Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.04.2007 р. між ТОВ « Банк « Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 05-07-И\\40, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 47 200 доларів США для придбання квартири за умови сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 10,8 % річних на суму залишку заборгованості по основному боргу на строк до 26.04.2027 р. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 27.04.2007 р. було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2181, за яким в іпотеку банку була передана квартира під № 1 в житловому будинку за адресою м.Біла Церква, вул..Фастівська, будинок 28 в корпусі № 2, що належить позичальнику на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.04.2007 р. З липня 2007 року позичальник [PERSON] перестав виконувати свої зобов»язання за кредитним договором, станом на 30.01.2015 р. сума заборгованості за кредитним договором складає 3 331 754,60 \\ три мільйони триста тридцять одна тисяча сімсот п»ятдесят чотири\\ грн, з яких : заборгованість по тілу кредиту 46 719,18 дол.США, що за курсом НБУ 16,1578 грн \\1 дол.США складає 754 879,16 грн ; заборгованість по вдісотках 37 242 дол.США, що за курсом НБУ 16,1578 грн\\1 дол.США складає 601 750,56 грн ; заборгованість по комісії 36 821,64 грн ; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та комісії в сумі 1 939 347,36 грн. У відповідності до умов іпотечного договору від 27.04.2007 р. та Закону України " Про іпотеку" позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки : квартиру під номером 1 , що знаходиться в житловому будинку під номером 28 в корпусі номер 2 по вул..Фастівській в м.Біла Церква Київської області , яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності , на користь ПАТ « Банк « Фінанси та кредит» для задоволення його вимог за кредитним договором № 05-07-И\\40 від 27.04.2007 р. в розмірі 3 331 754,60 \\ три мільйони триста тридцять одна тисяча сімсот п»ятдесят чотири\\ грн шляхом визнання за банком права власності на це майно за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Також, позивач просив суд виселити з квартири [ADDRESS] корпус 2, в м.Біла Церква осіб, які там проживають : відповідачів [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. причини неявки суду не повідомлені. Треті особи своїх представників до суду не направили, про день і час розгляду справи були належним чином повідомлені, від служби у справах дітей Білоцерківської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника та при ухваленні рішення просили врахувати інтереси неповнолітніх дітей. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення , виходячи з наступного. По справі встановлено, що 27.04.2007 р. між ТОВ « Банк « Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 05-07-И\\40, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 47 200 доларів США для придбання двохкімнатної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], за умови сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 10,8 % річних на строк до 26.04.2027 р.\\ а.с.10-17\\ В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № 05-07-И\\40 між ТОВ « Банк « Фінанси та Кредит» та [PERSON] 27.04.2007 р. було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2181, за яким в іпотеку банку була передана квартира під № 1 в житловому будинку за адресою м.Біла Церква, вул..Фастівська, будинок 28 корпус № 2, що належить позичальнику на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.04.2007 р. \\ а.с.18-23\\ Відповідно до п.1.2,1.3 Статуту ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит», затвердженого загальними зборами акціонерів та погодженого НБУ 28.09.2009 р. останнє створено шляхом переутворення ВАТ « Банк « Фінанси та Кредит» у ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» та є правонаступником щодо всіх прав та зобов»язань ВАТ « Банк « Фінанси та Кредит», ТОВ « Банк « Фінанси та Кредит» , КБ « Фінанси та Кредит» та КБ « Банк ділового співробітництва» \\ а.с.80-91\\ Судом було встановлено, що з липня 2007 року позичальник [PERSON] перестав виконувати свої зобов»язання за кредитним договором, станом на 30.01.2015 р. сума заборгованості за кредитним договором складає 3 331 754,60 \\ три мільйони триста тридцять одна тисяча сімсот п»ятдесят чотири\\ грн, з яких : заборгованість по тілу кредиту 46 719,18 дол.США, що за курсом НБУ 16,1578 грн \\1 дол.США складає 754 879,16 грн ; заборгованість по відсотках 37 242 дол.США, що за курсом НБУ 16,1578 грн\\1 дол.США складає 601 750,56 грн ; заборгованість по комісії 36 821,64 грн ; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та комісії в сумі 1 939 347,36 грн. Посилаючись на умови іпотечного договору від 27.04.2007 р. та [PERSON] України « Про іпотеку» ПАТ « Банк « Фінанси та кредит» просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру№ 1 по вул.Фастівській , будинок № 28 корпус 2, в м.Біла Церква , яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності , на користь ПАТ « Банк « Фінанси та кредит» для задоволення його вимог за кредитним договором № 05-07-И\\40 від 27.04.2007 р. в розмірі 3 331 754,60 \\ три мільйони триста тридцять одна тисяча сімсот п»ятдесят чотири\\ грн шляхом визнання за банком права власності на це майно за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей з цієї квартири. Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з наступного. Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов"язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов"язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв"язку із пред"явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності якщо інше не встановлено цим Законом. Матеріалами справи підтверджується, що предмет іпотеки відповідає зазначеним ознакам, тобто належить відповідачу [PERSON] на праві власності, може бути ним відчужений і зареєстрований у встановленому порядку як окремий об'єкт права власності. За законом та договором іпотеки (п.11.1) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і за рішенням суду. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч.3 ст.36 Закону України « Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України « Про іпотеку». Статтею 37 Закону України « Про іпотеку» передбачено , що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Згідно ст 39 Закону України « Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За статтею 40 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, які мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Всі мешканці зобов"язані на письмові вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Як зазначено у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з рогляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором \\ дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки\\застаави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця \\ майновий поручитель\\, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки\\застави, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо\\ належить виключно позивачеві. У пункті 42 цієї ж постанови пленуму вказано, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитися у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення ст.11 Закону України « Про іпотеку». По даній справі судом встановлено, що позичальником та іпотекодавцем в цих правовідносинах є одна і та сама особа відповідач [PERSON]. З липня 2007 року позичальник [PERSON] перестав виконувати свої зобов»язання за кредитним договором, станом на 30.01.2015 р. сума заборгованості за кредитним договором складає 3 331 754,60 \\ три мільйони триста тридцять одна тисяча сімсот п»ятдесят чотири\\ грн, з яких : заборгованість по тілу кредиту 46 719,18 дол.США, що за курсом НБУ 16,1578 грн \\1 дол.США складає 754 879,16 грн ; заборгованість по відсотках 37 242 дол.США, що за курсом НБУ 16,1578 грн\\1 дол.США складає 601 750,56 грн ; заборгованість по комісії 36 821,64 грн ; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та комісії в сумі 1 939 347,36 грн. Враховуючи зазначені вище норми Закону та обставини справи, суд прийшов до висновку, що через неналежне виконання відповідачем [PERSON] свого основного зобов»язання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, суд вважає, що позивачем було дотримано процедуру виселення мешканців переданого в іпотеку житлового приміщення, на яке звернуто стягнення , передбачену ст.40 Закону України « Про іпотеку» та ст.109 ЖК України . Так, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт направлення відповідачам рекомендованим листом письмової вимоги банку про добровільне виселення за вих.. № 9-244200\\8283 від 28.04.2014 р. \\ а.с.42-49\\ . З огляду на все вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати, що вимоги ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» про виселення мешканців квартири, яка є предметом іпотеки, обґрунтовані. Однак, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014року № 1304-УІІ, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. [PERSON] набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки, за умовами кредитного договору 05-07-И\\40 від 27.04.2007 р. кредитні кошти надавались в іноземній валюті на споживчі цілі ; квартира, що передана банку в іпотеку, є загальною площею 47,6 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м ; у позичальника \\ майнового поручителя\\ немає іншого нерухомого майна ; дану квартиру відповідачі використовують як місце свого постійного проживання , суд прийшов до висновку про необхідність у відповідності зі ст.217 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» . На підставі викладеного,

Outcome: approved