Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

У березні 2021 року позивачки [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що [PERSON] являється власницею земельною ділянки площею 3,68 га, з кадастровим номером 1825484100:03:000:0070, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 4,22 га з кадастровим номером 1825484100:03:000:0071, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Наданими їм у власність землями вони користуються з 2004 року. Дані земельні ділянки знаходяться за межами с.Павлівка Пулинського району Житомирської області і використовуються виключно для ведення товарного виробництва. Восени 2020 року були проведені польові роботи, пов"язані з посівом і доглядом рослин, на які позивачки витратили 14 661,24 грн., а саме - посіяно озиму пшеницю, яка зійшла і на момент випасу худобою її висота становила 10-15 см. Від зібраного урожаю позивачки планували отримати прибуток в сумі 57 113,76 грн. з розрахунку 35 центнерів з гектара і середньої ринкової вартості 7000 грн/т. 15 листопада 2020 року чоловік позивачки [PERSON] [PERSON] при об"їзді посівів виявив, що на них випасається ВРХ, на випас якої пастухам надав дозвіл [PERSON] , який не є власником земельних паїв. По даному факту [PERSON] звернувся до Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області, працівники якого повідомили, що не вбачають в діях [PERSON] адміністративного чи кримінального правопорушення і рекомендували звернутися до суду. Відповідач у добровільному порядку відмовився відшкодувати завдані ним збитки, тому просять суд стягнути із [PERSON] понесені реальні збитки та упущену вигоду в сумі 71 775 грн., витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 06.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 29.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якій він просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на те, що на даний час проживає з дружиною та дітьми в будинку батьків дружини по [ADDRESS] . Тримає в господарстві три корови, батьки дружини також утримують дві корови. Між жителями с.Павлівка Пулинського району Житомирської області тривалий час існує усна домовленість (колективна угода) про спільне випасання належної їм великої рогатої худоби в одній спільній [PERSON] (близько 45 голів), згідно з якою сім"я (господарство) повинна відпасти худобу за встановленим графіком стільки днів, скільки корів в господарстві. В період з 14 по 15 листопада 2020 року черга з випасання корів була за матір"ю дружини [PERSON] , а в період з 16 по 18 листопада 2020 року черга з випасання корів була за ним. [PERSON] замість себе найняла за оплату випасати корів [PERSON] та [PERSON] . Випас худоби проводиться на земельній ділянці, яка розташована поруч із земельними ділянками позивачок. Дозволу на випас на земельних ділянках позивачок він не надавав, так як пастухів наймала [PERSON] , черга випасати корів була не його, тому він не може бути належним відповідачем. В другій половині дня йому зателефонував [PERSON] та повідомив, що корови випасаються на посівах. Коли він приїхав на поле, корів вже не було. В подальшому, зі слів пастухів, йому стало відомо, що на поле з посівом зайшло декілька корів, а сліди ВРХ до цього вже були по всьому периметру двох посівів. В матеріалах справи відсутні докази щодо проведення закупівлі посівного матеріалу, укладення договорів на обробіток ділянок (орання, посіву та збирання посівного матеріалу для посіву закупного посівного матеріалу) або наявність у власників техніки для самостійного обробітку своїх земельних ділянок та інші аналогічні дії власників, які свідчать про підготовку до самостійного використання ділянок. Вважає, що позивачками не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним неправомірних дій за обставин, викладених у позовній заяві, наявності причинного зв"язку між такими діями та заподіяною їм матеріальною шкодою, а також його вини, тому позов задоволенню не підлягає (а.с.44-47). Ухвалою суду від 05.05.2021 року за клопотанням відповідача здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з"явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 3,68 га, розташованої на території Павлівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 1825484100:03:000:0070, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №235429, виданого 03.11.2004 року Червоноармійською райдержадміністрацією Житомирської області (а.с.6, 26). Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №235428, виданого 03.11.2004 року Червоноармійською райдержадміністрацією Житомирської області, позивачка [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 4,22 га, розташованої на території Павлівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 1825484100:03:000:0071 (а.с.7, 27). Згідно копії акту обстеження земельної ділянки від 21.12.2020 року в результаті обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 18254484100:03:000:0071, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , та земельної ділянки з кадастровим номером 1825484100:03:000:0070, яка належить [PERSON] , встановлено, що земельні ділянки засіяні зерновими культурами. Посів складається з двох частин площами 1,27 га та 1,92 га. В результаті обстеження виявлено, що зазначені земельні ділянки мають ознаки пошкодження посіву, а саме - сліди від випасу ВРХ (а.с.5, 25). Відповідно до копії довідки за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих в ЄО №3344 від 16.11.2020 року, складеної ДОП Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Лесиком В. від 07.12.2020 року, 16.11.2020 року до Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області надійшло звернення від [PERSON] , 1974 р.н., жительки с.Павлівка Пулинського району про те, що протягом двох днів [PERSON] корів спасла п"ять гектарів посіву (жита та пшениці) на її земельних паях. Згідно довідки СВ Пулинського ВП в матеріалах перевірки відсутні ознаки адміністративного та кримінального правопорушення, але вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, про що належним чином повідомлено заявника (а.с.8, 28). За повідомленням Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області від 07.12.2020 року №6225/224/01/2020 звернення [PERSON] по факту пошкодження посівів на паях зареєстровано 16.11.2020 року в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події під №3344. Враховуючи те, що в ході перевірки не встановлено фактів адміністративного та кримінального правопорушення, так як в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, тому підстав для внесення даної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. З приводу відшкодування збитків [PERSON] [PERSON] рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільно-правових відносин (а.с.8, 28). Згідно протоколу огляду місця події від 16.11.2020 року, що міститься в оглянутих в судовому засіданні матеріалах за результатами розгляду письмової заяви [PERSON] по факту пошкодження посівів на паях, яке зареєстровано 16.11.2020 року в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події під №3344, під час огляду земельної ділянки площею 5 га, розташованої за с.Павлівка Пулинського району Житомирської області, виявлено, що дана ділянка засіяна житом площею 2,5 га та пшеницею площею 2,5 га, посів зійшов, але земельна ділянка потоптана худобою та частково пошкоджений посів. Згідно висновку про понесені затрати на посів озимої пшениці (нормативні), складеного спеціалістом-економістом [PERSON] , розмір очікуваної вигоди становить 17904 грн. з одного гектару (а.с.13, 33). Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 22.04.2021 року з фотознімками до нього в результаті обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 18254484100:03:000:0071, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , та земельної ділянки з кадастровим номером 1825484100:03:000:0070, яка належить [PERSON] , встановлено, що земельні ділянки засіяні зерновими культурами. Площа посіву складається з двох частин площами 1,27 га та 1,92 га. В результаті обстеження виявлено незначні сліди від копит ВРХ. Зі слів агронома [PERSON] озимі жито та пшениця відновили свою вегетацію, самі рослини виглядають добре. Коренева система гарно розвинена, ніяких пошкоджень від випасання ВРХ не виявлено, крім слідів ВРХ, однак навіть в слідах копит ВРХ рослини виглядають здоровими (а.с.51). Згідно копії довідки Павлівського старостинського округу №9 Курненської сільської ради Пулинського району №5 від 29.04.2021 року [PERSON] , [INFO] в своєму господарстві за адресою: [ADDRESS] утримує дві корови (а.с.52). Як вбачається з копії довідки Павлівського старостинського округу №9 Курненської сільської ради Пулинського району №7 від 29.04.2021 року [PERSON] , [INFO] в своєму господарстві за адресою: [ADDRESS] утримує три корови (а.с.54). Згідно копії довідки Павлівського старостинського округу №9 Курненської сільської ради Пулинського району №8 від 29.04.2021 року до складу сім"ї [PERSON] входять: дружина [PERSON] , 1983 р.н., дочки [PERSON] , 2010 р.н. та [PERSON] , 2014 р.н. (а.с.55). Свідок [PERSON] суду пояснила, що утримує в господарстві дві корови, а її зять [PERSON] з дочкою та дітьми, які проживають з нею, утримують 3 корови. 14 та 15 листопада 2020 року вона найняла для випасання худоби [PERSON] 16 листопада 2020 року остання пасла також худобу за [PERSON] , про що домовлялась її дочка [PERSON] . Про випасання череди домовлялися за 2-3 дні. За випас худоби платила 300 грн. за день. Худобу випасали на земельній ділянці, що межує із земельними ділянками позивачок. На полі вона особисто не була, що там посіяно не бачила. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що 13 листопада 2020 року пішла по гриби та бачила як на паях [PERSON] випасається худоба. Пастухи [PERSON] та [PERSON] повідомили, що їм дозволили. 