Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Товариство з\~ обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики №1349210 від 30 серпня 2017 року у розмірі 114 309,40 грн. та судові витрати по справі в розмірі 2102 грн.. В обгрунтування позовних вимог зазначають, що 30 серпня 2017 року між Товариством з\~ обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" та [PERSON] було укладено Договір позики № 1339411, на підставі якого Позикодавець надав Позичальнику позику в сумі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики (п. 2.2.4. Договору Позики) строком до 19.09.2017, на 20 днів та зі сплатою комісії (п.п. 4 п. 4.2.2. Договору Позики). На виконання умов даного договору Позикодавець свої зобов"язання виконав належним чином, надавши відповідачу грошові кошти, які були перераховані на картковий рахунок в сумі 5000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 4320-ВП від 02.11.2020. Позичальник порушила умови Договору позики, а саме не здійснила повернення позики відповідно до умов договору із сплатою процентів за його користування та інших платежів у визначений договором строк до 16.09.2017, а тому згідно розрахунку заборгованості по Договору кредиту станом на 01.10.2020 відповідач має заборгованість відповідно до умов Договору позики в розмірі 114 309,40 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн., заборгованість по комісії 96 710, 69 грн., заборгованість по рахунку інфляції 8 159,38 грн., заборгованість 3 % річних - 4 799,10 грн.. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 січня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. Представник позивача в судове засідання не з"явився, в поданій заяві просив розгляд справи провести у відсутність представника позивача та задоволити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з"явилася, жодних заяв чи клопотань від неї не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з"ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2017 року між Товариством з\~ обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" та [PERSON] було укладено Договір позики № 1339411, на підставі якого Позикодавець надав Позичальнику позику в сумі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики (п. 2.2.4. Договору Позики) строком до 19.09.2017, на 20 днів та зі сплатою комісії (п.п. 4 п. 4.2.2. Договору Позики). Відповідно до п. 4.2.2. договору, обов"язок позичальника вчасно повернути позику, сплатити процент за користування позикою в порядку, визначеному договором та комісію, п.п. 4 п. 4.2.2. вказаного договору, передбачена сплата комісії; 4.2.2.1. 50 (п"ятдесят) відсотків від вказаної у п. 2.2.1. договору, суми позики - щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладання договору позики та сплачується позичальником при погашенні позики; 4.2.2.2. 100 (сто) відсотків від вказаної у п. 2.2.1. договору суми позики - щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов"язань за договором позики повністю або частково та сплачується позичальником до моменту погашення власної заборгованості за договором позики в повному обсязі та в порядку, встановленому п.3.4. договору. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики. Позивач свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме - перерахував грошові кошти на картковий рахунок відповідача 16.08.2017 року в сумі 3000,00 (три тисячі) грн., що підтверджується довідкою ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" за вих. №4195-ВП від 16.09.2020 року. Як вбачається з розрахунку суми боргу, станом на 01.10.2020 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 114 309,40 грн., яка складається з: заборгованості за тіло кредитом - 4640,23 грн.; заборгованості по комісії 96710,69 грн.; заборгованості по рахунку інфляції 8159,38 грн.; заборгованості 3% річних 4799,10 грн.. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов"язання виконання боржником обов"язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 4640,23 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки такі кошти були фактично отримані, використані позичальником та неповернуті позивачу. Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути: 96710,69 грн. - заборгованість за комісією; 8159,38 грн. заборгованості по рахунку інфляції; 4799,10 грн. заборгованість по 3% річних. Відносно даних позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне. Вказаним вище договором позики, а саме п.п.4.2.2.1., 4.2.2.2. передбачено стягнення комісії в розмір 50% від суми позики та 100% від суми позики щомісячно. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 5 Порядку розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит затвердженого Постанова Правління Національного банку України 08.06.2017 № 49 банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. При цьому, встановивши в договорі позики сплату щомісячної комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу, що є незаконним (правова позиція ВСУ в справі 6-1746цс16). Окрім того, Верховний Суд у складі Об"єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними. У зв"язку з вищевикладеним висновком суд вбачає відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом з позичальника. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред"явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов"язання. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. Статтями 77 ,78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Враховуючи встановлені обставини, факти, вимоги зазначеного вище законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги в розмірі заборгованості за тілом кредиту в сумі 4640,23 грн., заборгованості по рахунку інфляції в сумі 8159,38 грн., заборгованості 3% річних в сумі 4799,10 грн. підлягають задоволенню, а в іншій частині позову, необхідно відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 323,61 грн. (17598,71 грн. х 2102 грн. /114309,40 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial