Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] ([ADDRESS]) звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ПАТ "АЗОТ" (вул.Г.Холодного Яру,72, м.Черкаси), посилаючись на те, що [PERSON] наказом №1-УК від 14.01.2013 прийнято на роботу на посаду головного фахівця з виробничо-технічних питань ПАТ "Азот" з 02.01.2013 за сумісництвом. Наказом №100-ВК від 28.03.2018 позивач звільнився на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін з 30.03.2018. У січні, лютому, березні, квітні 2017 року відповідач не виплатив позивачу нараховану заробітну плату. Станом на день звільнення позивачу не виплачено заробітну плату в сумі 28982,54 грн. В добровільному порядку відповідач заборгованість позивачу не виплачує, у зв"язку з чим він змушений звернутись до суду. У зв"язку з викладеним, просить суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 28982,54 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні за період з 31.03.2018 по 20.12.2018 в розмірі 145589,31 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1455,89 грн. покласти на відповідача. Відповідачем наданий відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки наявні поважні причини та об'єктивні обставини, які підтверджуюь відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті зарплати. Також просив просив зменшити суму середнього заробітку, оскільки її сума залежала від тривалості незвернення позивача до суду з даним позовом. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону Українивід 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжуютьздійснювати своїповноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. В судове засідання позивач не з"явився, у наданій суду заяві представник позивача [PERSON] просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав, просив задоволити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються трудовим законодавством. Встановлено, що [PERSON] наказом №1-УК від 14.01.2013 прийнято на роботу на посаду головного фахівця з виробничо-технічних питань ПАТ "Азот" з 02.01.2013 за сумісництвом. Наказом №100-ВК від 28.03.2018 позивач звільнився на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін з 30.03.2018. Рішенням чергових (річних) загальних зборів акціонерів ВАТ "АЗОТ" від 21.06.2011, протокол №25 ВАТ "Азот" перейменовано на ПАТ "Азот". В день звільнення та по сьогоднішній день розрахунок з позивачем відповідач не провів. Згідно довідки №961 від 17.12.2018 заборгованість по заробітній платі ПАТ "Азот" перед [PERSON] за період з січня 2018р. по квітень 2018р. складає 28982,54 грн. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідачем не заперечується заборгованість по заробітній платі перед позивачем на момент звільнення в сумі 28982,54 грн. та факт затримки розрахунку із позивачем в період з 30.03.2018р. Кількість робочих днів за період затримки при звільненні з 30.03.2018р. по день подачі позову 20.12.2018р. складає 182 роб. днів (квітень - 20, травень - 20, червень - 20, липень - 22, серпень у 22, вересень - 20, жовтень - 22, листопад - 22, грудень - 14). Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30.03.2018р. по день подачі позову 20.12.2018р. складає : 182 роб.дні * 795,57 грн. = 144793,74грн., де 795,57 грн. складає середньоденна заробітна плата позивача згідно довідки відповідача № 962 від 17.12.2018р. Щодо доводів відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті заробітної плати позивачу, суд звертає увагу що зупинка виробництва, а також відсутність коштів у зв'язку з арештом рухомого та нерухомого майна не звільняє ПАТ «Азот» від відповідальності. Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не можуть позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при звільненні. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 28982,54 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 144793,74грн., оскільки відповідачем порушені права позивача на оплату праці, які підлягають до поновлення та обраний позивачем спосіб судового захисту обґрунтований на законі. Суд також вважає, що вказані суми підлягають стягнення на користь позивача з утриманням податків та обов'язкових платежів, оскілька їх сплата є обов'язком будь-якої фізичної особи перед державою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати був звільнений від оплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог про стягнення заробітної плати. Позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було сплачено судовий збір в сумі 1455,89 грн., гривень, що підтверджено квитанцією від 20.12.2018р., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України, ст.ст. 4,12,13,81,83,89,141,258,259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

Outcome: approved