14 та 15 листопада 2020 року була черга [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] попросила її пасти худобу 14 та 15 листопада 2020 року. На полі, де вона пасла худобу разом з дочками, все було скошено та витоптано. [PERSON] сказав, що можна пасти на паях [PERSON] , тому дійсно туди заходили корови та випасалися, але потім вона їх погнала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в один з днів в листопаді 2020 року близько 18 години їхала в с.Стрибіж понад посівами, де паслася худоба. По дорозі назад зателефонувала [PERSON] та його дружині, щоб вони зігнали корів з посівів, однак не дозвонилася. Тоді вона зателефонувала [PERSON] і та сказала, що на поле приїде її чоловік. Зі слів [PERSON] , яка пасла худобу, [PERSON] сказав їй, що проганяв худобу через посіви і пас її далі на траві. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в листопаді 2020 року зателефонувала [PERSON] та повідомила про випасання худоби на його паях. Приїхавши на поле, побачив, що на посівах пасеться худоба. Зі слів пастухів, їм ніхто не казав там пасти і не пояснював, що на посівах пасти не можна. Він зателефонував [PERSON] і останній повідомив, що розбереться. Приїхавши на другий день, побачив повністю пошкоджений посів. [PERSON] запевнив, що віддасть тонну зерна, водночас зауваживши, що це дорого. В подальшому звернулися до поліції та склали акт про пошкодження. Допитаний в суді свідок [PERSON] повідомив, що живе поблизу земельних ділянок позивачок та бачив, що посіви на них були повністю знищені худобою. Худобу пасли [PERSON] та [PERSON] протягом трьох днів. Він подзвонив [PERSON] та повідомив, що на його посівах пасеться худоба. Черга пасти була за сім"єю [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що восени 2020 року бачила, як на посівах пасуться корови. Того дня черга випасати худобу була за сім"єю [PERSON] . Аналогічні покази дав в судовому засіданні свідок [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що в листопаді 2020 року [PERSON] попросила її пасти череду два дні, однак вона погодилася пасти лише один день. [PERSON] повідомив їй, що можна пасти на паях [PERSON] , але вони пасли біля канави. Підійшовши до посівів, вона бачила, що вони вже були потоптані. При ній корови на посіви не заходили. Свідок [PERSON] пояснив суду, що восени 2020 року випасав череду. [PERSON] дозволив йому пасти на траві. На запитання пастухів де можна пасти череду він повідомив, що можна пасти на траві, але треба перейти пшеницю. Із встановлених судом обставин вбачається, що правовідносини, які виникли між сторонами, повинні регулюватися нормами зобов`язального права, оскільки згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст.7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Відповідно до ст.611 ЦК України одним із правових наслідків порушення зобов"язання є відшкодування збитків. Згідно ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним. Як визнано сторонами в судовому засіданні, а також підтверджується показаннями свідків та письмовими доказами між жителями с.Павлівка Пулинського району Житомирської області існує усна угода (домовленість) про спільний випас худоби за встановленою черговістю жителями села, які мають у власності велику рогату худобу. Особи, які згідно встановленої черговості здійснюють випас громадської худоби, згідно домовленості несуть певні зобов`язання перед власниками корів, в тому числі щодо належного випасання худоби, схоронності та повернення їх власникам у належному стані, а також несуть повну матеріальну відповідальність за порушення взятих на себе зобов`язань. Як встановлено в судовому засіданні 14 та 15 листопада 2020 року згідно встановленої черговості випасати громадську худобу повинна була [PERSON] , яка за сімейними обставинами за власною ініціативою передоручила виконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] , за що остання отримала від [PERSON] відповідну грошову компенсацію. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Таким чином, відповідно до ст.1166 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Так, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, відповідно до вимог ст.1166 ЦК України на позивача покладено обов`язок доказати наявність заподіяної йому шкоди та її розмір, а відповідач в даних правовідносинах може бути звільнений від відповідальності лише при доведеності ним обставин, що шкода була завдана не з його вини, тобто передбачається презумпція вини заподіювача шкоди. Із роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6 вбачається, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, відсутність такого елементу складу цивільного правопорушення як вина, виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Всупереч зазначеним нормам та встановленим судом обставинам, позивачками не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що посіви позивачок пошкоджені великою рогатою худобою, на випас якої надав згоду саме [PERSON] . У акті обстеження земельної ділянки, складеному 21.12.2020 року начальником відділу земельних ресурсів та просторового планування Курненської сільської ради Олтаржевською І.О. та старостою Павлівського старостинського округу Смагіним В.К., вказано лише про виявлення ознак пошкодження посіву, а саме - слідів від випасу ВРХ, однак чиєї саме худоби не зазначено. Неправомірність дій особи щодо знищення посівів має встановлюватися в порядку, визначеному законом, та доводитися належними доказами. Відповідальність за знищення (потраву) посівів передбачена ст.104 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протоколи за такі правопорушення вправі складати посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад (ст.255 КУпАП). Розгляд таких справ підвідомчий адміністративним комісіям при виконавчих органах сільських, селищних рад (ч.2 ст.218 КУпАП). Отже, підставою для стягнення збитків мають бути матеріали адміністративної справи, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення, відомості про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Проте такі докази на підтвердження заявлених позовних вимог по справі відсутні. Таким чином, оскільки позивачками не доведено, що саме неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача заподіяно шкоду належному їм майну, а саме пошкоджено посіви на їх земельних ділянках, судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та наслідками у вигляді шкоди, заподіяної позивачкам. Також суд не може погодитись з доводами позивачок про доведеність розміру шкоди, оскільки існує передбачений чинним законодавством порядок визначення розміру та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам. Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.14 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі Постанова), розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284). У такому ж порядку визначаються збитки, заподіяні обмеженням прав власників землі та землекористувачів, погіршенням якості земель або приведенням їх у непридатний для використання за цільовим призначенням стан унаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.156 ЗК, ст.1166 ЦК України така шкода відшкодовується у повному обсязі. Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим ризначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов`язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо) (п.16 Постанови). Пунктом 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, передбачено, що розміри збитків, в т.ч. неодержаних доходів, які підлягають відшкодуванню, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Пунктом 4 Порядку визначено, що збитки визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених або необхідних витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості). Згідно висновку спеціаліста-економіста [PERSON] про понесені затрати на посів озимої пшениці (нормативні) загальна сума завданих збитків становить 71775 грн. (а.с.13). Наданий позивачками розрахунок не містить відомостей щодо визначення вартості пошкоджених культур на їх земельних ділянках за ринковими цінами з урахуванням їх середньої врожайності, відсутні докази щодо проведення закупівлі посівного матеріалу, укладення договорів на обробіток земельних ділянок. Крім того, будь-яких доказів, які б могли достовірно свідчити про необхідний розмір палива для проведення сільгоспробіт на земельних ділянках площею 3,68 га та 4,22 га, а також про необхідну кількість добрива для обробки вказаних земельних ділянок суду не надано, як і не надано достовірних і переконливих доказів стосовно того, що позивачками було використано для обробки земельних ділянок розміром 3,68 га та 4,22 га саме таку кількість палива та внесено саме таку кількість добрива, яка зазначена у висновку про понесені затрати на посів озимої пшениці, в зв"язку з чим вимоги в частині стягнення вказаних витрат до задоволення не підлягають. Так, в судовому засіданні встановлено, що на спірних земельних ділянках знаходилися сходи озимої пшениці, тобто позивачки дійсно понесли певні витрати на придбання посівного матеріалу, палива, проведення сільсьгосподарських робіт. Разом з тим, розмір цих витрат встановити неможливо із-за відсутності достатніх доказів. З огляду на викладені обставини суд вважає, що позивачками належними та допустимими доказами не доведено розмір заподіяної шкоди. Таким чином, оскільки позивачками не доведено, що саме неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача заподіяно шкоду належному їм майну, а саме пошкоджено посіви на їх земельних ділянках, а також не доведено розміру заподіяної шкоди, судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та наслідками у вигляді шкоди, заподіяної позивачкам, тому суд проходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. У зв`язку з цим питання розміру заподіяних збитків і упущеної вигоди суд не розглядає, оскільки правового значення по відношенню до відповідача не має. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed