Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.08.2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку який надалі був збільшений 2000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,9 % на місяць за тратами здійсненими з 01.09.2014, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць за тратами здійсненими з 01.04.2015 на суму залишку заборгованості за кредитом та процентами від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 11.05.2020 року утворилася заборгованість 20337,93 грн., яка складається з наступного: 8887,3 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3194,48 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 6811,46 грн. - нарахована пеня; Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також 2102,00 грн. судових витрат. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 23.06.2020 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Крижопільського районного суду Вінницької області за підсудністю. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.08.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 15.09.2020 року зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» копію позовної заяви та копії документів, які додаються до позовної заяви. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 15.09.2020 року задоволено клопотання представника позивача про огляд веб- сайту. 15.11.2020 відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір № б/н від 15.08.2013 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», а також стягнути судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що станом на 15.08.2013 року (дату укладення кредитного договору), відповідач [PERSON] була неповнолітньою особою - 16 років та не мала повної цивільної дієздатності для того, щоб укладати кредитні договори. Батьки останнього своєї згоди на укладення кредитного договору з їх неповнолітньою донькою не надавали. А тому, відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України, просив визнати цей договір недійсним, крім того відповідач стверджує, що «Умови і правила надання банківських послуг» на 64 сторінках із текстом викладеному на російській мові ознайомилась тільки при отриманні позовної заяви із додатками, при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ознайомлена не була. Також [PERSON] подано заяву від 13.11.2020 року про продовження строку зустрічного позову як пропущеного з поважних причин. Ухвалою суду від 18.11.2020 поновлено, відповідачу процесуальний строк для пред`явлення зустрічного позову, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 29.12.2020 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від 01.12.2020 року. Представник позивача, в якому зазначив, що 15.08.2013 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 15.08.2013 року. Позивачу банком було відкрито банківський рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, оскільки особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. Тільки після досягнення позивачем повноліття 07.12.2015 року банком на підставі раніше укладеного договору збільшено кредитний ліміт з 0 грн до 1000 грн. та використання кредитних коштів за допомогою кредитної картки відповідачем розпочато вже будучи повнолітньою. Позивач користувалась кредитною карткою із встановленим лімітом та регулярно сплачувала заборгованість, що свідчить про визнання умов договору. Також, представником АТ КБ "ПриватБанк" подано заяву про застосування строків позовної давності з тих підстав, що про факт укладання кредитного договору відповідач дізнався в день укладання 15.08.2013 року, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином нею пропущено строки позовної давності. Ухвалою від 11.02.2021 залучено до участі у даній цивільній справі [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 24.02.2021 від третьої особи [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої вказано, що на момент укладання кредитного договору [PERSON] була неповнолітньою особою, остання як мати згоди на укладання її неповнолітньої дочкою [PERSON] з АТ КБ "ПриватБанк" не надавала, про укладення кредитного договору їй стало відомо перед судовим засідання та надіслано претензію до АТ КБ "ПриватБанк" щодо припинення зобов`язання як незаконне, та додано претензію до АТ КБ "ПриватБанк" від 24.02.2021 року із підтвердженням про надсилання від 24.02.2021 року. В судовому засіданні 17.02.2021 року третя особа без самостійних вимог [PERSON] надала пояснення, що не давала згоди своїй неповнолітній дочці [PERSON] на укладання кредитного договору 15.08.2013, про наявність кредитного договору взнала перед судовим засіданням. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" за первісним позовом в судові засідання призначене на 10.06.2021 року не з`являвся, подавши клопотання про розгляд справи без його участі. Представник Відповідач [PERSON] за первісним позовом в судове засідання призначене на 10.06.2021 не з`явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] судові засідання призначене на 10.06.2021 року не з`являвся, подавши клопотання про розгляд справи без його участі. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.08.2013 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно із якою, висловив свою згоду із тим, що ця заява разом із умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, із яким воно ознайомлена та згідна. Погодився на отримання примірника договору про надання банківських послуг шляхом роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Зобов`язується виконувати Умови та Правила надання банківський послуг, а також регулярно ознайомлюватися із їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua. Відмітки про бажання оформлення на своє імя кртки « Універсальна » та отримання пам`ятки клієнта, що містить в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування під підпис відсутні. Також анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 15.08.2013 року не містить умов щодо погоджених сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, розміру штрафних санкцій та відсоткової ставки відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України , яка встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% Позивачем за первісним позовом на підтвердження виникнення у [PERSON] зобов`язань перед банком надана копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «30 днів пільгового періоду», витягу з Умов та правил надання банківських послуг», розрахунок заборгованості за договором б/н від 15.08.2013 року, укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] станом на 11.05.2020 року, випискою за договором № б/н станом на 13.05.2020 за період з 15.08.2013 року по 01.03.2020 року. З наданого позивачем розрахунку та виписки вбачається, останнє повернення