. Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Зазначена сума судового збору згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved