Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 квітня 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», укладено Кредитний договір № 2804/07-3521, який за своєю суттю у відповідності до п.1.2 договору є споживчим. Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На даний час Публічне Акціонерне товариство КБ «Надра» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра». Відповідно до п. 1.1. цього договору Банк надає Позичальникові кредитні кошти у сумі 60 000 доларів США. Відповідно до п. 1.3.1. Позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 14,49% річних та у відповідності до п.1.3.2 плата за управління кредитом сплачується щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами з розрахунку 0,1% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити Банку). За перший та останній місяць користування кредитом плата розраховується , виходячи із фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом. У п. 3.3.2. та 3.3.3. договору зазначено, що Позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного платежу, розмір якого за цим договором становить 995,51 долари США, щомісяця в термін до 20 числа кожного місяця. Проте, вона вважає, що підписання зазначеного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та її прав , як Позичальника. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У такому випадку сума, яка повинна бути оплачена в гривні, визначається згідно з офіційним курсом відповідної валюти на дату проведення платежу. Таким чином, використання Відповідачем доларів США, як предмету кредитування, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних «дій, що дає право для позивача відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним." Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які фактично аналогічні п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». п.2.2 Правил передбачено, що інформація про платежі споживача, які зазначені у п.2.1 Правил надаються з обов"язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). П.2.3 Правил передбачено, що у разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов"язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови та з порядком інформування споживача про їх зміну. П.2.4 Правил передбачено зобов"язання банків отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з такою інформацією. Тими ж правилами передбачено вимоги щодо детального розпису вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору. Крім того, п.3.1 Правил, банки зобов"язані в кредитному договорі або додатку до нього надати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов"язань споживача, вказавши у ньому наступне: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно - правових актів національного банку. П.3.2 Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно з строковістю, зазначеною у договорі,- щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжнім періодом, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платним періодом. При укладенні споживчих кредитів необхідно виходити з презумпції, що передбачена ст. 15 Закону України « Про захист справ споживачів», якою передбачено, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Без чіткого роз»яснення банку споживач не зможе зрозуміти, які умови насправді передбачені кредитним договором та яку суму фактично йому потрібно буде сплатити за даним договором. Жодних вимог визначених Правил, банком також не було виконано. Виходячи з зазначених умов договору даний механізм погашення кредитних зобов»язань, в частині погашення відсотків за кредитом, комісії, пені та погашення тіла суттєво впливає на розмір суми кредиту, який має повернути позичальник. Згідно наданих розрахунків фактично споживач по кредиту переплачує 43 000 доларів США. За загальним принципом розрахунку процентів використовується кількість календарних днів у році (365-366 днів) або як проведено в розрахунку банка, кількість днів у рік 360/30 (30 днів 12 місяців=360 днів), тобто в будь-якому випадку відношення кількості днів у рік, арифметично створює відношення «факт/факт», « 365/365» або « 360/360», що дорівнює « 1», таким чином кількість днів у році не впливає на розмір відсотків, а лише розподіляє відсотки у пропорційному відношенні для кожного місяця. За фактичними розрахунками Банк розраховував кількість днів не відповідно до зазначених умов («факт\\факт», « 365X365» або « 360\\360»,) а розрахував кількість календарних днів за принципом « факт\\360=365\\360 або 366\\360), не врахувавши що відношення за принципом факт\\360 не буде дорівнювати « 1», і таким чином відсотки за кредитним договором штучно були збільшені на певний відсоток річних. Таким чином, на стадії укладення зазначеного кредитного договору та упродовж часу здійснення платежів по кредиту, банком грубо порушено дотримання вимог Закону України «Про захист справ споживачів» постанови Національного банку України №255 від 18.06.2003 року з змінами та доповненнями «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів та витрат банків України» та постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 , якою затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Фактично банк ввів Позичальника в оману не надавши жодної письмової інформації щодо варіантів повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, ризиків пов»язаних з його виконанням, фактичну сукупну суму всіх платежів які повинні бути сплачена по кредиту, інші дані щодо виконання умов кредиту. Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. У разі застосування наслідків недійсності правочину Позивач повинен повернути 5 відповідачеві суму наданого кредиту, а саме 60 000 долари США. Відповідач повинен повернути Позивачеві сплачені платежі за кредитом, у розмірі 51 200 доларів США. У разі взаємозаліку зобов'язань, Позичальник мусить повернути Банку 8 200 доларів США. Просить визнати недійсним Кредитний договір № 2804/07 від 28.04.2007 року, укладений між позичальником та Банком та зобов'язати банк прийняти у позивача суму залишкової заборгованості в розмірі 8 200 доларів США рівними частинами у гривневому еквіваленті, що діяв на час укладення кредитного договору. В поданих до суду письмових запереченнях проти позову представник відповідача позовні вимоги не визнав та вказав, що 28 листопада 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області в особі судді Гордійчук І.О. було винесено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно у справі (№569/12287/13-ц) за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON]. На виконання вказаного рішення 14 жовтня 2014 року було видано виконавчі листи, таким чином це підтверджує те що факт наявності боргу та, відповідно, дійсності кредитного договору встановлено судом, а тому не потребує доказування. Таким чином, позовні вимоги зазначені в позові про визнання недійсним кредитного договору, поданому [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими. Безпідставним є й посилання Позивача, як на одну із підстав визнання кредитного договору недійсним на те, що при укладенні кредитного договору було порушено істотну умову договору, що стосується його предмету. Зокрема, ч. 2 ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Схожа за змістом норма закріплена й у ч. З ст. 533 ЦК України згідно з якою, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, операції з іноземною валютою на території України є правомірними. Кредитний договір укладено на суму 60 000,00 доларів США. З п.п. 3.3.1., 3.3.3 Кредитного договору випливає, що Позивач взяла на себе зобов'язання повертати заборгованість по кредиту у конкретні строки і саме в доларах США. У своїй позовній заяві, Позивач посилаючись на п.2. Положення НБУ «Про кредитування» зазначає, що фізичні особи мають право на отримання лише споживчого кредиту в національній валюті. Однак слід зауважити, що Положення Національного Банку України «Про кредитування», на яке посилається Позивач, втратило чинність «15» березня 2004 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 54 від 18.02.2004 року, тобто ще до моменту укладення Кредитного договору. Необгрунтованим є посилання Позивача на те, що виконання Кредитного договору на умовах, що діють на даний час (через зростання курсу долара) є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, що закріплені у статті З ЦК України -принципу справедливості. Вважаємо, що при укладенні кредитного договору в іноземній валюті, ризик зміни курсу валюти несуть обидві сторони договору, тобто як кредитор, такі і позичальник, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Окрім того, на момент укладення кредитного договору Позивачу пояснювалася можливість укладення кредитного договору і в національній валюті України - гривні, однак Позивач, після ознайомлення з усіма умовами кредитування, діючими у Відповідача, самостійно обрала умови кредитування на купівлю нерухомості в доларах США. Всупереч твердженням Позивача, при укладенні Кредитного договору Відповідач,

Outcome: dismissed