Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем з жовтня 2007 року по листопад 2008 року включно. В період перебування у фактичних шлюбних стосунках у них народився син [PERSON], [INFO]. З грудня 2008 року відповідач дитиною не цікавиться, не займається його вихованням, не спілкується з ним, не надає матеріальну допомогу. Відповідач постійно змінює місце свого проживання, у зв"язку з чим вона не має можливості отримати у нього дозвіл на виїзд дитини за кордон. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд надати їй дозвіл на виїзд дитини [PERSON] за межі України без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що її син займається у студії танців, їх студія приймає участь у конкурсах, фестивалях, як в Україні, так і за її межами, у зв"язку з чим дитина може виїздити за кордон. Крім того, вона має багато близьких родичів у Казахстані, але виїхати на їх запрошення до них у гості не має можливості через відсутність дозволу батька на виїзд дитини за межі України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2007 року по листопад 2008 року включно. В період перебування у фактичних шлюбних стосунках у сторін по справі народилася дитини - син [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, з грудня 2008 року відповідач сином не цікавиться, не займається його вихованням, не спілкується з ним, не надає матеріальну допомогу, у зв"язку з чим позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів. Малолітній [PERSON] на даний час відвідує студію танців "Ренесанс плюс", що підтверджується відповідною довідкою Дана студія приймає участь у конкурсах, фестивалях, як на території України, так і за її межами. Крім того, [PERSON] часто хворіє на простудні захворювання, що підтверджується медичною карткою, потребує оздоровлення в екологічно чистих місцях. Позивачка [PERSON] має близьких родичів за межами України, зокрема, у Казахстані, неодноразово її запрошували у гості, але виїхати вона не змогла. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Позивачка [PERSON], звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній дитині без згоди та супроводу його батька. Суд вбачає, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час не спілкуються, точне місце перебування відповідача невідомо, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди у судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька на даний час малоймовірна, приймає до уваги, що у судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved