Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Львівська міська рада звернулася в суд із позовною до [PERSON] , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., про скасування державної реєстрації права власності. Уточнену позовну заяву мотивує тим, що власником земельної ділянки по [ADDRESS] є територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради на підставі п.а ч.2 ст.83 Земельного кодексу України. Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.11.2016р. 28.09.2016р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Загвойська Н.І. здійснила державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення загальною площею 1020,2 кв.м по [ADDRESS] за ПП «Авто-Люкс-Сервіс». Підстава реєстрації права власності розпорядження Галицької районної адміністрації №688 від 25.12.1997р. Відповідно до листа Галицької районної адміністрації в архіві районної адміністрації відсутнє розпорядження №688 від 25.12.1997р. За номером 688 датоване розпорядження від 12.06.1997р. «Про передачу квартир у власність громадян». За 25.12.1997р року зареєстровані розпорядження під іншими номерами, а саме: -№1522 «Про дозвіл на приватизацію квартири від імені недієздатного»; -№1523 «Про присвоєння новозбудованому житловому будинку [ADDRESS] »; -№1524 «Про розгляд заяви п. [PERSON] ». Проте жодне з цих розпоряджень не стосується об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 1020,2 кв.м по [ADDRESS] . Відтак, реєстрація права власності на об`єкт проведена на підставі неіснуючого документа розпорядження Галицької районної адміністрації №688 від 25.12.1997р., яке адміністрація ніколи не приймала. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу №773 від 29.09.2016р., видавник Загвойська Н.І., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, ПП «Авто-Люкс-Сервіс» відчужує вказані приміщення [PERSON] та [PERSON] . 27.10.2016р. зареєстровано право власності на Ѕ частку об`єкта за ТзОВ «Осот Плюс» на підставі протоколу №2 від 27.10.2016р. та акту приймання-передачі від 27.10.2016р. між ТзОВ «Осот Плюс» та [PERSON] , а також на Ѕ частку об`єкта на підставі протоколу №2 від 27.10.2016р. та акту приймання-передачі від 27.10.2016р. між ТзОВ «Осот Плюс» та [PERSON] . Рішення про державну реєстрацію посвідчене приватними нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною Уляною Вікторівною. У зв`язку з поділом об`єкта нерухомого майна 07.02.2017р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пшенична Уляна Вікторівна в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно вносить запис про погашення попередньо зареєстрованого права власності на об`єкт та про закриття об`єкта нерухомого майна. В цей же день нотаріус [PERSON] реєструє право власності за ТзОВ «Осот Плюс» на нежитлові приміщення під літ Г-1 загальною площею 126, 0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1169894846101), нежитлові приміщення під літ. В-1 загальною площею 378,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1169869846101), нежитлові приміщення під літ. Б-1 загальною площею 83,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1169834746101, нежитлові приміщення під літ. А-1 загальною площею 432 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1169789146101). 18.08.2017р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна провела державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення під літ Г-1 загальною площею 126 кв.м за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36695830 від 18.08.2017р. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №4687 від 18.08.2017р, видавник приватний нотаріус Новосад О.П. 18.08.2017р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна провела державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення під літ В-1 загальною площею 378,6 кв.м за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36695756 від 18.08.2017р. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №4684 від 18.08.2017р, видавник приватний нотаріус Новосад О.П. 18.08.2017р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна провела державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення під літ Б-1 загальною площею 83,6 кв.м за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36695740 від 18.08.2017р. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №4681 від 18.08.2017р, видавник приватний нотаріус Новосад О.П. 18.08.2017р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна провела державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення під літ А-1 загальною площею 432 кв.м за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36695629 від 18.08.2017р. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №4676 від 18.08.2017р, видавник приватний нотаріус Новосад О.П. З наведено вбачається, що ПП «Авто-Люкс-Сервіс» набуло право власності на об`єкт на підставі\~неіснуючих документів,\~а,\~відтак,\~не стало\~належним власником\~будівлі по\~ [ADDRESS] \~ і\~не мало\~повноважень ним\~розпоряджатися. Більше того, по [ADDRESS] взагалі відсутній об`єкт нерухомого майна загальною площею 1020,2 кв.м. Зазначена ділянка є вільна від забудови. Згідно з актом перевірки №584 нп/17 від 11.08.2017р., яку провело управління комунальної власності, будівель за адресою [ADDRESS] не виявлено. З акта обстеження земельної ділянки на [ADDRESS] від 30.08.2017р., затвердженого директором департаменту містобудування Львівської міської ради вбачається, що при обстеженні земельної ділянки на [ADDRESS] встановлено, що дана територія огороджена та використовується для зберігання приватних транспортних засобів. На земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля, фрагмент стіни із залізобетонних блоків, а також залитий фундамент в рівень із земною поверхнею, що відображено на фотофіксації. Доказом відсутності будівель по [ADDRESS] є також матеріали відеозйомки, які містяться в мережі Інтернет за посиланням: https://www.youtube.com/watch?v=gh0jRCZZ5K4. Відповідно до листа Франківської районної адміністрації від 14.08.2017р. №4-35-2464 районна адміністрація не приймала розпорядження щодо присвоєння поштової адреси будинку на [ADDRESS] . 01.08.2017р. ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» повідомило, що інвентаризації (реєстрації) будівель (споруд) на [ADDRESS] в БТІ не здійснювалася. Згідно інформації, наданої ІДАБК у м. Львові від 14.08.2017р. №4-0006-347, відповідно до даних Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстровані дозвільні документи за адресою [ADDRESS] відсутні. Відтак, державна реєстрація права власності на неіснуючий об`єкт на земельній ділянці комунальної власності порушує права власника такої земельної ділянки територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, яка не в змозі нею розпорядитися. Окрім того, реєстрація в Державному реєстрі речових прав права власності на об`єкт нерухомості надає право власнику такої «нерухомості» звертатися у Львівську міську раду із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність чи користування земельної ділянки. Отже, в державному реєстрі реєструються речові права на нерухоме майно. Проте за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкти нерухомого майна по [ADDRESS] , які фактично не існують і ніколи не існували як предмети матеріального світу. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. 23.03.2018 року на адресу суду поступили заперечення від приватного нотаріуса Новосад О.П., які мотивовані тим, що на момент укладення та посвідчення договорів купівлі-продажу (№4676 від 18.08.2017р, №4681 від 18.08.2017р, №4684 від 18.08.2017р, №4687 від 18.08.2017р.) право власності продавця було належним чином зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, на момент укладення вищевказаних договорів, нежитлові приміщення не перебували під забороною відчуження (арештом), іпотеці та податковій заставі. 23 вересня 2019 року на адресу суду поступив відзив від представника [PERSON] , який мотивований тим, що позивачем до суду не подано доказів встановлення порушення процедури внесення запису до Державного реєстру речових прав та наявність юридичних фактів щодо первинної реєстрації права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1020, 2 кв. м за адресою [ADDRESS] за рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Загвойської Н.І. на об`єкт нерухомого майна, так і при посвідченні договорів купівлі-продажу приватним нотаріусом ЛМНО Новосад О.П. 18.08.2017 року. Крім того, юридичних підстав для відмови у посвідченні договорів купівлі-продажу від 18.08.2017 р. між [PERSON] та ТОВ «ОСОТ Плюс» в нотаріуса не було, а тому вказаний договір відповідає умовам чинного законодавства. Більше того, [PERSON] зазначає про те, що позов заявлений неуповноваженим та неналежним позивачем. 16 жовтня 2019 року на адресу суду поступила заява від [PERSON] про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що первинне право власності зареєстроване згідно розпорядження №688 від 25.12.1997 р., а за номером 688 датоване інше розпорядження від 25.12.1997, тобто дата та номер не співпадають, а земельна ділянка на якій розташовані нежитлові приміщення розташовані на земельній ділянці, право власності на яке належить Львівській міській раді. Зазначена обставина не заперечується і самим позивачем, а також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де міститься номер запису про право власності. Проте, є й інші доводи того, що спірні нежитлові приміщення були у власності первинного власника ПП «АВТО-ЛЮКС -СЕРВІС», і міська рада повинна була знати про даний факт. Зокрема, довідкою, що міститься в матеріалах справи на ПП «АВТО-ЛЮКС -Сервіс» від 17.12.2016 р. вказано, що спірні приміщення перебували в аварійному стані в період з 1999 по 2015 рр. Дане узгоджується ще й доданими до матеріалів справи технічними висновками виконаними в 2013 р. Тому, дане вказує, що ще з 1999 року по момент звернення з позовом до суду, позивач міг дізнатися та повинен був про наявність таких приміщень фізично на території земельної ділянки по [ADDRESS] , а не так як зазначає, що лише дізнався з відомостей з ДРРП. На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову. 16 жовтня 2019 року на адресу суду поступила заява від представника ЛМР, про виключення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. з числа відповідачів та залучення в якості третьої особи. 18 листопада 2020 року на адресу суду поступили письмові заперечення від [PERSON] , які мотивовані тим, що позивачем не обгрунтовано підстав недійсності або оспорення договору купівлі-продажу, який був підставою для набуття права власності на спірне майно. Крім того, [PERSON] вказує на те, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, оскільки заявлено вимогу про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно без спростування правової підстави здійснення такої державної реєстрації. Так, задоволення такої вимоги не призведе до поновлення прав або інтересів ЛМР. На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову. В судове засідання представник Львівської міської ради не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила такі задоволити. В судове засідання [PERSON] та її представник не з`явилися, однак, на адресу суду поступило клопотання про розгляд справи без їхньої участі, в заявлені позовні вимоги просили відмовити. Третя особа в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без його участі. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявних у матеріалах справи доказів. У відповідності до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, та дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 28.09.2016р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Загвойська Н.І. здійснила державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення загальною площею 1020,2 кв.м по [ADDRESS] за ПП «Авто-Люкс-Сервіс». Підстава реєстрації права власності розпорядження Галицької районної адміністрації №688 від 25.12.1997р. На підставі договору купівлі-продажу №773 від 29.09.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І., ПП «Авто-Люкс-Сервіс» відчужило вищевказані приміщення [PERSON] та [PERSON] . 27.10.2016р. зареєстровано право власності на Ѕ частку об`єкта за ТзОВ «Осот Плюс» на підставі протоколу №2 від 27.10.2016р. та акту приймання-передачі від 27.10.2016р. між ТзОВ «Осот Плюс» та [PERSON] , а також на Ѕ частку об`єкта на підставі протоколу №2 від 27.10.2016р. та акту приймання-передачі від 27.10.2016р. між ТзОВ «Осот Плюс» та [PERSON] . Рішення про державну реєстрацію посвідчене приватними нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною Уляною Вікторівною. 07.02.2017 р. [PERSON] зареєструвала право власності за ТзОВ «Осот Плюс» на нежитлові приміщення під літ Г-1 загальною площею 126, 0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1169894846101), нежитлові приміщення під літ. В-1 загальною площею 378,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1169869846101), нежитлові приміщення під літ. Б-1 загальною площею 83,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1169834746101, нежитлові приміщення під літ. А-1 загальною площею 432 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1169789146101). 18.08.2017р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна провела державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення під літ Г-1 загальною площею 126 кв.м за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36695830 від 18.08.2017р. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №4687 від 18.08.2017р, посвідчений приватним нотаріусом Новосад О.П. 18.08.2017р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна провела державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення під літ В-1 загальною площею 378,6 кв.м за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36695756 від 18.08.2017р. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №4684 від 18.08.2017р, посвідчений приватним нотаріусом Новосад О.П. 18.08.2017р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна провела державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення під літ Б-1 загальною площею 83,6 кв.м за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36695740 від 18.08.2017р. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №4681 від 18.08.2017р, посвідчений приватним нотаріусом Новосад О.П. 18.08.2017р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна провела державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення під літ А-1 загальною площею 432 кв.м за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36695629 від 18.08.2017р. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №4676 від 18.08.2017р, посвідчений приватним нотаріусом Новосад О.П. Щодо тверджень [PERSON] , щодо неналежного позивача, суд вказує наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з\~ч.\~З ст.\~16\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні»,\~матеріальною і\~фінансовою основою\~місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч.5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч.8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Так, Львівська міська рада - орган місцевого самоврядування, що уповноважена здійснювати від імені та в інтересах територіальної громади м. Львова права суб`єкта комунальної власності, а відтак є суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а тому є належним позивачем по справі. Щодо позиції [PERSON] про застосування строків давності у даній справі, то суд вказує наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин 1, 5\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Відповідно до частини другої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. При цьому, згідно ч. 1\~ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Виходячи зі змісту статей\~256,\~261 ЦК України\~позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 по справі № 911/3681/17 аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. 28.09.2016 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Загвойська Н.І. здійснила державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення загальною площею 1020,2 кв.м по [ADDRESS] за ПП «Авто-Люкс-Сервіс». Так, на думку суду, після реєстрації права власності на вищевказане нежитлове приміщення за ПП «Авто-Люкс-Сервіс», виникло порушене право Львівської міської ради. Отже, з урахуванням звернення позивача 21 грудня 2017 року в суд з даним позовом, відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності суд вказує наступне. Так позивач вважає, що у зв`язку із тим, що ПП «Авто-Люкс-Сервіс» на підставі неіснуючих документів набуло право власності на спірні житлові приміщення, то останнє не вправі були ними розпоряджатися таким, а саме відчужувати [PERSON] . Судом встановлено, що 20.01.2017 р. директор юридичного департаменту Львівської міської ради Пайонкевич Г.К. звернулася із листом до Галицької районної адміністрації щодо надання розпорядження №688 від 25.12.1997 р. на підставі якого було зареєстроване право власності за ПП «Авто-Люкс-Сервіс» нежитлових приміщень загальною площею 1020, 2 кв.м по [ADDRESS] . Згідно відповіді Галицької районної адміністрації від 24.01.2017 р., в архіві районної адміністрації відсутнє розпорядження №688 від 25.12.1997 р. Отже, ПП «Авто-Люкс-Сервіс» на підставі неіснуючих документів набув право власності на вищевказані спірні об`єкти. Даний факт не заперечується сторонами. \~ \~ \~ \~Однак, суд звертає увагу на те, що позивач вибрав не належний спосіб захисту, виходячи з наступного. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі\~закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Такого висновку дійшов Верховного Суду України у постанові від 09.11.2021 р у справі №466/8649/16-ц. Крім того, суд вказує на те, що під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату. При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно за ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову, так як позивачем вибрано не належний та не ефективний спосіб захисту, так як скасування реєстрації права власності не поновить виникнення права власності за територіальною громадою в особі Львівської міської ради.

Outcome: dismissed