Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу №97-240М від 27.11.1997 року квартири [ADDRESS] загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., посилаючись на те, що придбали разом з [PERSON], котрий помер [INFO], у відповідачів [PERSON] у свою власність вказану квартиру на Одеській універсальній біржі "Вітязь", передавши гроші в обумовленій договором сумі, де по теперішній час постійно проживають. В даний час у позивачів виникла необхідність відчуження квартири, однак договори з питань нерухомості, укладені на біржах, нотаріальні контори вважають недійсними і як правовстановлюючий документ не приймають, що створює їм перешкоди у праві власників. Також позивачі зазначили, що після смерті [PERSON] постійно проживають у квартирі разом з відповідачем [PERSON] та користуються нею, тому вважають, що право власності на його частку може бути визнано за [PERSON] згідно ст.344 ЦК України, тому її частка становитиме 2/3 квартири, частка [PERSON] - 1/3 частки квартири. Представник позивачів та позивачі особисто звернулись до суду із заявами про можливість проведення судового засідання та ухвалення рішення за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] також звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, визнавши позов повністю. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися, заперечень від відповідачів на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачі не висловили. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., належала відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 21.11.1997 року, №12-12377. 27.11.1997 року між [PERSON], котра діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітніх [PERSON] і [PERSON], та [PERSON], [PERSON] і [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу №97-240М на Одеській універсальній біржі "Вітязь", що не суперечило на той період чинному законодавству, їх право власності було зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН. Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідачка [PERSON] передала зазначену квартиру, отримавши гроші в сумі, обумовленій п.6 Договору. Правовідносини, що виникли між сторонами в цій частині, регулюються ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення договору, згідно якої, якщо одна із сторін повністю або частково виконала умови угоди, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. Крім того, стаття 15 Закону України "Про товарну біржу" передбачала можливість відчуження нерухомого майна без нотаріального посвідчення, що відповідало на той час діючому законодавству. Зазначений договір купівлі-продажу не містить визначення часток у спільній власності співвласників квартири, згідно діючого як на час укладення угоди, так і на даний момент, законодавства (ч.1 ст.357 ЦК України), вважається, що частки співвласників у спільній частковій власності є рівними, тобто кожному на час придбання належало по 1/3 частки. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті позивачі разом з відповідачем [PERSON] залишились проживати у квартирі та по цей час користуються нею, позивачкою [PERSON] оплачуються комунальні послуги, тощо. На підставі ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином належна померлому [PERSON] 1/3 частки квартири перейшла у добросовісне володіння [PERSON] На підставі ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема - визнання права. За таких обставин, суд вважає вимоги позивачів законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. На підставі встановленого, ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст.344, 357 ЦК України,

Outcome: approved