Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 28.03.2012р., згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею, відповідачкою, та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Вказує на те, що банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого порушено зобов`язання та утворилась заборгованість за кредитним договором. Просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 123 180 (сто двадцять три тисячі сто вісімдесят) гривень 67 коп., яка складається з 7 784 (сім тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривень 97 коп. заборгованості за кредитом, 115 395 (сто п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень 70 коп. заборгованості за користування кредитом, та понесені судові витрати в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень 00 коп. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2020 року провадження у справі відкрито та призначено до підготовчого судового розгляду, явку позивача визнано обов`язковою. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу, явку позивача визнано обов`язковою. Поза межами процесуального строку представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті процентів за безпідставністю та недоведеністю, а щодо вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту у зв`язку із пропуском термінів позовної давності для звернення до суду із вказаною вимогою. У поданій відповіді на відзив представник позивача вказує на те, що банком надано усі докази на підтвердження того, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачка користувалась кредитними коштами, позов поданий в межах позовної давності, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В подальшому позивачем в порядку ст.49 ЦПК України подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшує розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 34 511 (тридцять чотири тисячі п`ятсот одинадцять) гривень 01 коп., яка складається з 7 784 (сім тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривень 97 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 26 726 (двадцять шість тисяч сімсот двадцять шість) гривень 04 коп. заборгованості за простроченими відсотками, а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з"явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, представник відповідачки подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, позовні вимоги в чатсині стягнення заборгованісті по тілу кредиту в сумі 7 784 (сім тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривень 97 коп. визнають, в решті позовних вимог просить відмовити. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що 28.03.2012р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] підписано анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, згідно якої на ім`я відповідачки оформлено платіжну картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом на картковому рахунку. Відповідачка погодилася на умови, запропоновані позивачем, про що свідчить підпис на заяві. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.634 ч.1 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання боржником зобов"язань за договором, на вимогу банку він зобов"язаний виконати зобов"язання із повернення кредиту, оплати винагороди банку. Позивач вказує на те, що у відповідачки наявна заборгованість по несплаті кредиту в розмірі 7 784 (сім тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривень 97 коп. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на те, що матеріалами справи встановлено, а відповідачкою визнано наявність заборгованості перед позивачем, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення 26 726 (двадцять шість тисяч сімсот двадцять шість) гривень 04 коп. заборгованості за простроченими відсотками, то слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 28 березня 2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками по кредиту. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. П.1 ч.3 цієї статті вказує на те, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ЗУ «Про судовий збір», з 01.01.2019р. судовий збір за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру становив 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік», станом на 01.01.2019р. прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень 00 коп. Позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень 00 коп. Представником відповідача до матеріалів справи долучено договір про надання правової (правничої) допомоги від 20 жовтня 2020 року, акт приймання - передачі наданої правової допомоги від 03 грудня 2020 року та платіжне доручення від 04 грудня 2020 року, відповідно до яких відповідачкою фактично понесені витрати за отримання правової допомоги в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково. На підставі викладеного та

Outcome: approved