Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Деснянського районного відділу ДВС про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що він зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , а також є співвласником ј частини вказаної квартири. Вказана частина квартири належить позивачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2018 року, виданого П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою. У квітні 2019 року позивачем було виявлено, що на все нерухоме майно, що йому належить, накладено арешт. Для отримання детальної інформації представник позивача звернувся з адвокатськими запитами до відповідача, в результаті було виявлено, що арешт був накладений постановами державного виконавця у порядку виконання виконавчих документів. На даний час обидва виконавчих документа повернуті стягувачам, а виконавчі провадження знищені. Враховуючи те, що вирішити питання зняття арешту з нерухомого майна державним виконавцем неможливо, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд зняти арешт, накладений постановою Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження № 8153613, зареєстрований 05.03.2009 року за № 8520868, об`єкт обтяження: все нерухоме майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , а також зняти арешт, накладений постановою Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження № 24692277, зареєстрований 28.02.2011 року за № 10886045, об`єкт обтяження: все нерухоме майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником ј частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.08.2018 року, виданого державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. У квітні 2019 року позивач з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно дізнався про те, що на все його нерухоме майно накладений арешт. Для вирішення питання щодо скасування арешту представник позивача звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо підстав накладення арешту та звільнення майна з-під арешту. На адвокатський запит було отримано відповідь про те, що виконавчі документи, на підставі яких відкривалися виконавчі провадження, повернуті стягувачам, а виконавчі провадження знищені. Як вбачається з письмових матеріалів справи, постановою Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження № 8153613, був накладений арешт на все нерухоме майно [PERSON] , а також постановою Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження № 24692277, був накладений арешт на все нерухоме майно [PERSON] . Під час розгляду справи по суті позивачем було надано належні письмові докази на підтвердження того, що на даний час будь-яких відкритих виконавчих проваджень, в яких накладався арешт на його нерухоме майно, немає, виконавчі документи повернуті стягувачам без виконання. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв"язку із закінченням виконавчого провадження. Але під час закінчення виконавчого провадження дані вимоги Закону виконані не були, у зв"язку з чим тривалий час питання про скасування арешту не вирішено, що призводить на даний час до порушення прав позивачки, як власника майна. Враховуючи те, що на даний час позивач не може вільно розпоряджатися своєю власністю, жодних невиконаних боргових зобов"язань, за якими був накладений арешт, немає, підстав для накладення арешту немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved