Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У січні 2016\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на самочинно реконструйований будинок з господарськими будівлями (сарай "В-1", сарай "Б-1", погріб "п/д"), що знаходяться за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Володарського, 14-А. Бердичівська міська рада Житомирської області проти позову заперечила, проте будь-якого обґрунтування заперечень не навела (а.\~с.\~28). Судом з'ясовано, що [PERSON] 29.05.1999\~р. купила у [PERSON] житловий будинок за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Володарського, 14-А, що підтверджується нотаріально посвідченим договором від 29.05.1999\~р. купівлі-продажу житлового будинку (а.\~с.\~8). Цей будинок 20.08.2000\~р. був зареєстрований в Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] за реєстровим №\~2286, про що зроблено відповідний запис у реєстраційну книгу №\~16 стор.\~49, що підтверджується реєстраційним записом на правовстановлювальному документі (нотаріально посвідченому договорі від 29.05.1999\~р. купівлі-продажу житлового будинку) (а.\~с.\~8, зворотній бік). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок №\~14-А по вул.\~Володарського у м.\~Бердичеві, виготовленого станом на 18.04.2011\~р., та технічного паспорту на житловий будинок по вол.\~Володарського, 14-А, у м.\~Бердичеві, виготовленого станом на 21.10.2015\~р., вбачається, що будинок було самовільно реконструйовано (побудовано/переобладнано), а саме: побудовано сарай "В-1" (2001\~р.), погріб "п/д" (2001\~р.), прибудову "А'-1" (2002\~р.), сіни "а2-1" (2011\~р.) (а.\~с.\~10 16). Про те, що будівництво сараю "В-1", прибудови "А'-1" та сіней "а2-1" велось без отримання дозволів зазначено і у позовній заяві. Зважаючи на зміст частин першої та третьої статті 105 Цивільного кодексу Української РСР, частини першої статті 376 Цивільного кодексу України, сарай "В-1", погріб "п/д", прибудова "А'-1" та сіни "а2-1" за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Володарського, 14-А, є самовільним (самочинним) будівництвом. Відповідно до частин другої, третьої та п'ятої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з пунктом 12 постанови від 30.03.2012\~р. №\~6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Судом встановлено, що рішенням від 26.09.2012\~р. №\~485 Бердичівської міської ради Житомирської області [PERSON] було надано у власність земельну ділянку площею 0,0817\~га за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Володарського, 14-А, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом серії ЯМ №\~200708 від 26.12.2012\~р. на право власності на земельну ділянки, виданим [PERSON] (а.\~с.\~5). Зі змісту листа від 12.10.2014\~р. №\~246 Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, підписаного заступником міського голови [PERSON], вбачається, що до Відділу звернулось Бердичівське міське бюро технічної інвентаризації з запитом від 23.09.2015\~р. №\~1645 щодо надання інформації про відповідність місця розташування вимогам державним будівельних норм прибудов "А'-1", "а2-1" та сараю "В-1" до житлового будинку за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Володарського, 14-А, для подальшого вирішення питання прийняття його в експлуатацію (а.\~с. 17). У цьому ж листі Відділ містобудування та архітектури Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області повідомив, що зазначені прибудови та сарай самовільно збудовані без порушення вимог ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень", та запропонував оформити право власності на них. Абзацом першим пункту 14 постанови від 30.03.2012\~р. №\~6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ передбачено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved