Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що [INFO] року в м.Коростені помер його дід [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Він, згідно 1261 ЦК України, є спадкоємцем другої черги, та на час відкриття спадщини фактично проживав зі спадкодавцем. Звернувшись до нотаріуса з метою реалізації спадкових прав отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка мотивована відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно. Рішенням суду просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті діда [PERSON], який помер [INFO] року, а саме житловий будинок [ADDRESS] В підготовче засідання сторони не з"явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. В наданій суду заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує, відповідач в своїй заяві зазначив, що позов визнає, що відповідно до статті 200 ЦПК України надає суду підстави для ухвалення рішення. У зв"язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [INFO] року в м.Коростень Житомирської області у віці 71 рік помер [PERSON]. З довідки Ходаківської сільської ради №168 від 02.04.2018 року слідує, що [PERSON] на час смерті спадкодавця проживав разом із ним в [ADDRESS] Відкриття спадщини після смерті [PERSON] регулюється законодавством, яке діяло на час його смерті, а саме: розділом 7 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Посилання позивача в позовній заяві на норми Цивільно процесуального кодексу України в редакції 2004 року , якими врегульовані положення про спадкування, є помилковими. Цивільно процесуальний кодекс Української РСР передбачав дві черги спадкування за законом. Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР (в ред.1963 р.) до першої черги спадкоємців за законом в рівних частках належали діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця являються спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно статті 530 ЦК Української РСР (в ред.1963 р.) у другу чергу за законом при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Отже, законодавство, яке діяло на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] передбачало право онуків на спадкування майна померлих лише за правом представлення та не передбачало безпосереднього права на спадкування після смерті діда чи баби. Позивач є онуком померлого по лінії матері, що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 13.09.1974 року та копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00019629813 та 00019627013 від 21.02.2018 року. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 21.02.2018 року. За правом представлення передбачено, що онуки і правнуки спадкодавця успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. З листа Коростенської районної державної нотаріальної контори №690/16/01-16 від 19.05.2018 року слідує, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини (відмову від спадщини) не звертались. При зверненні позивача до органів нотаріату з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS] З довідки Ходаківської сільської ради слідує, що будинок за адресою : [ADDRESS] належав [PERSON] згідно запису в погосподарській книзі №3 за 2016-2020 роки, особовий рахунок [NUMBER], рік побудови будинку 1958. На час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право власності на таке нерухоме майно. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 "Особиста власність" цього ж кодексу не пов"язувала наявність такого права з його обов"язковою державною реєстрацією. Оскільки право власності спадковдавця позивача на житловий будинок підтверджений належними записами в погосподарській книзі, цей будинок не є самовільним будівництвом, а також, що позивач підтвердив належними доказами неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на нього в органах нотаріату, та є спадкоємцем за правом представлення, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved