Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ФОП [PERSON] , мотивуючи його тим, що на початку липня 2020 року з метою виїзду за кордон для працевлаштування в мережі Інтернет знайшов посередника по працевлаштуванню за кордоном КЦ "Домінанта" в особі фізичної особи - підприємця [PERSON] 23.07.2020 за адресою здійснення діяльності відповідача в м.Житомирі підписав два примірники договору про надання послуг з працевлаштування № 358/202/0277. При цьому відповідач запевнила, що має повне право здійснювати діяльність з посередництва по працевлаштуванню за кордоном в країнах Шенгенської зони. Відповідно до п.п.1.1 договору, виконавець надає замовнику комплекс або окремі послуги згідно заявки: 1. Інформування замовника про правила виїзду за кордон в країни Шенген, актуальні пропозиції праці, умови та вартість проживання, інші пов"язані витрати, маршрут та вартість проїзду; 2. Формування пакету документів згідно вимог третьої сторони, ведення діловодства, складання резюме, заповнення заявки на вакансію, замовлення перекладу документів, замовлення апостилю, оформлення страхового полісу. Пунктом 3.2.1. договору визначено, що виконавець зобов"язаний надати і виконати послуги, визначені сторонами, ознайомити замовника з умовами надання йому послуг. За умовами п.5.8 договору у разі виникнення спорів, свої побажання, пропозиції та претензії замовник надає в письмовому вигляді на розгляд, результат розгляду надсилається замовнику протягом 10 робочих днів, в разі прийняття рішення про повернення коштів - наступне відбувається з резервного фонду гарантій згідно графіку, який складається індивідуально в кожному випадку та базується на наявності доступних засобів. Відповідно до договору, вартість послуг за цим договором складає 750 євро за пошук вільних робочих місць на території країн Шенген. Згідно з умовами договору, відповідач повинен був приступити до надання послуг з 23.07.2020, однак не приступила до виконання умов договору. На неодноразові звернення по телефону щодо надання йому роботи у країнах Шенген, відповідач жодним чином не реагувала та повідомила, що сплачені кошти повертати не буде. Звернувшись за юридичною допомогою, він дізнався, що відповідач не має ліцензії на надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Таким чином, його було введено в оману щодо предмета договору та суті послуг, які можуть бути надані відповідачем, яких по факту ФОП [PERSON] не має права надавати. До теперішнього часу зобов"язання відповідача за спірним договором не виконані й отримані від нього грошові кошти не повернуті. Акту виконання робіт вони не уклали. Виходячи з дій відповідача, ціллю ФОП [PERSON] не було спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором. На виконання умов договору ним сплачено 350 євро - квитанція № 358/202/0277 від 23.07.2020 та 400 євро - квитанція №358/202/0277 від 28.07.2020. Загальний розмір сплачених коштів становить 750 євро. Враховуючи викладене, просить суд визнати договір про надання послуг з працевлаштування № 358/202/0277 від 23.07.2020, недійсним; стягнути з відповідача на його користь сплачені грошові кошти в розмірі 750 євро та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. Ухвалою суду від 16.04.2021 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін на 09 год. 00 хв. 13 травня 2021 року, яке неодноразово відкладалося. У судове засідання позивач та його представник не з"явилися, останній надав суду письмове клопотання про розгляд справи без участі позивача та нього, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судові засідання, призначені на: 13.05.2021, 25.05.2021, 02.06.2021 не з"явилася, в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 23.07.2020 між КЦ "Домінанта" в особі фізичної особи -підприємця [PERSON] , що діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 03.06.2009, як виконавцем та [PERSON] , як замовником, укладено договір № 358/202/0277. Предметом договору є: надання виконавцем замовнику комплексу або окремих послуг згідно заявки; інформування замовника про правила виїзду за кордон в країни Шенген, актуальні пропозиції праці, умови та вартість проживання, інші пов"язані витрати, маршрут та вартість проїзду; формування пакету документів згідно вимог третьої сторони, ведення діловодства, складання резюме, заповнення заявки на вакансію, замовлення перекладу документів, замовлення апостилю, оформлення страхового полісу; надання контактної інформації представників потенційних роботодавців. Договір діє з дня його підписання сторонами і до повного виконання виконавцем замовлених послуг замовником (а.с.41). Відповідно до квитанцій про оплату за договором №358/202/0277 від 23.07.2020 та 28.07.2020, [PERSON] сплатив фізичній особі-підприємцю [PERSON] 350 євро та 400 євро відповідно, а всього сплатив 750 євро (а.с.42). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] , зареєстрована як фізична особа-підприємець та до видів її діяльності відносяться: діяльність агентств працевлаштування (основний); діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; надання інших інформаційних послуг; діяльність інформаційних агентств; дослідження кон"юктури ринку та виявлення громадської думки; інша поштова та кур"єрська діяльність; інші види освіти; агентства нерухомості; діяльність туристичних агентств; видання газет; оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов"язана з ними діяльність; фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність; надання комбінованих офісних адміністративних послуг; інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами; діяльність агентств тимчасового працевлаштування (а.с.45). Як вбачається з листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки) від 22.04.2021 № 5203-10/24308-09, рішення про видачу ліцензії на провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном фізичній особі-підприємцю [PERSON] та кадровому центру "ДОМІНАНТА", не приймалося. Відповідно до п.п.1.1 договору, виконавець надає замовнику комплекс або окремі послуги згідно заявки: Інформування замовника про правила виїзду за кордон в країни Шенген, актуальні пропозиції праці, умови та вартість проживання, інші пов"язані витрати, маршрут та вартість проїзду; формування пакету документів згідно вимог третьої сторони, ведення діловодства, складання резюме, заповнення заявки на вакансію, замовлення перекладу документів, замовлення апостилю, оформлення страхового полісу; надання контактної інформації представників потенційних роботодавців. Підпунктом 3.2.1. договору визначено, що виконавець зобов"язаний надати і виконати послуги, визначені сторонами, ознайомити замовника з умовами надання йому послуг. Згідно п.4.1 договору загальна вартість послуг за даним договором визначається індивідуально згідно заявки. За умовами п.5.8 договору у разі виникнення спорів, свої побажання, пропозиції та притензії замовник надає в письмовому вигляді на розгляд, результат розгляду надсилається замовнику протягом 10 робочих днів, в разі прийняття рішення про повернення коштів - наступне відбувається з резервного фонду гарантій згідно графіку, який складається індивідуально в кожному випадку та базується на наявності доступних засобів. Відповідно до п. 7.2 договору він може бути розірваний будь-якою із сторін в односторонньому порядку після попереднього повідомлення іншій сторони за 10 календарних днів до дати такого розірвання. Станом на день подачі позову до суду та розгляду справи зобов`язання відповідача за спірним договором не виконані й отримані від позивача грошові кошти не повернуті. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною першою ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У ст. 230 ЦПК України визначені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно із ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», передбачено, що посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном підлягає обов`язковому ліцензуванню. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пунктом 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Згідно ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відсутність належної ліцензії на здійснення діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном та відсутність додатку до договору, а саме копії погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем є обмеженням які визначені пунктами 3, 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та ведення чесної підприємницької практики. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач укладаючи із позивачем договір застосовувала нечесну підприємницьку практику шляхом здійснення діяльності з посередництва при працевлаштуванні за кордоном не маючи відповідної ліцензії, неповідомивши про це позивача і таким чином ввела його в оману щодо обставин, які мають істотне значення і могли б перешкодити вчиненню правочину та на протязі обіцяного часу не вчинила жодних дій на виконання умов договору. Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсним договору про надання послуг № 358/202/0277 від 23.07.2020 та застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача 750 євро є обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки саме в євро позивачем сплачувались кошти, а іншого порядку розрахунку між сторонами не визначалось. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Задовольняючи позовні вимоги суд вважає, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги 1816 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У той же час, позивачем або його представником до суду не надано жодних доказів понесення судових витрати на професійну допомогу, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат пов"язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 6000 грн., до задоволення не підлягають. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial