Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про спростування недостовірної інформації, захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона працювала зубним гігієністом у фізичної особи - підприємця [PERSON] з 07.02.2012 р. по 28.09.2012 р., а також з 16.12.2012 р. по 31.10.2012 р. Позивач зазначає, що відповідачем було розповсюджено про неї негативну та недостовірну інформацію, яка порочить її честь, принижує її людську гідність, завдає моральної шкоди. Поширення відповідачем недостовірної інформації відбулося вперше шляхом подання ним у липні 2014 року заяви до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві про те, що позивач, нібито, неправомірно заволоділа без відома відповідача в жовтні 2013 року медичними картками пацієнтів та медичними журналами реєстрації документів. Поширення відповідачем недостовірної інформації відбулося вдруге шляхом подання 06 лютого 2015 року до Голосіївського районного суду м. Києва заяви про перегляд заочного рішення від 16.01.2015 р. у цивільній справі № 752/18941/14-ц, в якій відповідач зазначив, що під час звільнення в жовтні 2013 року [PERSON] незаконно привласнила частину первинних документів бухгалтерського обліку та іншої документації, яку [PERSON] вів як фізична особа - підприємець в ході здійснення господарської діяльності, серед яких були і платіжні відомості про виплату заробітної плати найманим працівникам. Сам факт поширення вказаної вище негативної і недостовірної інформації відповідачем, на думку позивача, вже сам по собі спричинив [PERSON] моральну шкоду. За таких підстав, позивач просить зобов"язати відповідача спростувати недостовірну і негативну інформацію про [PERSON], поширену відповідачем у його заяві до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві про те, що [PERSON] неправомірно заволоділа без відома відповідача в жовтні 2013 року медичними картками пацієнтів та медичними журналами реєстрації документів; а також у заяві від 06.02.2015 р. до Голосіївського районного суду м. Києва про перегляд заочного рішення від 16.01.2015 р. у справі № 752/18941/14-ц про те, що [PERSON] під час звільнення в жовтні 2013 року незаконно привласнила частину первинних документів бухгалтерського обліку та іншої документації, яку [PERSON] вів як фізична особа - підприємець в ході здійснення господарської діяльності, серед яких були і платіжні відомості про виплату заробітної плати найманим працівникам, шляхом направлення відповідачем відповідних заяв до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, Голосіївського районного суду м. Києва та [PERSON] про спростування вказаної недостовірної інформації протягом 5 днів від дати набрання рішенням суду законної сили. Також позивач просить стягнути на її користь 15 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги [PERSON] та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що зазначена відповідачем в заяві до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві та в заяві до Голосіївського районного суду м. Києва інформація є оціночними судженнями [PERSON], вираженням його суб"єктивної думки і поглядів щодо дій позивача. [PERSON] звернувся у суд із зустрічним позовом до [PERSON] про спростування недостовірної інформації, захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди. (а.с. 28) В обгрунтування зустрічної позовної заяви посилається на те, що 08 грудня 2014 року на кафедру терапевтичної стоматології Інституту стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л.Шупика, де [PERSON] на той час працював на посаді асистента, маючи науковий ступінь кандидата медичних наук, приходила [PERSON], яка представилась кандидату медичних наук, доценту кафедри [PERSON] "судовим виконавцем" та повідомила їй, що [PERSON] є злочинцем ... та, використовуючи різні махінації, скривається від суду та слідства ...". Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, [PERSON], незаконно присвоївши собі владні повноваження, поширила про нього інформацію, шо є недостовірною, і такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи. Також [PERSON] зазначає, що 14.05.2014 р. на телефонний номер кафедри [NUMBER] зателефонувала жінка, яка запитала у асистента кафедри [PERSON], яка підняла слухавку, чи працює на кафедрі позивач за зустрічним позовом. Потім вона назвалася асистентові працівником Голосіївського районного суду м. Києва та сказала, що [PERSON] не з"являється до Голосіївського районного суду м. Києва на судові засідання ..., грубо, нагло та нечемно поводить себе з суддями і працівниками суду ..., у зв"язку з чим просила колектив кафедри вплинути на нього. Про вказаний факт асистент кафедри [PERSON] одразу повідомила завідувача кафедри доктора медичних наук професора [PERSON] Крім того, 16.12.2014 р. [PERSON] прийшла до Президії асоціації пародонтологів України, завідувача кафедри, доктору медичних наук, професора [PERSON], представилась їй як особа, що потерпіла від дій [PERSON], а також повідомила, що вона судиться з останнім вже 2,5 років з приводу того, що він не повертає їй гроші, які вона йому дала, у неї є його розписка про те, що він винен їй 25 000 доларів США, а він робить усе можливе, щоб уникнути відповідальності та присвоїти собі її кошти, так як він є шахраєм та злочинцем. Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, [PERSON] вдруге поширила про [PERSON] інформацію, що є недостовірною і такою, що не відповідає дійсності. Протягом всього часу коли [PERSON] працював в Інституті стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика, весь його колектив та колектив кафедри знали його як чесну, порядку та добросовісну людину високих моральних цінностей та гарного чуйного лікаря. Проте, після двох відвідувань кафедри [PERSON], під час яких нею було поширено недостовірну інформацію про [PERSON], він вимушений був спростовувати цю недостовірну інформацію, яка принижувала його честь та гідність, накладала негативний відтінок на його репутацію порядної ділової людини. Зазначене призвело до завдання моральної шкоди позивачу за зустрічним позовом, що виразилося в його душевних стражданнях, пов"язаних з порушенням його нормального робочого спілкування з колегами Інституту стоматології НМАПО ім. Шупика, він вимушений був фактивно виправдовуватися перед ними за наклеп. З приводу поширеної недостовірної інформації до нього звертала безпосередньо завідувач кафедри, професор [PERSON] з вимогою надати пояснення та спростувати поширену інформацію. За таких підстав, позивач за зустрічним позовом просить визнати недостовірною і такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, інформацію, поширену [PERSON] на кафедрі терапевтичної стоматології Інституту стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти ім П.Л. Шупика, зокрема 08.12.2014 р. в усній формі перед кандидатом медичних наук, доцентом кафедри [PERSON] про те, що [PERSON] є злочинцем та, використовуючи різні махінації, скривається від суду та слідства; 16.12.2014 р. в усній формі перед Президентом асоціації пародонтології України, завідувачем кафедри, доктором медичних наук, професором [PERSON] про те, що [PERSON] не повертає їй гроші, які вона йому дала, у неї є його розписка про те, що він винен їй 25 000 доларів США, а він робить усе можливе, щоб уникнути відповідальності та присвоїти собі її кошти, так як [PERSON] є шахраєм і злочинцем. Також [PERSON] просить зобов"язати [PERSON] спростувати вищевказанау інформацію шляхом направлення нею відповідних заяв на ім"я завідувача кафедри, доктора медичних наук, професора [PERSON], до трудового колективу кафедри терапевтичної стоматології Інституту стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л.Шупика про спростування вищевказаної інформації протягом п"яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнути зі [PERSON] на його користь 15 000 грн. моральної шкоди та покласти на останню судові витрати по справі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] тривають судові спори з приводу різних обставин. Відповідно до ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пункт 18 цієї Постанови № 1 закріплює положення про те, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У позовній заяві зазначено, що поширення [PERSON] недостовірної інформації відбулося вперше шляхом подання ним у липні 2014 року заяви до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві про те, що [PERSON], нібито, неправомірно заволоділа без відома відповідача в жовтні 2013 року медичними картками пацієнтів та медичними журналами реєстрації документів. На спростування доводів позивача відповідач посилався на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2015 р. про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 38 575 грн. заборгованості по заробітній платі та 3000 грн. моральної шкоди. У зв'язку з цим, відповідач звернувся з заявою до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві. У висновку по заяві [PERSON] від 29 липня 2014 року, затвердженого начальником Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, зазначено, що в ході перевірки опитаний гр-н [PERSON] пояснив, що з 2011 року з [PERSON] та [PERSON] має бузнесові стосунки в сфері стоматології. Ліцензія на зазначену діяльність буа видана на його ім"я. З 2012 р. він здавав в суборенду останнім нежитлове приміщення на [ADDRESS]. В жвтні 2013 р. [PERSON] та [PERSON] без відома [PERSON] забрали медичні картки пацієнтів та медичні журнали реєстрації документів і не повертають, мотивуючи тим, що [PERSON] позичав у них грошові кошти під розписку, які до тепер не повернув. Також додав, що на даний час судом розглядається цивільна справа, рішення по якій не прийнято. (а.с. 8) [PERSON] було направлено повідомлення про те, що його заява щодо неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві розглянута. Перевірка вважається закінченою, в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення. У роз'ясненнях, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). У цьому рішення зазначено, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Судом встановлено, що [PERSON] звертався до правоохоронного органу з заявою, яка була розглянута. Зі змісту заяви вбачається, що відповідач повідомляв інформацію про порушення його прав. Зазначена інформація була предметом розгляду органів владних повноважень, які провели принаймні перевірку викладених обставин для того, щоб право відповідача не могло бути порушене. Суд вважає, що метою звернень [PERSON] не було приниження честі, гідності позивача, звернення спрямовувалося для захисту своїх прав, які відповідач вважав порушеними. Також не є підставою для задоволення позову й посилання позивача на заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2015 р. у справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. (а.с. 10) Право [PERSON] на звернення до правоохоронних органів гарантовано ст. 40 Конституції України, а тому вимога позивача про визнання інформації, викладеної в заяві до прокуратури недостовірною, не ґрунтуються на законі. Крім того, зі змісту заяви [PERSON] від 06 лтого 2015 року року вбачається, що відповідач повідомляв інформацію про те, що порушується його право. Його заява не мотивована цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність позивача, а вона була подана до суду з метою перегляду суджового рішення. Також суд враховує те, що звернення відповідача до суду, які містять певні відомості передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки судом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про захист честі та гідності. Позов про відшкодування моральної шкоди може бути задоволений лише у випадку наявності порушеного права та необхідності захисту честі, гідності чи ділової репутації. З огляду на наведене, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. У зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що 08 грудня 2014 року на кафедру терапевтичної стоматології Інституту стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л.Шупика, де він на той час працював на посаді асистента, маючи науковий ступінь кандидата медичних наук, приходила [PERSON], яка представилась кандидату медичних наук, доценту кафедри [PERSON] "судовим виконавцем" та повідомила їй, що [PERSON] є злочинцем ... та, використовуючи різні махінації, скривається від суду та слідства ...". Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, [PERSON], незаконно присвоївши собі владні повноваження, поширила про нього інформацію, шо є недостовірною, і такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи. Опитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона працює на посаді доцента кафедри терапевтичної стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика, яка розташована за адресою: м. Київ, бульвар Шевченка, 1-А. 08 грудня 2014 року в другій половині дня до неїзвернулася [PERSON], яка представилася їй судовим виконавцем, та запитала чи працює тут [PERSON], Чи перебуває він у відрядженні та хто його керівник. Також зазначила, що зі слів [PERSON] їй стало зрозуміло, що [PERSON] не з"являється в судові засідання. Судом встановлено, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходилася цивільна справа за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди (справа № 752/18941/14-ц) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року відкрито провадження у даній справі. В судове засідання 08 грудня 2014 року о 15 год. 00 хв. [PERSON] не з"явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з перебуванням у відрядженні. (а.с. 14 т. 1) Проте, в матеріалах справи міститься відповідь від 14.01.2015 р. № 12/106-43 ректора НАМН України [PERSON] на запит адвоката [PERSON], з якої вбачається, що у службові відрядження в період з 08 грудня 2014 року до січня - лютого 2015 року [PERSON] не направлявся. (а.с. 30 т. 1) Таким чином, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження те, що [PERSON] не з"являвся в судове засідання під час розгляду цивільної справи, а тому відсутні підстави вважати, що [PERSON] повідомила недостовірну інформацію. Крім того, 16.12.2014 р. [PERSON] прийшла до Президії асоціації пародонтологів України, завідувача кафедри, доктору медичних наук, професора [PERSON], представилась їй як особа, що потерпіла від дій [PERSON], а також повідомила, що вона судиться з останнім вже 2,5 років з приводу того, що він не повертає їй гроші, які вона йому дала, у неї є його розписка про те, що він винен їй 25 000 доларів США, а він робить усе можливе, щоб уникнути відповідальності та присвоїти собі її кошти, так як він є шахраєм та злочинцем. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження зазначені обставини. [PERSON] в судове засідання за викликом не з"явилася за станом здоров"я. Звернення [PERSON] до ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві щодо можливих порушень чинного податкового законодавства ФОП [PERSON] також не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам осіб, оскільки воно також було предметом розгляду органів владних повноважень. За наслідками надано відповідь № 1882/с/26-50-17-01-12 від 10.06.2015 р. (а.с. 134-135), про відсутність підстав для проведення позапланової перевірки. З огляду на зазначене, суд вважає, що відсутні факти, які б доводили, що зазначені дії відповідача за зустрічним позовом мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь та гідність позивача за зустрічним позовом. У такому випадку, також не підлягає задоволенню і вимога про спростування інформації, оскільки є похідною вимогою та залежить від визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність. Підстав для відшкодування моральної шкоди також не вбачається.

Outcome: dismissed