Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

у жовтні 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що з 03 січня 1981 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року, шлюб між ними розірвано. Починаючи з 1988 року позивач разом з відповідачем набув права користування спірною квартирою, яка була надана позивачу та членам його сім"ї на підставі ордеру та договору найму. Розпорядженням № 8694 від 22 вересня 1994 р. Залізничної районної в м. Києві державної адміністрації вказана квартира була передана у спільну власність сторін з визначенням рівних часток кожного. На підставі цього розпорядження 22 вересня 1994 р. було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого позивач є власником 1/4 частини квартири. Квартира [ADDRESS], загальною площею 72,3 кв.метри, житловою площею 46, 1 кв.метри, є трикімнатною, складається з житлової кімнати, площею 18,1 кв.метри, житлової кімнати, площею 17,0 кв.метри, житлової кімнати, площею 11,0 кв.метри, кухні, площею 8,1 кв.метри, вбиральні, площею 0,9 кв.метри, ванної кімнати, площею 2.6 кв.метри, коридору, площею 7,8 кв.метри, коридору, площею 5,0 кв.метри, та балконів, площею 0,8 квметри та 1,0 кв.метри. На думку позивача, конструктивні особливості та внутрішнє планування житлового приміщення свідчать про можливість визначення порядку користування квартирою між співвласниками. Зважаючи на те, що після припинення шлюбних відносин з [PERSON] вже фактично встановлений порядок користування квартирою, позивач просив визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому житлову кімнату, площею 11,0 кв.метрів, що відповідає його частці, а відповідачам виділити житлові кімнати, площею 18,1 кв.метрів, та 17,0 кв.метрів, а також балкон, площею 1,0 кв.метрів, залишивши у спільному користуванні сторін кухню, площею 8,1 кв.метри, вбиральню, площею 0,9 кв.метри, ванну кімнату, площею 2.6 кв.метри, коридор, площею 7,8 кв.метри, коридор, площею 5,0 кв.метри, та балкон 0,8 кв.метри. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 25 т.1) У червні 2016 року [PERSON] подав до суду заяву про часткову зміну предмету позову. (а.с. 64 т.1) Просить також усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на вказану квартиру шляхом зобов"язання [PERSON] передати йому ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні ним права користування квартирою. Зазначає, що відповідач [PERSON] вчиняє дії, які порушують право позивача на користування спірною квартирою, оскільки вона 17 листопада 2015 року замінила вхідні двері до квартири та замок вхідних дверей без попереднього узгодження таких дій з позивачем, як співвласником. У зв"язку з неправомірними діями відповідача 17 листопада 2015 р. та 23 грудня 2015 року позивач звертався до Голосіївського РУ ГУ МВС Україїни в м. Києві із заявами про вчинення відповідачем дій, спрямованих на протиправне позбавлення позивача права користування квартирою, однак 23 листопада 2015 року та 23 грудня 2015 року йому було надано письмову відповідь про те, що порушені у зверненні питання мають характер цивільно-правового спору, який підлягає вирішенню судом. [PERSON] звернулася у суд із зустрічною позовною заявою про визначення порядку користування житловим приміщенням. (а.с. 82 т.1) Зустрічна позовна заява була прийнята до спільного розгляду з основним позовом. [PERSON] у серпні 2018 року подала до суду зустрічну позовну заяву про визначення порядку користування житловим приміщенням. (а.с. 145 т.2) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року зустрічна позовна заява [PERSON] була повернена представнику позивача. (а.с. 156 т.2) В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов повнстю. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши, що у спірній квартирі з 1999 р. також зареєстрований та проживає син [PERSON] - [PERSON], який страждає на церебральний параліч та у зв"язку з станом свого здоров"я потребує окремої житлової кімнати. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22 вересня 1994 року, виданого відділом приватизації Залізничної районної в м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження № 8694 від 22 вересня 1994 року (а.с. 16). У квартирі зареєстровані всі співвласники: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її син [PERSON], [INFO]. (а.с. 132) Згідно з технічним паспортом квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 46,1 кв.метри, у тому числі площа ізольованих кімнат складає відповідно 18,1 кв.метр, 17,0 кв.метрі та 11,0 кв.метрів. Квартира обладнана балконом, площею 0,8 кв. метри, який об'єднаний з кімнатою, площею 18.1 кв. метри, а також балконом, площею 0,8 кв.метри. Загальна площа квартири становить 72,3 кв. метри (а.с. 17). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є колишнім подружжям. Вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 січня 1988 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року, шлюб між ними розірвано. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року залишено без змін. (а.с. 9-15) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON] від попереднього шлюбу, постійно проживають в Англії. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила, що вона заперечує проти визначення конкретного порядку користування жилим приміщенням, оскільки це порушить її право на житлову площу, оскільки у спірній квартирі з 1999 р. також зареєстрований та проживає син [PERSON] - [PERSON], який страждає на церебральний параліч та у зв"язку з станом свого здоров"я потребує окремої житлової кімнати. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, належною їм на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що частки сторін у праві власності на спірну квартиру є рівними і становлять по 1/4 від цілого, отже на кожного з них припадає по 11,525 кв. метрів житлової площі. Посилаючись на те, що [PERSON] не може користуватися належною йому власністю через перешкоди, які створює йому відповідач, замінивши замки, позивач просив встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому у користування найменшу кімнату площею 11,0 кв. метрів, що не перевищує його частки у праві власності на житло та не порушує прав відповідачів, а відповідачам - кімнати, площею 18,1 кв.метри та 17,0 кв.метри, кухню, ванну, вбиральню, коридори та балкон, площею 0,8 кв.метри, залишити в загальному користуванні, зобов»язати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні вказаною кімнатою та іншими приміщеннями загального користування. На підтвердження своїх доводів позивач надав висновок експерта № 3-20/03 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складений 20 березня 2018 року судовим експертом Українського центру судових експертиз [PERSON], згідно якого порядок користування квартирою [ADDRESS], запропонований [PERSON], не буде призводить до порушень вимог нормативної документації в галузі будівництва. (а.с. 49 т.2) В судовому засіданні судовий експерт Українського центру судових експертиз Лісниченко С.В. підтримав наданий ним висновок. З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], у зв"язку з чим вважає можливим встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату, площею 11,0 кв.метри, а відповідачам ([PERSON]) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - житлові кімнати, площею 18,1 кв.метри, поєднану з балконом, площею 1,0 кв.метри, та 17,0 кв.метри; у загальному користуванні залишити кухню, площею 8,1 кв.метри, вбиральню, площею 0,9 кв.метри, ванну кімнату, площею 2.6 кв.метри, коридор, площею 7,8 кв.метри, коридор, площею 5,0 кв.метри, та балкон 0,8 кв.метри. Доводи третьої особи, що даним рішенням порушуються його права користування спірним помешканням, оскільки кімнатою, яку суд виділив у користування позивача, він користується протягом всього часу проживання в даній квартирі, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, оскільки у відповідності з вимогами ст.405 ЦК України житлове приміщення, яке мають займати члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, визначається його власником. Також суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні квартирою. Між сторонами виникають конфліктні ситуації, пов'язані з користуванням житловим приміщенням. [PERSON] неодноразово зверталася до Голосіївського управління поліції ГУ НП в м. Києві із заявами від 17 листопада 2015 року та 23 грудня 2015 року з приводу усунення перешкод у користуванні спірною квартирою. (а.с. 201 - 205 т.1) Також [PERSON] звертався з відповідною заявою до КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" ЖЕД-101. (а.с. 207 т.1) Заперечуючи проти позову, [PERSON] не було надано доказів на спростування вказаних обставин. За таких обставин, позивач [PERSON], як співвласник спірної квартири, на підставі положень ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати. (а.с. 2, 63 т.1, 62 т. 2)

Outcome: approved