Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], треті особи: Житлово-будівельний кооператив "Авіатор-16", [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визначення порядку користування жилою площею в ній, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.08.1997 року, перебуваючи в шлюбі із відповідачкою, який зареєстровано 28.12.1991 року, на підставі договору купівлі-продажу була придбана та зареєстрована на ім'я дружини - [PERSON] вказана двохкімнатна квартира [ADDRESS], зараз - [ADDRESS], загальною площею 51,7 кв.м, жилою площею 29,1 кв.м. та окремими кімнатами площею 12,8 кв.м. і 16,3 кв.м. Рішенням суду від 11.04.2013 року шлюб між ними розірвано, після чого виник спір щодо користування вказаною квартирою, який просить вирішити в судовому порядку, шляхом визначення порядку користування нею, як і питання права власності на вказану квартиру, оскільки він має намір розпорядитися своєю часткою майна, набутого в шлюбі, а відповідачка в добровільному порядку не надає на це згоди, коли право власності оформлено лише на її ім"я. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги змінив, зокрема в частині визначення порядку користування жилою площею в квартирі [ADDRESS], а саме просить йому в користування виділити кімнату площею 16,3 кв. м., а відповідачу кімнату площею 12,8 кв. м. з лоджією, яка межує з цією кімнатою, а коридор, кухню, ванну, туалет, лоджію, що межує з кухнею залишити в спільному користуванні. Позовні вимоги в частині визнання за ним права власності на ? частину цієї квартири підтримав з первісними обгрунтуваннями, які просив задовольнити, зазначаючи, що він має право саме на 12 її частку, бо та придбана ними з відповідачкою в шлюбі за спільні кошти. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову з уточненими вимогами не заперечував, проте в частині вимог позивача про визнання права власності на ? частину квартири зазначив, що повинно все-таки бути розподілено квартиру по 1/3 частці, з урахуванням частки повнолітнього сина сторін [PERSON], який не має іншого житла. В іншій частині зазначив, що порядок користування визначений позивачем влаштовує його довірительку, оскільки фактично меншою кімнатою розміром 12,8 кв. м. з лоджією користується вона із сином, а більшою може користуватись позивач. На запитання суду чи не заперечує проти такого розподілу користування з невідповідністтю ідеальної частки в майні відповідачки, відповів, що його довірительку такий розподіл влаштовує, проти визначення у користування їй кімнати, яка є меншою, а ніж її ідеальна частка в спірній квартирі не заперечує. Третя особа Житлово-будівельний кооператив "Авіатор-16" у судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду направив письмове клопотання про розгляд справи без їх участі. Третя особа [PERSON] в останнє судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, приймав участь у минулому засіданні, у зв»язку з чим, суд, враховуючи передбачені ЦПК України строки розгляду справи та за погодженням сторін, вважає за можливе закінчити розгляд справи по суту без його участі згідно наявних в матеріалах справи доказах. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимоги з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами у судовому засіданні не заперечується, належними доказами підтверджується, що в період шлюбу, який було укладено між сторонами 28.12.1991 року та в подальшому рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.04.2013 року розірвано, було придбано згідно договору купівлі-продажу від 12.08.1997 року на ім"я [PERSON] квартиру [ADDRESS], зараз [ADDRESS]. Зазначене жиле приміщення складається з двох ізольованих кімнат площею: 16,3 кв.м. та 12,8 кв.м., приміщень загального користування: кухня, коридор, ванна кімната, туалетна кімната, лоджії, загалом житловою площею 29,1 кв.м., загальною площею - 51, 7 кв.м. Із Довідки форми № 3 за № 7313/13 від 17.04.2014 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом "Авіатор-16" вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - власник квартири, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністтю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленісттю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленісттю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленісттю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України). Оскільки, судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана на ім"я [PERSON], перебуваючи в шлюбі з [PERSON], за спільні грошові кошти членів сім'ї - подружжя, тому вона є їх спільною сумісною власністю, частки в якій є рівними, з огляду на що, вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на вказану квартиру у розмірі 1/2 її частки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача на необхідність врахувати права третьої особи, тобто повнолітнього сина сторін щодо його частки в цьому майні не грунтуються на законі, який регулює вказані правовідносини, а тому до уваги не беруться судом. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками зі їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідно матеріальної компенсації. Як пояснив в судовому засіданні позивач та підтвердив представник відповідача, щодо способу користування цієї квартирою існують між сторонами певні конфліктні ситуації, а тому такі підлягають вирішенню в судовому порядку. Отже, загальна житлова площа спірної квартири складає 29,1 кв.м., кожному із її співвласнику, а саме позивачу та відповідачу належить по 1/2 її частці, тобто на кожного з них припадає по 12,8 кв.м. житлової площі ідеальної частки в цьому майні. Так, та кімната яку просить виділити собі позивач відповідає його частці в майні, зокрема кімната 16,3 кв.м., а та на яку погоджується предстаник відповідача розміром 12,8 кв.м., зазначаючи, що проти такого розподілу його довіртелька не заперечує, що враховується судом та у зв"язку з чим вважає такий розподіл прийнятним за виключенням виділу відповідачу ще й лоджії, яка межує з цією кімнатою, у користування, оскільки такий, згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 16 постанови від 12.04.1985р. №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" не може бути проведено по відношенню нежитлового приміщення яким є лоджія. З огляду на вище викладене, суд вважає можливим встановити такий порядок користування спірною квартирою в запропонований спосіб позивачем та погоджений представником відповідача, проте без виділу у користування лоджії, із наведених обгрунтувань, залишивши в загальному користуванні: кухню, коридор, ванну кімнату, туалетну кімнату, лоджії, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково.

Outcome: partial