Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позовних вимог вказує, що з 16 квітня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.01.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що 26.03.2020 року відповідач без будь якого попередження вивіз сина до Львова . Через деякий час дитину було повернуто до батьків позивача. Стверджує, що відповідач сина не утримує, не приймає участі в його лікуванні та розвитку, жодним чином не цікавиться його життям та здоров"ям, додаткових витрат по утриманню дитини не несе. У зв"язку із вищевикладеним, запобігаючи психологічним травмам сина та з метою захисту прав дитини, недопущення порушення його прав на проживання у звичній та спокійній для дитини обстановці просить суд визначити місце проживання [PERSON] разом із матір"ю. Представник позивача надав суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності його довірительки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Тарасенко Л.Л. надав суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір"ю, однак бажає здійснювати своє право на спілкування з дитиною, на проведення часу з дитиною без вчинення перешкод збоку позивача. Просить розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності його довірителя. Представник третьої особи Служби у справах дітей ЧМР у поданій до суду заяві просив розглянути справи у його відсутності. 20.08.2020 року до суду надійшов висновок виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір"ю [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом було встановлено, що сторони з 16.04.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.01.2018 року їх шлюб було розірвано (а.с.5). Від шлюбу у них є один малолітній син: [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Хлопчик проживає з матір"ю, у зв`язку з чим рішенням суду від 28.05.2020 року на її користь з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.49). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами. За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 29 Цивільного кодексу України регламентовано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи положення частини першої статті 161 СК України, суд зауважує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Так, на виконання зазначених вимог Закону, судом було встановлено, що мати дитини [PERSON] працює на посаді оператора з обслуговування і ремонту вагонів та має стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с.11). Позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] , тобто остання забезпечена житлом, умови проживання в якому задовільні (а.с.16). Із дослідженої судом довідки від 13.04.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує ДНЗ №2 комбінованого типу "Посмішка". За час відвідування дитину приводить та забирає з закладу мати [PERSON] . З батьком хлопчика адміністрація закладу не знайома.(а.с.15) Частинами 5, 6 ст. 19 СК України регламентовано, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання зазначених положень Закону, представником органу опіки та піклування було надано суду висновок виконавчого комітету ЧМР, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини із матір"ю - [PERSON] . Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи, оцінивши всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved