Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], у якій просить суд розрівати шлюб, укладений між нею та відповідачем 21.04.2012 року, а також стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.04.2012 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Спільне життя у сторін не склалося, протягом останніх років спільного життя шлюбні відносини поступово погіршилися. Вже на протязі майже одного року сторони не проживають разом, їхній шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу є недоцільним. Відповідач залишив без належної батьківської уваги їхню дитину, обов"язок утримувати дитину залишився лише за нею. Позивачка не взмозі самостійно матеріально утримувати дитину. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. щомісячно. Позивачка в судове засідання не з"явилася, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, через ЗМІ, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що сторони уклали шлюб 21.04.2012 року у відділі РАЦСу Хустського РУЮ за актовим записом №40. Від шлюбу народили одну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Одруження виявилось невдалим, міцної сім"ї сторони не створили. Вже майже один рік сторони не проживають разом, їхній шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до вимог ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов"язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов"язаний утверджувати в сім"ї повагу до матері. Дружина зобов"язана утверджувати в сім"ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім"ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Суд прийшов до переконання, що вимоги позову в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, не бажаючи такий зберігати, такі вимоги підлягають задоволенню. З поданих позивачкою доказів вбачається, що вона має на утриманні одну неповнолітню дитину. Обов'язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, є обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач не має регулярного доходу, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов"язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім"ї. Тобто обов'язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. З огляду на встановлені у справі обставини,

Outcome: partial