Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа приватне підприємство «РОЛІКС ТРАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором №173 від 17.09.2007 року в сумі 9534,12 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту та нарахованих відсотків в розмірі 37 259,64 гривень. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 17.09.2007року між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» укладено кредитний договір №173, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 29500 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 14% річних з терміном повернення до 17.09.2012року. Однак відповідач скориставшись кредитними коштами належним чином не виконує зобовязання по сплаті кредитних платежів, в звязку з чим заборгованість перед ПАТ «Ощадбанк» за Договором №173 від 17.09.2007року станом на 21.10.2016р. становить 9534,12 доларів США, а також нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту та нарахованих відсотків в розмірі 37 259,64 гривень. На письмову вимогу про погашення виниклої заборгованості відповідач добровільно кошти не повертає, тому позивач просить стягнути з відповідача в користь Банку зазначену суму боргу та понесені судові витрати. Представник позивача Данилевич А.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві а також письмових поясненнях по справі. Представник відповідача та третьої особи Гуцалюк А.Р. в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечив, просив застосувати позовну давність до вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №173 від 17.09.2007 року, а також зауважив, що кошти через касу банку 29.08.2014року вносились не [PERSON] а директором ПП «Ролікс-Транс» [PERSON] і підпис в квитанції виконано саме ним, а не як зазначено платником [PERSON], тому доказів переривання строку давності внаслідок внесення платежів саме [PERSON], чи уповноваженою ним особою у матеріалах справи немає. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», яке після проведених 07.06.2011року змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06 квітня 2011р. № 502 „Про внесення змін до постанови КМУ від 25 лютого 2003 року №261" перейменовано на Публічне акціонерне товариство „Державний ощадний банк України" (надалі-Позивач) та [PERSON] 17.09.2007 року уклали кредитний Договір №173, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 29 500 доларів США, під 13% процентів річних, з остаточним терміном повернення кредиту до 17.09.2012р. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитором повністю виконано зобов'язання перед відповідачем [PERSON], який одержав кредит у розмірі 29 500 доларів США. За користування кредитом Позичальник зобовязався сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строки, визначених в цьому Договорі (п.1.5. кредитного договору). Порядок нарахування та сплати процентів за користування Кредитом Сторони визначили у п.1.5.1. Договору. Сплата процентів, нарахованих Банком на залишок заборгованості за Кредитом, здійснюється в валюті Кредиту до 30 числа кожного місяця, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Остання сплата процентів за користування Кредитом здійснюється не пізніше 17 вересня 2012 року (пп.1.5.1.3. п.1.5.1. кредитного договору). За п.1.6. кредитного договору, погашення Кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 491,67 доларів США не пізніше останнього робочого дня місяця починаючи з наступного місяця після видачі кредиту, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останнє погашення Кредиту здійснюється Позичальником не пізніше 17 вересня 2012 року. Відповідно до п.п. 3.3.1 Кредитного Договору відповідач зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором №173 від 17.09.2007 року, а саме точно в строки обумовлені договором, повернути кредит в сумі 29500 дол. США, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань на першу вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі. За виконання зобов'язань по кредитному договору Позичальник відповідає всіма належними коштами та майном (п.3.3.2. Договору). Відповідно до п.3.2.2 Кредитного договору Сторони погодили, що в разі порушення [PERSON] умов цього Договору АТ «Ощадбанк» має право достроково стягнути Кредит, суму нарахованих процентів та інших платежів, що підлягають сплаті. Водночас, у п.1.4.1 Кредитного договору АТ «Ощадбанк» та [PERSON] погодили, що забезпеченням за його кредитними зобов'язаннями буде виступати застава транспортних засобів, надана ПМП «Ролікс» (згодом перейменоване у ПП «Ролікс-Транс», надалі - Заставодавець,), шляхом укладення з ним Договору застави транспортних засобів та Договору майнової поруки. Так, 17.09.2007року між ПМП «Ролікс» та АТ «Ощадбанк» укладено Договір майнової поруки №1 (надалі-Договір майнової поруки) та Договір застави транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за № 10646 від 18.09.2007р. (надалі - Договір застави). Пунктом 3.3.1 Договору майнової поруки №1 від 17.09.2007р. Заставодавцю надано право достроково виконати Зобов'язання, забезпечене Предметом застави, таке ж право містилося і в п.3.2.1 Договору застави транспортних засобів. Згідно п.6.2. Договору майнової поруки Заставодавець має право у будь - який час до реалізації Предмета застави, зупинити звернення стягнення на нього виконанням зобов'язання в повному обсязі. Аналогічне право ПП «Ролікс» також міститься і в п.6.2 Договору застави транспортних засобів. У зв'язку із порушенням [PERSON] зобов'язань, визначених п.3.3.1 Кредитного договору та як наслідок, виникнення у нього простроченої заборгованості, АТ «Ощадбанк», 05.01.2011року надіслав [PERSON] письмове повідомлення - вимогу про відкликання кредиту. У зв'язку із відсутністю добровільного виконання [PERSON] письмового повідомлення - вимоги про відкликання кредиту, з метою стягнення заборгованості, АТ «Ощадбанк» скористався своїм правом як Заставодержателя і звернулося в Господарський суд Тернопільської області із позовом до Заставодавця (Майнового поручителя) про стягнення заборгованості за Кредитним договором №173 від 17.09.2007 року, шляхом реалізації заставного майна. Рішенням господарського суду Тернопільської області від 01.06.2011року звернуто стягнення в сумі 25 307,85 дол. США, що еквівалентно 201584,61 грн., на предмет застави за Договором застави транспортного засобу № 10646 від 18.09.2007року, а саме: - сідловий тягач - Е реєстраційний № ВО1725 АІ, який є власністю Приватного підприємства «Ролікс-Транс» (правонаступника Приватного малого підприємства «Ролікс»). Таким чином судом встановлено, що має місце переривання перебігу позовної давності. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ст. ст. 261, 264 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. Позовна давність переривається у разі пред"влення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Переривання перебігум позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився. Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 висловлену правову позицію, згідно якої початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов"язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Щодо початку перебігу позовної давності. Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, протягом 2008-2011 років мало місце прострочення чергових платежів, отож розпочався перебіг позовної давності, який був перерваний у 2011 році пред"явленням позову до майнового поручителя про звернення стягнення на предмет застави, який задоволений рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2011 року. З 01.06.2011 року відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності почався заново. Враховуючи, що переривання перебігу позовної давності можливе лише в межах строку давності, тому у даному випадку з"ясуванню підлягають обставини щодо переривання перебігу позовної давності у 3-х річний період з 01.06.2011 року по 31.05.2014 року. З наявних у матеріалах справи заяв на переказ готівки вбачається, що з 01.06.2011 року по 31.05.2014 року було внесено 17 платежів на погашення заборгованості за кредитним договором №173 від 17.09.2007 року. Платником у всіх заявах вказаний [PERSON], платежі здійснені: 29.02.2012року, 30.03.2012року, 23.11.2012року, 26.12.2012року, 28.02.2013року, 29.03.2013року, 30.04.2013року, 31.05.2013року, 27.06.2013року, 31.07.2013року, 30.08.2013року, 30.09.2013року, 31.10.2013року, 13.12.2013року, 28.02.2014року, 30.04.2014року, 31.05.2014року. Кожен із цих платежів перериває перебіг позовної давності, тому звернувшись із позовом 04.11.2016 року, позивач не пропустив строк позовної давності. Відповідачем не представлено належних та достатніх доказів, які б спростовували зазначені у письмових банківських документах відомості про те, що платником коштів на погашення кредитної заборгованості був саме [PERSON] Посилання сторони відповідача та третьої особи «РОЛІКС ТРАНС» щодо внесення коштів через касу банку 29.08.2014року не [PERSON] а директором ПП «Ролікс-Транс» [PERSON] і проставлення підпису в квитанції останнім, а не як зазначено платником [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки платіж, згідно заяви на переказ готівки №24031384 від 29.08.2014року, вчинено по закінченні 3-х річного строку позовної давності, перебіг якого розпочався 01.06.2011 року, тому цей платіж не має правового значення для переривання перебігу позовної давності. Разом з тим, інші платежі, вчинені до 31.05.2014 року, свідчать про таке переривання, і вчинення цих платежів особисто [PERSON] не спростовано допустимими та достатніми доказами. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи із змісту ч.2 ст. 218 ЦК України, не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов"язань, що виникли з правочину. Тому показання свідка [PERSON] не можуть спростовувати зазначені у фінансових банківських документах (заявах на переказ готівки) конкретні відомості про платника [PERSON] та його підпис. Також суд зауважує, що відповідно до п.1.4 розділу І Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку. Правильність заповнення банком реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм власноручним підписом або ЕП. Тому, пояснення свідка [PERSON] про сплату коштів саме ним не узгоджується з вимогами даної Інструкції, у судовому засіданні він не пояснив, чому без зауважень ставив підпис у касових документах, де платником зазначений [PERSON], чому в документі не вказано про те, що платіж вносився іншою особою, зокрема, директором ПП "Ролікс-Транс" [PERSON] Отже, стороною відповідача не спростовано допустимими доказами внесення особисто [PERSON] коштів на погашення кредиту, що підтверджується касовими документами - заявами на переказ готівки (29.02.2012року, 30.03.2012року, 23.11.2012року, 26.12.2012року, 28.02.2013року, 29.03.2013року, 30.04.2013року, 31.05.2013року, 27.06.2013року, 31.07.2013року, 30.08.2013року, 30.09.2013року, 31.10.2013року, 13.12.2013року, 28.02.2014року, 30.04.2014року, 31.05.2014року), оформленими відповідно до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою НБУ №174 від 01.06.2011 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому його порушені права підлягають захисту. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п.5.2 Кредитного договору [PERSON] зобов'язався у випадку порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або сплати процентів за користування Кредитом сплатити на користь Позивача пеню у розмірі 0,04% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Як вбачається із службової записки адресованої в.о. начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії - Тернопільське ОУ АТ «Ощадбанк» Данилевич А.Б. від 21.10.2016року, яка міститься в матеріалах справи, станом на 21.10.2016року заборгованість позичальника [PERSON] згідно кредитного договору №173 від 17.09.2007 року становить 9534,12 доларів США, нарахована пеня по несплачених вчасно платежах - 17474,12 доларів США. Пеня за період з 21.10.2015року по 20.10.2016року включно становить 1449,59 доларів США. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи, що позов пред'явлено 04.11.2016 року, тому вимоги щодо стягнення пені нарахованої за період з 21.10.2015року по 20.10.2016року включно підлягають до задоволення повністю. Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів погашення заборгованості за кредитним договором та нарахованої пені. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що доводи відповідача про закінчення позовної давності є помилковими та не відповідають дійсним обставинам справи, в даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON], заборгованості за кредитним договором №173 від 17.09.2007 року в сумі 9534,12 доларів США, пені за несвоєчасне судових витрат підлягають до задоволення як такі, що підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved