Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, ринковою вартістю 192444 гривень, що знаходиться по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року помер чоловік позивача - [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про смерть Олієво-Королівської сільської ради зроблено відповідний актовий запис за № 23. [INFO] року померла матір позивача - [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про смерть Олієво-Королівської сільської ради зроблено відповідний актовий запис за № 7. [PERSON] являлася головою колгоспного двору по [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, яке видане 15.09.1988 року Городенківським районним виконавчим комітетом на підставі рішення Городенківської районної Ради народних депутатів №134 від 13.07.1988 року та зареєстроване в Коломийському БТІ під реєстровим номером 292. На час ліквідації колгоспних дворів 15.04.1991 року в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та фактично проживали [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, і [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Олієво-Королівської сільської ради № 509 від 14.07.2017 року. Письмового заповіту матір позивача не склала. Поховання матері та чоловіка проводилося [PERSON] З моменту свого народження позивач проживала разом з батьками, вони вели спільне господарство. А тому при житті батьки неодноразово говорили про те, що заповідають все належне майно своїй дочці [PERSON], в тому числі і вищезазначений житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] Після смерті чоловіка та матері позивача відкрилася спадщина на будинковолодіння по [ADDRESS] Позивач відповідно до ЦК України фактично прийняла дану спадщину, вступила у володіння та управління спадковим будинковолодінням, а саме проживала разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, підтримує дане господарство в належному стані, обробляє земельну ділянку для обслуговування даного господарства розміром 0,13 га., сплачує податки та страховки, оплачує комунальні послуги, проводила поточні ремонти в будинку. Виготовила технічний паспорт на будинок. Однак, [PERSON] не взмозі оформити свої спадкові права, оскільки нотаріус Городенківської державної нотаріальної контори не може видати їй як спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] у зв'язку з тим, що свідоцтво на право власності на житловий будинок видане на голову колгоспного двору покійну [PERSON], і кожному члену колгоспного двору, які проживали у господарстві станом на 15.04.1991 року належить відповідна частка житлового будинку. В зв'язку із цим нотаріус рекомендував позивачу звернутися із позовною заявою до суду. В судове засідання сторони та їхні представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Відповідачі позовні вимоги визнають. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 15.09.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів №134 від 13.07.1988 року слідує, що в цілому домолодіння, що складається із житлового будинку, господарських будівель, споруд, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно довідок № 516 від 18.07.2017 року, № 523 від 21.07.2017 року, виданих виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що головою колгоспного двору, що в [ADDRESS] була [PERSON], [INFO] Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 8084 від 30.05.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 292 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 15.09.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «І», побудованого 1989 р., загальною площею 101,1 кв.м., житловою площею 74,4 кв.м., літньої кухні, стодоли, 2 навісів, 3 сараїв, стайні, 3 комор, вбиральні, криниці, огорожі. Інвентаризаційна вартість становить 192444 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 509 від 14.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради встановлено, що в будинковолодінні, що в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані за місцем проживання та фактично проживали слідуючі особи: [PERSON], [INFO] - власник; [PERSON], [INFO] - дочка; [PERSON], [INFO] - зять; [PERSON], [INFO] - внучка. [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнає в повному об'ємі, що стверджено поданою до суду заявою. Внаслідок смерті [PERSON] та [PERSON] та відкрилась спадщина. Померлі заповіту не вчиняли. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] та [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.09.1959 р. стверджено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 24.02.1968 року з [PERSON], [INFO] змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] Як слідує з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги в рівних частках, після смерті [PERSON] є його донька - [PERSON] (відповідач) та дружина - [PERSON] (позивач). Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Донька спадкодавця [PERSON] - [PERSON] заявлені позовні вимоги визнає в повному об'ємі, що стверджено поданою до суду заявою. Судом встановлено, що [PERSON] (позивач) прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] (позивач). Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном після смерті матері [PERSON], оскільки на день її смерті разом із нею проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], про що свідчить довідка № 518 від 18.07.2017 року, видана виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 1361/02-31 від 18.07.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року на житловий будинок [ADDRESS] оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 517 від 18.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради слідує, що за житловим будинком, що в [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,13 га. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 1216 ЦК України,

Outcome: approved