коштів здійснено відповідачем банку 01.04.2019 у сумі 671,77 грн. відсотки за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,6 відотків. Згідно розрахунку, станом на 11.05.2020 року утворилася заборгованість 20337,93 грн., яка складається з наступного: 8887,3 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3194,48 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 6811,46 грн. - нарахована пеня; Відповідно до протоколу огляду веб-сайт (сторінки) від 13.10.2020 року за посиланням «https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 5, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.08.2013)», розділ 2.1.1 знаходиться на сторінках 186-206 повного договору» умови та правила надання банківських послуг станом в редакції чинній на дату укладання анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 15.08.2013 б/н відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15.08.2010 року процентна ставка за користуванням кредиту не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та погодженої процентної ставки відповідно до положення ст.. 625 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач, окрім тіла кредиту просить стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій пені, штрафу (фіксованій частині) відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України, відповідно до збільшеної відсотковою ставкою в розмірі в розмірі 86,4% На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.08.2010 року, позивач надав суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, слід зазначити, що вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України, відповідно до збільшеної відсотковою ставкою в розмірі в розмірі 86,4%. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (15.08.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України, відповідно до збільшеної відсотковою ставкою в розмірі в розмірі 86,4% надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Позовних вимог щодо правомірності нарахування відсотків за користування кредитними коштами їх погашення, та збільшення Позивачем за первісним позовом розміру кредитного ліміту для їх погашення без погоджених умов, позивачем та відповідачем не заявлялись, предметом судового розгляду не були. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17 та в Постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2020 справа № 191/2648/17. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 серпня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 15 серпня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 15.08.2013 року станом на 11.05.2020 р. в сумі 8887,33 грн. заборгованість за тілом кредиту в решті позовних вимог слід відмовити. Щодо зустрічного позову суд приходить до наступного висновку. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина друга статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У частині першій статті 30 ЦК України зазначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх виконання. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (частина перша статті 34 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 32 ЦК України, фізична особа від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників (частина друга статті 32 ЦК України). Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування. За правилами частини першої статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У частині другій статті 222 ЦК України зазначено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з статями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Отже, правочини, вчинені неповнолітніми особами за межами їх цивільної дієздатності, вважаються відповідно до статті 203 ЦК України неправомірними, а вчинення ними таких дій може слугувати підставою недійсності укладеного ними правочину (стаття 215 ЦК України). З урахуванням наведеного, правочини, вчинені неповнолітньою особою, можуть бути визнані судом недійсними, тобто вони є оспорюваними. Безпідставними також є посилання банку на положення пункту 4 частини першої статті 32 ЦК України, яким передбачено укладання неповнолітньою особою договору банківського вкладу та розпорядження коштами, які знаходяться на вкладному рахунку, оскільки нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів. Тоді як згідно положень ч. ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Суд встановивив, що позичальник [PERSON] уклала кредитний договір із АТ КБ «Приватбанк» у віці 16 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, Таким чином суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Факт відсутності заперечень з боку батьків (усиновлювачів) набуває юридичного значення лише при обізнаності батьків (усиновлювачів) про вчинення неповнолітньою особою правочину, який виходить за межі дрібного побутового. Факт обізнаності батьків (усиновлювачів) неповнолітнього (неповнолітньої) про дії, вчиненні таким неповнолітнім (неповнолітньою), не презюмується, тому підлягає доведенню. У частині четвертій статті 81 ЦПК України визначено одне із правил обов`язку доказування, а саме: у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Застосовуючи логіку наведеного, обов`язок доказування стороною тих чи інших обставин залежить від того, стверджує особа про існування обставин, або заперечує їх існування. Апеляційним судом не враховано, що об`єктивно довести незнання іншою особою про ті чи інші факти учаснику процесу неможливо, у той же час, як можливо довести протилежне, що особа знає про той чи інший факт. Відповідно доводи існування того чи іншого факту повинна та сторона, яка стверджує про його існування. З урахуванням наведеного, банком не доведено, а судом не встановлено факту надання згоди батьками позичальника на укладення нею спірного кредитного договору, або про їх обізнаність про такий договір, оскільки саме банк повинен був доводити обізнаність батьків неповнолітньої про укладення останньою кредитного договору. Заперечень, щодо пояснень третьої особи [PERSON] та претензії від 22.02.2021 року позивачем за первісним позовом не надано. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Матеріали справи свідчать, що договір було укладено 15.08.2013, повноліття позивач досягла 25.02.2015, з позовом звернулась лише 16.11.20. Отже, позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду з вимогами щодо визнання недійсним кредитного договору. У відповідності до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що первісний позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню, та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] , слід стягнути з відповідача на користь позивача за первісним позовом судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 924,88 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial