Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.10.2014 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах за професією прохідник підземний з 16 липня 2001 року по 16 червня 2014 року. За час роботи на підприємстві відповідача у нього розвинулось професійне захворювання - «хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірними больовим та м'язово-тонічним синдромами, правобічним корінцевим синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями». Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, професійне захворювання у нього виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленими впливом промислового фактора - важкість праці. Внаслідок професійного захворювання втрата його професійної працездатності складає 40%. Ступінь втрати професійної працездатності вперше встановлено 26 серпня 2014 року, і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Внаслідок професійного захворювання він став інвалідом третьої групи. Вищевказані обставини підтверджуються трудовою книжкою, актом форми П-4, довідками МСЕК, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 25 листопада 2013 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 11 березня 2014 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 7 травня 2014 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 22 травня 2014 року, історією хвороби від 26 червня 2014 року, висновком ЛЕК від 24 червня 2014 року, з яких вбачається, що він з 2013 року періодично проходив курси стаціонарного лікування від професійного захворювання. Згідно висновку Конституційного суду України, викладеного в рішенні від 27.01.2004 року № 1-9/2004, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. Його моральні страждання полягають у наступному: Він, пропрацювавши 13 років на підприємстві відповідача, втратив можливість в подальшому працювати фізично. Він не може нормально пересуватися, підіймати будь-які важкі предмети, тобто його функції суттєво обмежені. До теперішнього часу він вимушений постійно проходити стаціонарне лікування професійної хвороби, що порушує звичний, нормальний перебіг його життя. Він вимушений постійно приймати ліки. Його переслідують болі в попереку, слабкість, оніміння у ногах, які завдають суттєві незручності. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда він потребує медичної реабілітаційної відновної терапії, санаторно-курортного лікування, медичного спостереження, має обмеження щодо самообслуговання, трудової діяльності. Розмір моральної шкоди, завданої йому відповідачем, виходячи з принципу розумності, справедливості, а також тривалості моральних страждань і невиліковності професійної хвороби складає 40000 грн. із розрахунку по 1000 гривень за кожний відсоток втрати професійної працездатності. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заперечення проти позову та заяву про розгляд справи у відсутність представника. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі ПАТ «ШУ «Покровське» перебував в трудових відносинах за професією прохідник підземний з 16 липня 2001 року по 16 червня 2014 року (а.с. 7-10). За час роботи на підприємстві відповідача у нього розвинулось професійне захворювання - «хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірними больовим та м'язово-тонічним синдромами, правобічним корінцевим синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями». Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 01.08.2014 року, професійне захворювання у нього виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленими впливом промислового фактора - важкість праці (а.с. 11-13). Внаслідок професійного захворювання втрата професійної працездатності позивача складає 40%. Ступінь втрати професійної працездатності вперше встановлено 26 серпня 2014 року, і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Внаслідок професійного захворювання він став інвалідом третьої групи (а.с. 14-15). Вищевказані обставини підтверджуються трудовою книжкою, актом форми П-4, довідками МСЕК, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 25 листопада 2013 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 11 березня 2014 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 7 травня 2014 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого від 22 травня 2014 року, історією хвороби від 26 червня 2014 року. Висновком ЛЕК від 24 червня 2014 року, з яких вбачається, що він з 2013 року періодично проходив курси стаціонарного лікування від професійного захворювання (а.с. 16-25). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 26.08.2014 року позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності, дата переогляду 26.08.2016 року (а.с. 14). В зв»язку з цим 20.10.2014 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв"язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 40% працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, визнаний інвалідом 3 групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоров"я позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з професійним захворюванням втрачена на 40%, інвалідність встановлена на строк до 01.09.2016 року. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial