Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. 26.07.2017 судом направлено запити щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) Відповідача. 04.08.2017 року до суду надійшла відповідь, відповідно до якої Відповідач з 09.12.1992 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] Ухвалою судді від 10.08.2017 року відкрито провадження в справі. 21.02.2018 року до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою судді від 26.02.2018 року позовну заяву залишено без руху, оскільки встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам п.п. 6, 7, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. 12.04.2018 року продовжено розгляд цивільної справи взв"язку з усуненням недоліків. Так, відповідно до позовної заяви Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01.02.2017 року Відповідача зобов"язано сплачувати аліменти на користь Позивача на утримання дитини [PERSON] у розмірі 450 грн. щомісячно. Позивач вказує, що 22.03.2017 року вона подала до Святошинського районного відділу ДВС м.Києві ГТУЮ у м.Києві виконавчий лист про стягнення аліментів ( ВП № 53720350), оскільки добровільно Відповідач аліменти не сплачував. Після відкриття виконавчого провадження Відповідач погасив заборгованість по аліментам. Крім того, Позивач вказала, що їй відомо, що Відповідач неофіційно працює на підприємству засновником якого є його мати [PERSON] Позивач, вказує, що Відповідач здорова фізично людина, не інвалід, а тому вважає, що він в змозі оплачувати утримання своєї дитини, він неофіційно працює, у нього немає інших дітей, він не утримує нікого. Позивач вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є збільшення розміру аліментів шляхом стягнення з Відповідача суми у розмірі 2500 грн., що не вплине на погіршення матеріального становища Відповідача. Так, позивач вказує, що щомісячно витрачає гроші на утримання дитини, крім того, дитина часто хворіє на простудні хвороби, виникла необхідність звернутись до дитячого ортопеда-травматолога, який призначив лікування - плавання, гімнастику ортопедичне взуття. У судове засідання з"явився представник позивача, позов підтримав та просив задовольнити його. Відповідач у судове засідання не з"явилась, про судове засідання повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення повістки (а.с 69). Направив до суду відзив, в якому вказав, що не погоджується з даним позовом, та вважає його не обгрунтованим з огляду на те, що він не одноразово намагався поспулкуватися з Позивачкою для того, щоб вирішити питання щодо його участі у вихованні дитини та порядку передачі їй коштів, але Позивачка на жодний контакт не йшла. Він не розумів яким чином йому направляти кошти, адже в рішенні не було реквізитів,а виконавче провадження ще не було відкрите. Станом на сьогодні, як вказує Відповідач, в нього немає жодної заборгованості по аліментам. Однак, як вказує Відповідач, Позивач не дає йому можливості спілкуватися та бачитись з дитиною, через що він змушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод спілкування з дитиною. Крім того, Відповідач вказав, що зараз він офіційно працює і його заробітна плата складає 3750 грн на місяць (при цьому 825 грн з ниц це податки), він не має рахунків у банках, з рухомого майна має 1/2 квартири в якій зараз проживає зі своєю сім"єю, він одружений та від шлюбу у нього народилась дитина, якій зараз 7 місяців і його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не може працювати навідміну від Позивача. Відповідач вказав, що не заперечує проти часткового збільшення аліментів, а саме до 800 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] у сторін є спільний син - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України). За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. У даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, приймаючи до уваги обов'язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, судом встановлено наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох непвнолятнях дітей щомісячно у розмірі 746 грн, виходячи із розміру прожитклового мінімумум на дитину відповідного віку та обов"язку батьків утрримувати дитину спільно. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial