Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.01.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України, проти [PERSON] відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12014100050000295. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.02.2014 року по справі №759/2558/14, - надано дозвіл на проведення обшуку в житлі позивача за адресою [ADDRESS] . 03.03.14р. за вказаною адресою проведено обшук із виїмкою, що підтверджується протоколом обшуку від 03.03.14р. З 01.09.2014 року по 10.12.2014 року позивач знаходився в розшуку, що підтверджується довідкою Святошинського РУ ГУ МВС України. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 30.10.2014 року по справі №759/18327/14, - надано дозвіл на затриманняпПозивача. 10.12.14р. позивач був затриманий, що підтверджується протоколом затримання від 10.12.14р. та довідкою Святошинського РУ ГУ МВС України про затримання. 29.08.14р. позивачу повідомлення про підозру. 11.12.14р. ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.12.2014 року по справі №759/18324/14, - до позивача застосований запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 200 (двохсот) розмірів мінімальних зарплат, що становило 243 600 (двісті сорок три тисячі шістсот) гривень 00 копійок, а також покладено відповідні обов`язки. 15.12.14р. до Святошинського РУ ГУ МВС України, позивачем надано заяву про долучення до матеріалів кримінального провадження №12014100050000295 квитанцію про сплату застави (разом з квитанцією). 29.04.15р. позивачу було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 28.04.15р. 15.07.2015 року складено обвинувальний акт, який неодноразово повертався судом на доопрацювання. В матеріалах справи наявний Реєстр матеріалів досудового розслідування, з якого вбачаються усі прийняті/проведені щодо позивача в ході кримінального переслідування дії/рішення, прийняті заходи забезпечення кримінального провадження тощо. 16.01.2017 року Святошинським районним судом міста Києва по справі №759/7557/15 за результатами розгляду кримінального провадження №12014100050000295 за обвинуваченням позивача, прийнято виправдувальний вирок, за яким останнього визнали невинуватим у пред`явлених обвинуваченнях. 11.09.2017 року Апеляційний суд міста Києва, за результатами розгляду апеляційної скарги, прийняв рішення, яким виправдувальний вирок Святошинського районного суду міста Києва від 16.01.17р. залишено без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Тим самим підтвердивши невинуватість позивача. 17.07.2018 року Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, по справі №759/7557/15, за результатами розгляду касаційної скарги прокурора, прийняв Рішення яким, - Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року щодо [PERSON] залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, - без задоволення. Станом на дату винесення рішення мінімальна заробітна плата становить 6000,00 грн. Позивач перебував під слідством з 29.08.2014 року (підозра) до 11.09.2017 року (Рішення Апеляційної інстанції, яким виправдувальний Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 16.01.17р. залишено без змін, як наслідок - набрання виправдувальним вироком законної сили). Тому строк переслідування становить 29,30,31 серпня 2014 року (загалом 3 дні серпня місяця), вересень, жовтень, листопад, грудень 2014р. (4 місяці 2014р.), 2015 рік (12 місяців), 2016 рік (12 місяців), січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2017 року (8 місяців 2017р.), 11 днів вересня 2017 року, що в сукупності становить 36 місяців та 14 днів переслідування. 36 місяців х 6000 грн. = 216 000 грн. 14 днів х 6000 грн. / 30 днів (середня тривалість місяця) = 2800 грн. Загалом гарантований державою мінімум моральної шкоди завданої позивачу становить 218 800 грн. Великою палатою Верховного суду України по справі №686/23731/15-ц 20.09.2018р. прийнято Постанову, згідно якої: «Разом з тим суди не врахували, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій визначили моральну шкоду у мінімально можливому розмірі та не навели належного обґрунтування такому висновку, то не можна вважати правильними, законними та обґрунтованими висновки апеляційного суду про те, що оскільки [PERSON] перебував під слідством та судом із 20 травня 2004 року по 29 листопада 2013 року, тобто 114 повних місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 165 000 грн (1 450 грн (мінімальна заробітна плата) х 114 місяців)». Проведення величезної кількості незаконних дій, не могло не відобразитися на житті позивача. В результаті незаконного переслідування, позивач зазнавав моральної шкоди протягом 55 місяців (з моменту початку кримінального провадження до винесення Верховним судом остаточного рішення). Позивач має цивільну дружину, яка є діючою суддею в м.Києві вже багато років та двох спільних дітей. В результаті чого особисте життя позивача, який мав багато друзів зазнало непоправних втрат від незаконного переслідування. Позивач як особа, яка є не простим працівником, а керівником ряду підприємств, із великим штатом осіб та ділових зав`язків, - втратив свою ділову репутацію, становище в суспільстві, колективі, оточуючі люди, друзі, колеги, родичі знали про переслідування та більшість із них перестали спілкуватися, вести справи, тобто відбулось погіршення відносин з оточуючими. Маючи двох синів, які навчалися в школі,- батьки, вчителі та інші учні знали, що їхнього батька звинувачують у вчиненні злочинів і від цього останні сильно страждали. Приниження та страждань зазнали матір та батько, якого Позивач в цей період втратив, що завдало непоправної моральної шкоди. [PERSON] є уродженцем села Тхорин, що знаходиться в Житомирській області, та походить із бідної сім`ї. Переїхавши у Київ на навчання, позивач закінчив медичний інститут. Після навчання наполегливо працював, в результаті чого заснував свій бізнес, який активно розвивав та станом на 2013 рік тобто до моменту початку кримінального переслідування, був Головою правління Споживчого товариства «Діамед», яке ж сам заснував 30.10.1998 року, де був керівником 15 років. Також було засновано 30.09.1993 року ТОВ «Діамед», де з моменту заснування обіймав посаду генерального директора. Станом на 2013 рік під керівництвом Позивача знаходилось близько 200 осіб працюючих, 37 аптек, кафе та інші заклади, ряд житлових, нежитлових приміщень, які використовувались для бізнесу. В результаті незаконного переслідування СТ «Діамед» взагалі існує лише на папері, відсутнє будь-яке майно, працівники, кошти, багато раз відбувалась ліквідація, наразі мільйонні борги, які немає чим виплачувати. ТОВ «Діамед» доведено до ліквідації. Переслідування кинуло тінь на порядність та добре ім`я позивача, що потребувало та потребує досі багато зусиль та тривалого часу для відновлення репутації та чесного імені. Позивач був вимушений докладати зусиль для підтвердження та доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, беручи участь у безлічі процесуальних заходах, судових засіданнях тощо. Відновити попередній стан позивача як в особистому так і в професійному житті, внаслідок незаконного переслідування, - вбачається неможливим. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідачем 3 є державна Казначейська служба України, як орган через який держава реалізує свою правосуб`єктність! Згідно зі статтею 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань ДКС України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 п.4 Положення). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі Порядок). Відповідно до п.3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконується на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Згідно з пунктом 35 Порядку, - Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Таким чином, грошові кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Державна Казначейська служба хоч і є самостійним суб`єктом цивільних правовідносин, однак в рамках пред`явленого позову, - є органом через який держава реалізує свою правосуб`єктність! Також підтвердженням факту того, що Державна казначейська служба України повинна бути відповідачем, є судова практика: Постанова ВСУ від 04.02.2019 року по справі №752/19717/15-ц, а також Постанова Великої Палати Верховного суду України від 20.09.2018 року по справі 686/23731/15-ц, де чітко вказується і пояснюється, що Казначейська служба є належним відповідачем. Усі судові справи такої правової природи розглядаються із обов`язковою участю Казначейства в якості відповідача. Щодо витрат на правову допомогу, то останні є співмірними зі складністю справи, обсягом виконаної роботи (наданих послуг), часом витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову. Докази витрат надані суду та підтверджуються Договором про надання правової допомоги №34 від 11.09.2020р., Актом надання послуг №11 від 11.10.2021р., при цьому позивачем в позовній заяві вказано попередній (орієнтовний) перелік сум судових витрат. Згідно Акту надання послуг №11 від 11.10.2021р. перелік наданих послуг включає: Зустріч із клієнтом, надання правової консультації - 2 години (2000 грн.* 2 години) = 4000 грн.;збір, підготовка доказів для написання позовної заяви - 2 години (2000 грн.* 2 години) = 4000 грн.;встановлення правової позиції із клієнтом - 1 година (2000 грн.*1 годину) = 2000 грн.; написання позовної заяви (опрацювання чинного з-ства, опрацювання усіх матеріалів криманільного провадження щодо позивача (усіх процесуальних дій/заходів), усіх судових рішень (першої, апеляційної, касаційної інстанцій), написання інших додатків до позовної заяви, тощо) - 12 годин (2000 грн.* 12 годин) = 24 000 грн.; підготовка (завіряння) пакету документів (додатків) до позовної заяви для подання до суду - 2 години (2000 грн.* 2 години) = 4000 грн.; подання позовної заяви до суду із повним пакетом документів - 1 година (2000 грн.* 1 година) = 2000 грн.;02.03.2021р. ознайомлення із матеріалами справи №759/18056/20 - 1 година (2000 грн.* 1 година) = 2000 грн.; опрацювання відзиву Головного управління Національної поліції у місті Києві;написання відповіді на відзив, підготовка та подання до суду та відповідачам- 3 години (2000 грн.* 3 години) = 6000 грн.; опрацювання відзиву Київської міської прокуратури від 22.04.21р.. Написання Відповіді на відзив, підготовка та подання до суду та відповідачам - 3 години (2000 грн.* 3 години) = 6000 грн.; суудове засідання 16.02.2021р., судове засідання 24.05.2021р. в кількості 2шт. (згідно п.2.5 Договору про надання правової допомоги №34 від 11.09.2020р. вартість одного 3000 грн. незалежно від результатів) = 6000 грн.; опрацювання пояснень Головного управління Національної поліції у місті Києві; написання заперечення на пояснення, підготовка та подання до суду та відповідачам - 3 години (2000 грн.* 3 години) = 6000 грн.; ознайомлення із матеріалами справи №759/18056/20 13.05.21р. та 07.10.2021р. - 1 година (2000 грн.* 1 година) = 2000 грн. Також просив, суд при розгляді понесених судових витрат позивачем врахувати, що дана справа має велике значення для позивача, оскільки є єдиним способом відновлення його порушених прав, відновлення його репутації в особистому житті, сім`ї, професійному колективі. Ухвалою суду від 26.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу ло підготовчого засідання(ас.165-166 том1). 30.11.2020 року від представника відповідача ,ГУНП в м. Києві- Кухаревської Н.О. надійшов відзив по справі, зідно якого остання заперечувала в задоволенні позову, та просила суд залишити позов без руху в частині пред"явлення вимог до Святошинського УП ГУНП в м. Києві, оскільки останні не є юридичною особою (ас.173-178, том1). 15.02.2021 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про належну заміну відповідачів(ас.180-185, том1). Ухвалою суду від 16.02.2021 року проведено належну заміну відповідачів та закрито підготовче засідання по справі (ас.197, том1). 15.03.2021 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив(ас.210-219). 06.04.2021 року від представника відповідача ГУНП в м. Києві- Кухаревської Н.О. надійшли пояснення по справі, згідно яких остання зазначила, що згідно з чинним законодавством України, особа може вимагати відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди, якщо таке її право передбачено нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховному Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» можливість відшкодування моральної шкоди має бути прямо передбачена нормами відповідного матеріального закону, на підставі якого суд вирішує справу. Отже, згідно з чинним законодавством України, особа може вимагати відшкодування завданої їй моральної шкоди, якщо таке її право передбачено нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини. Спірні правовідносини в даному випадку - це дії в межах кримінального провадження, а порядок кримінального провадження на території України, відповідно до статті 1 Кримінального процесуального кодексу України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Просила також суд, звернути увагу, що КПК України не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди органами досудового розслідування навіть в разі визнання незаконною дій та або бездіяльності слідчого під час кримінального провадження. Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодуванню шкоди, завданої громадянинові тільки у наступних випадках: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують нрава громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заз передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльї "Про організаційно-правові основи боротьби з організов злочинністю" та іншими актами законодавства. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішені діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наяв вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК Україна підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподію шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудс розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заполі шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення циві; відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльн органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідувування прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчин незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою с 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незакон притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосув запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного наклад адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загалі підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шк завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими ocot (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 І ЦС України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дієь бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦГЖ України є обов`язковою для судів. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування під слідством і судом. Розмір відшкодування не може бути таким який спрямований на збагачення оскільки відшкодування шкоди за незаконне притягнення до відповідальності носить компенсаторний характери і Відтак розмір моральної шкоди є необгрунтований оскільки позивач перебував під слідством та судом 37 місяців: починаючи з моменту повідомлення про підозру - 29.08.2014 року до дати набрання законної сили виправдального вироку суду - 11.09.2017 року - дати винесення ухвали апеляційним судом і відтак розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача не може бути більший ніж 118 400 грн. (37 місяців * 3200 грн.(мінімальний розмір заробітної плати передбачений Законом про Державний бюджет України на 2017 рік - дату винесення виправдального вироку ). Відповідно до п. 17 Положення про застосування Закону України про відшкодування шкоди заподіяної незаконними діями органів що здійснюють оперативно розшукову діяльність досудове слідство затвердженого Наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та міністерства фінансів від 04.03.1996року №6/5/3/41 відшкодуванню підлягає шкода заподіяна незаконними діями і разі коли вони спричинили моральних втрат, порушення життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Отже, оскільки позивач не був позбавлений свободи і не тримався під вартою, тому відсутні докази того що йому було заподіяна моральна шкода в розмірі 1 000 000 грн. І з огляду на це, розмір моральної шкоди є необгрунтованим . Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Щодо стягнення матеріальної шкоди у вигляді інфляційних витрат та З % річних то ці вимоги є безпідставні оскільки ці штрафні санкції застосовуються лише до договірних відносин щодо порушення грошових зобов`язань. В деліктних правовідносинам відшкодування шкоди є компенсацією за заподіяння шкоди і не є грошовим зобов`язанням і відтак штрафні санкції до цих виплат застосовуватись не можуть. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то оскільки позов є безпідставним відтак і не підлягають до відшкодування витрати на правову допомогу крім того вони є неспівмірними зі склдністю справи та не підтверджені належними доказами, а тому просила суд у задоволенні позову відмовити в повному обсяз та в разі відсутності на судовому засіданні представника відповідача слухати справу у його відсутність (ас.231-235, том1). 29.04.2021 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] надано відповідь на відзив(ас.238-246, том1). 30.04.2021 року від представника Київської міської прокуратури надійшов відзив, згідно якого останній зазначив, що позовні вимоги обґрунтовано фактом незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №12014100080000295, внаслідок чого позивач перебував під слідством та судом з 12.01.2014 до 17.07.2018 і таке притягнення до кримінальної відповідальності завдало йому моральної шкоди в загальному розмірі 1 100 000,00 грн. і матеріальної шкоди у розмірі 218 673, 50 гри., які, на його думку, підлягають відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Київська міська прокуратура не погоджується з вказаною позовною заявою з огляду на наступне. Так, СВ Святошинського РУ І У МВС в м.Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014100080000295, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 190 КК України. У вказаному кримінальному провадженні 29.08.2014 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України. В подальшому, 28.04.2015 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366, ч.2 ст.364-1 КК України. Вироком Святошинського районного суду м.Києва від 16.01.2017 № 759/7557/15-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.09.2017 та постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.07.2018, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.364-1 КК України, та виправдано на підставі гі.І ч.І ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що вчинено злочини, у яких він обвинувачується. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди посилається на обставини, що його притягнення до кримінальної відповідальності негативно вплинуло на репутацію, спричинило душевних страждань, порушило життєві зв`язки, що завдало йому моральну шкоду в розмірі 1 100 000,00 грн. Згідно ч.2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Правове врегулювання спорів, які виникають з правовідносин, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду здійснюється у відповідності до Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР). Відповідно до ст.2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. За ст.З Закону №266/94-ВР відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода. Проте, ч.ч.5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до змісту ст.23 ЦК України, п.п.З, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні відшкодування обов`язково враховуються вимоги розумності і справедливості. Така моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, аналіз положень ч.5 ст.4 Закону свідчить, що сам факт виправдання особи не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оператнвно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду реально завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Оскільки право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію, то факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. При цьому сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ня шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак, виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем взагалі не наведено доводів на підтвердження моральних страждань, інших негативних явищ, переживань тощо. Доводи про наявність підстав для стягнення саме 1 100 000,00 гри. не обґрунтовані по суті, а позивач при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди безпідставно завищив суму стягнення у порівнянні із мінімальним розміром, визначеним у ч.З ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Так, в обгрунтування позовних вимог позивач посилається па те, що він перебував під слідством і судом з 12.01.2014 (день внесеня відомостей в СРДР) до 17.07.2018 (винесення остаточного рішення по справі) і саме за цей період вимагає стягнути завдану йому моральну шкоду. Позивачем у позовній заяві невірно визначено початок перебігу строку перебування під слідством і судом, а саме з 12.01.2014. Так, у рішенні Конституційного Суду України № 9-рп/99 від 27.10.1999 року по справі №1-15/99 вирішено питання щодо визначення моменту, з якого настає кримінальна відповідальність, та моменту, з якого особа вважається притягненою до кримінальної відповідальності (притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину). Таким чином, при визначенні періоду перебування позивача під слідством і судом слід враховувати положення п.14 ч.І ст.З КПК України, згідно якого притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 № 132/1436/17. [PERSON] 29.08.2014 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,4 ст.358, ч.4 ст. 190 КК України, що підтверджується копією відовідного повідомлення. Тобто, початком строку перебування позивача під слідством і судом слід вважати 29.08.2014. Також, що відповідно до ч.2 ст.43 КГІК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Відповідно до положень ст.532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. Оскільки ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.09.2017 у справі .V" 759/7557/15 вирок Святошинського районного суду м.Києва від 16.01.2017, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано, залишено без змін, а тому судове рішення апеляційної інстанції відносно позивача набрало законної сили також 1 1.09.2017. Тому період, за який можливе стягнення моральної шкоди, за умови доведення її заподіяння незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, має обраховуватися з 29.08.2014 (день повідомлення про підозру) до 11.09.2017 (день набрання законної сили вироку суду) і становить 3 роки 1 1 днів. Також, [PERSON] в обгрунтування вимог про відшкодування матеріальної шкоди посилається на обставини, що у зв`язку з незаконним утриманням грошових коштів в якості застави, яких позивач не мав змоги використовувати, йому завдано шкоду у сумі 218 673,50 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Для настання деліктної відповідальності за ст.ст. 1166, 1167 ЦК Украпи необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди протиправна поведінка заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вина. Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство і деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавана шкоди, позива1 повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, До якоп пред`явлено позов (постанова від 10.06.2019 у справі № 591/5118/14-ц). Відповідно до ч. З ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинн; довести ті обставини, па які вона посилається як на підставу своїх вимог аб< заперечень. Доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яки: суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справі (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказуванні Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чі заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягают встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають прав обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимо або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмет доказування та одержані з порушенням порядку, встановленого закопо\\ Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобам доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказуванні (ст. ст.77,78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обстави справи, які входять до предмета доказування. Питання про доста тність доказів дл встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно д свого внутрішнього переконання. З урахуванням викладеного, зазначені обставини та факти не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування [PERSON] матеріальне шкоди у розмірі 218 673, 50 грн., розмір якої не обґрунтований та не підтверджується належними і допустимими доказами. Отже, наведені обставини свідчать про необґрунтованість як факт заподіяння, так і розміру заявленої до відшкодування суми з урахуванням усі імовірних негативних наслідків, які, на думку позивача, настали у ході здійсненн передбачених кримінально-процесуальним законодавством повноважень органі прокуратури в ході досудового розслідування. При цьому стягнення з державного бюджету сум, які належним чином не обґрунтовані, становлять надмірний тягар для державного бюджету. Ураховуючи викладене, підстави для відшкодування на користь [PERSON] моральної та матеріальної шкоди відсутні, у зв`язку з чим, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 12.05.2021 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] надано заперечення на пояснення(ас.11-22, том2). Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі(ас.37, том 2) . Від представника відповідача Київської міської прокуратури надійшла заява про розгляд справи без його участі(ас.39, том 2). Від представника відповідача ГУНП у м. Києві надійшла заява про розгляд справи без його участі(ас.231-235 ,том1). Відповідач Державна казначейська служба України про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, проте в судове засідання не з"явилася, причини своєї неявки суду не повідомила(ас.34, том 2). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.01.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України, проти [PERSON] відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12014100050000295(ас.28, том1). Судом встановлено, що Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.02.2014 року по справі №759/2558/14, - надано дозвіл на проведення обшуку в житлі позивача за адресою [ADDRESS] . 03.03.14р. за вказаною адресою проведено обшук із виїмкою, що підтверджується протоколом обшуку від 03.03.14р. (а.с. 29-37, том1). Судом встановлено, що з 01.09.2014 року по 10.12.2014 року позивач знаходився в розшуку, що підтверджується довідкою Святошинського РУ ГУ МВС України(ас.38, том1). Судом встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 30.10.2014 року по справі №759/18327/14, - надано дозвіл на затримання позивача(ас.39-43, том 1). Судом встановлено, що 10.12.14р. позивач був затриманий, що підтверджується протоколом затримання від 10.12.14р. та довідкою Святошинського РУ ГУ МВС України про затримання (ас.44-47, том1). Судом встановлено, що 29.08.14р. [PERSON] повідомлення про підозру(ас.48-51, том 1). Судом встановлено, що 11.12.14р. ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.12.2014 року по справі №759/18324/14 до позивача застосований запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 200 (двохсот) розмірів мінімальних зарплат, що становило 243 600 (двісті сорок три тисячі шістсот) гривень 00 копійок, а також покладено відповідні обов`язки(ас.52-53, том1). Судом встановлено, що 15.12.14р. до Святошинського РУ ГУ МВС України, позивачем надано заяву про долучення до матеріалів кримінального провадження №12014100050000295 квитанцію про сплату застави (разом з квитанцією) (ас.54-55, том1). Судом встановлено, що 29.04.15р. позивачу було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 28.04.15р.(ас.56-66, том1). Судом встановлено, що 15.07.2015 року складено обвинувальний акт, який неодноразово повертався судом на доопрацювання. В матеріалах справи наявний Реєстр матеріалів досудового розслідування, з якого вбачаються усі прийняті/проведені щодо Позивача в ході кримінального переслідування дії/рішення, прийняті заходи забезпечення кримінального провадження тощо(ас.67-104, том 1). Судом встановлено, що 16.01.2017 року Святошинським районним судом міста Києва по справі №759/7557/15 за результатами розгляду кримінального провадження №12014100050000295 за обвинуваченням позивача, прийнято виправдувальний вирок, за яким останнього визнали невинуватим у пред`явлених обвинуваченнях (ас.105-125, том1). Судом встановлено, що 11.09.2017 року Апеляційний суд міста Києва, за результатами розгляду апеляційної скарги, прийняв рішення, яким виправдувальний вирок Святошинського районного суду міста Києва від 16.01.17р. залишено без змін, а апеляційні скарги без задоволення(ас.126-141, том1). Судом встановлено, що 17.07.2018 року Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, по справі №759/7557/15, за результатами розгляду касаційної скарги прокурора, прийняв рішення яким, - Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, - без задоволення(ас.142-145, том 1). Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до п.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини 1 статті 12 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц. При цьому необхідно зазначити, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1, пунктом 2 частини першої статті 2, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України (у зв`язку з не встановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати) надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованих йому злочинах, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеного кримінального провадження та розгляду кримінального провадження, що призвели до зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У відповідності до ч. 4 ст. 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Відповідно до положення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначив, що йому заподіяно моральні страждання пов`язані внаслідок тривалого періоду обмеження свободи; позбавлення спілкування з близькими, друзями в межах, які б відповідали його бажанню; позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, метою організації свого життя. Тривалий час його життя було піддане постійним стресам, в помешканні де він проживав зі своєю сім`єю, було проведено обшуки, надання свідчень, пояснень слідчим. Всі ці обставини негативно вплинули на психологічне та соціальне життя позивача, на його спілкування з друзями, родичами, сусідами. Тривалий судовий процес негативно вплинув на його репутацію. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до вищезазначених норм закону, позивач має право на відшкодування спричиненої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної та матеріальної шкоди. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що на правовідносини, що виниклі між сторонами розповсюджується Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди. Так, статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.10.2019 року у справі № 757/53996/17. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Суд не приймає до уваги розрахунок, який був наданий представником позивача щодо задоволення позовних вимог з урахуванням мінімальної заробітної плати актуальної на день винесення рішення, оскільки вони не відповідають ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Суд приймає докази, які надані представником позивача на підтвердження понесення матеріальної шкоди у зв`язку із наданням правничої допомоги у розмірі 68 000 тисяч гривень. Враховуючи вищевикладене, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial