Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що вона з ним уклала 27.11.2002р. шлюб у РАЦСі Виноградівського РУЮ за актовим записом №103, від якого у них народилось одна донька Крістіна- [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Заявлені вимоги мотивовані тим, що дитина проживає з позивачкою, а відповідач постійного місця роботи не має, про матеріальний стан дочки не турбується, участі у її утриманні не приймає, матеріальної допомоги на виховання дитини не надає, сама позивачка забезпечити належне утримання дочки не може, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, ніде не працює, у зв"язку з чим позивачка бажає отримувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1.000,00 грн. на місяць на дочку В судове засідання позивачка не з»явилася, проте подала до суду письмову заяву від 14.07.2015р., в якій свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсягу, посилаючись на обставини, викладені в заяві, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином своєчасно судовою повісткою, проте до суду подав заяву 08.07.2015р. в якій позовні вимоги про стягнення з нього аліментів визнав частково- в розмірі по 700,00 грн. на дитину, а справу просив розглянути у його відсутності. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй заяві, відповідачем вимоги заяви визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним заяви прийнято судом, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін на підставі наданих ними доказів. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язок. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що сторони уклали 27.11.2002р. шлюб у РАЦСі Виноградівського РУЮ за актовим записом №103, від якого у них народилось одна донька Крістіна- [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з позивачкою, а відповідач постійного місця роботи не має, про матеріальний стан дочки не турбується, участі у її утриманні не приймає, матеріальної допомоги на виховання дитини не надає, сама позивачка забезпечити належне утримання дочки не може, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, ніде не працює, у зв"язку з чим позивачка бажає отримувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1.000,00 грн. Встановлено також, що відповідач постійного місця роботи не має, про матеріальний стан дітей не турбується, сама позивачка забезпечити належне їх утримання не може. Між тим, відповідач ніде не працює, позов визнав частково в розмірі 700,00 грн. Суд вважає, що правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов"язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами главою 15 Сімейного кодексу України. Зокрема, згідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов"язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, як випливає із змісту ст.181 ч.3 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів (ч.ч.1-2 ст.182 цього-ж Кодексу), суд має враховувати стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Зокрема, якщо суд встановить, що той з батьків, з кого стягуються аліменти, є інвалідом 1,11,111 групи, він повинен враховувати цю обставину для зменшення їх розміру. Крім цього, закон виходить з того, що суд має також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати. Відповідач, як встановлено у суді, є здоровою та працездатною особою, на даний час ніде не працює, належної матеріальної допомоги на утримання дітей позивачці не надає, інших дітей або батьків, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати, у нього не має. Обґрунтовуючи свої вимоги у позові та у суді позивачка вказала, що їй на даний час важко утримувати самій дочку без допомоги відповідача, крім того витрати на її утримання збільшуються, відповідач постійного місця роботи не має, а відтак вона просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі на дочку 1.000,00 грн. в місяць. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ж до ч.1 ст.182 зазначеного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини справи, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі, заявлені позивачкою з урахуванням фактичних потреб дитини, фінансових та матеріальних можливостей батька, який є працездатною і здоровою особою, а також передбаченого ст.182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відтак суд вважає позов обгрунтованим, який підлягає до задоволення частково. За цих обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що саме відповідач неналежно виконує обов"язки по утриманню неповнолітньої дочки, зваживши на потреби дитини та враховуючи, що відповідач не має постійної роботи, а відтак його дохід є нестабільний та мінливий- таким чином, суд має право присудити на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі- по 700,00 грн. на дитину. Відповідно до вимог ст.ст.84,180,184 СК України та

Outcome: approved