Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить скасувати наказ начальника управління освіти, молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації № 145-к від 31 травня 2016 року «Про звільнення [PERSON] М.» як незаконний та протиправний; поновити його на посаді директора Тростянецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів.; стягнути з управління освіти, молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 червня 2016 року. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 03.09.1976 року працював директором Тростянецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. Наказом начальника управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації № 145-к від 31.05.2016 року його було звільнено з роботи з 14.06.2016 року за угодою сторін . Таке звільнення вважає незаконним з наступних підстав: У квітні 2016 року, він подав начальнику управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації заяву про звільнення з 15 червня 2016 року за угодою сторін. Однак, напередодні його звільнення 14 червня 2016 року ним було подано відповідачу іншу заяву, якою відкликав попередню заяву про звільнення. Окрім цього, незважаючи на те, що в заяві про звільнення він вказував дату звільнення 15 червня 2016, наказом № 145-к , що був виданий 31.05.2016 р., його звільнили з 14 червня 2016 року. Враховуючи викладене, вважає, що його фактично звільнили з ініціативи роботодавця, а формально вказана підстава «За угодою сторін». В день звільнення 14.06.2016 р. він знаходився на стаціонарному лікуванні в Долинській центральній районній лікарні. Згідно ч. З ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Трудову книжку та копію наказу про звільнення він отримав тільки 01 липня 2016 року. Отже, 14.06.2016 року не може вважатися днем його звільнення, а, відповідно, останнім робочим днем, оскільки в той день він перебував на стаціонарному лікуванні та не міг отримати трудову книжку. Враховуючи незаконність свого звільнення, вважає, що відповідно до положень ст. 235 КЗпП України відповідач зобовязаний поновити його на попередній роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених вище. Позивач додатково пояснив, що помилково вказав в позовній заяві про те,що заяву про звільнення писав у квітні ,оскільки написав заяву у березні під тиском , не з власної волі. В судовому засіданні представник відповідача проти протову заперечив, у його задоволенні просив відмовити, вказавши, що позов є безпідставним та необгрунтованим. Із заперечення проти позову вбачається, що [PERSON], 15 березня 2016 року була написана заява на звільнення за згодою сторін з 14.06.2016 року. Відповідно до цієї заяви наказом управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА від 31.05.2016 року № 145-к «Про звільнення [PERSON]М.» позивач був звільнений з роботи 14.06.2016 року за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України). Централізованою бухгалтерією управління до 14.06.2016 року було проведено повний розрахунок з [PERSON] відповідно до чинного законодавства України. Після передачі наказу № 145-к від 31.05.2016 року в централізовану бухгалтерію, бухгалтером [PERSON] 31.05.2016 року в телефонному режимі було повідомлено [PERSON] про отримання наказу для здійснення повного розрахунку. 01.06.2016 року начальником управління [PERSON] в телефонному режимі було запропоновано [PERSON] отримати наказ про його звільнення, а також в день звільнення 14.06.2016 року отримати трудову книжку. На дане повідомлення позивач відповів, що він з 14.06.2016 року на лікарняному. 14.06.2016 року о 14.30 год. дочкою [PERSON] [PERSON] в управління була подана заява [PERSON], в якій він «доводить до відома» начальника управління освіти, молоді та спорту [PERSON], що відкликає свою заяву, яка написана ним у квітні 2016 року. Дана заява була розглянута, і на неї була надана відповідь. Позивачу було письмово запропоновано 14.06.2016 року та повторно 21.06.2016 року зявитися в управління для отримання трудової книжки. Протягом червня 2016 року [PERSON] в управління не зявлявся (листок непрацездатності був переданий в централізовану бухгалтерію 15.06.2016 року працівниками Тростянецької ЗОШ), а тому управління не мало змоги вчасно вручити [PERSON] трудову книжку. Угода сторін між управлінням освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації та директором Тростянецької [PERSON] ступенів [PERSON] про його звільнення була досягнута 15.03.2016 року після багаточисельних звернень батьківського комітету, батьків учнів Тростянецької [PERSON] ступенів про незадовільну роботу директора школи. За допущені порушення, наслідком яких став зрив навчально-виховного процесу протягом 16-24.11 2015 року, директору Тростянецької [PERSON] ступенів [PERSON] було оголошено догану. Після чергового звернення батьків учнів Тростянецької [PERSON] ступенів в департамент освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, стосовно незадовільної роботи директора Тростянецької [PERSON] ступенів, 15.03.2016 року комісією в складі [PERSON] - заступника директора департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, [PERSON] - начальника технічного відділу департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано- Франківської обласної державної адміністрації та [PERSON] - начальника управління освіти, молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації, було здійснено виїзд у Тростянецьку [PERSON] ступенів, під час якого перевірено факти, які були наведені при зверненні батьків, проведено зустріч з батьками та бесіду з директором [PERSON] Під час бесіди між директором та начальником управління в присутності [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленість про припинення трудового договору між [PERSON] та управлінням після закінчення навчального року і видачі документів про освіту випускникам 11-х та 9-х класів школи, тому [PERSON] 15.03.2016 р. було особисто написано заяву про звільнення за згодою сторін 14.06.2016 року. Таким чином, анулювати таку домовленість можна тільки при взаємній згоді власника або уповноваженого ним органу і працівника. Досягнення згоди між позивачем та управлінням про анулювання його звільнення чи відкликиння заяви про його звільнення не відбулось. Окрім цього, не було порушень законодавства про працю, звільнивши директора Тростянецької ЗОШ під час його тимчасової непрацездатності, оскільки позивач звільнений за угодою сторін. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні даного позову, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.09.1976 року працював директором Тростянецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що підтверджується світлокопією трудової книжки. Наказом № 145-к від 31.05.2016 року [PERSON] звільнено з займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі його заяви з 14.06.2016 року. Як вбачається з світлокопії заяви від 15.03.2016 року [PERSON] просить звільнити його з посади директора Тростянецької ЗОШ за згодою сторін 14.06.2016 року, що спростовує твердження позивача про те, що ним в квітні 2016 року подавалась заява про його звільнення з 15.06.2016 року. Будь-яких доказів підтвердження з цього приводу суду надано не було. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач у судовому засіданні пояснив, що заява на звільнення була написана ним власноручно, однак під тиском працівників управління освіти та батьківського комітету школи. Дані доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування вказаної обставини, позивачем надано не було. Натомість, з показів свідка [PERSON], заступника директора департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської ОДА, даних в судовому засіданні, вбачається про те, що позивач заяву про звільнення писав власноручно, без будь-якого тиску, у його присутності та присутності начальника управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА. 15.03.2016 року, після чергового звернення батьків учнів Тростянецької ЗОШ в департамент освіти ОДА з приводу незадовільної роботи директора школи, комісією були перевірені факти, вказанні у зверненнях батьків, які знайшли своє підтвердження. Під час розмови з директором було досягуто домовленості про припинення трудового договору між ним та управлінням освіти РДА за згодою сторін 14.06.2016 року після закінчення навчального року і видачі документів випускникам 9 та 11 класів. Пояснив, що звільнити директора можна було і з інших підстав, після наведення яких позивачу, останнім було добровільно прийнято рішення написати заяву про звільнення за угодою сторін . З пояснень свідків [PERSON] -[PERSON] та [PERSON], батьків учнів Тростянецької загальноосвітньої школи, даних в судовому засіданні, встановлено про те, що впродовж кількох років батьківським комітетом школи ставляться питання про визнання роботи директора Тростянецької школи незадовільною. Батьки ініціювали проведення загальношкільних зборів, однак директор не давав згоди у їх проведенні, жителі села Тростянець просили провести схід селян для визнання роботи директора школи незадовільною, на які сам директор так і не з"явився. 16-24.11.2015 року через низьку температуру в класах (+7) відбувалися скорочення уроків до 25-35 хвилин без погодження з управлінням освіти, в результаті чого був зірваний навчально-виховних процес. Причиною низької температури в класах слугувало відключення Долинським УЕГГ школи від газопостачання, оскільки напередодні директором придбано бувший у використанні опалювальний котел без відповідних докуметнів та були спроби його підключення до системи газопостачання. Вся матеріально-технічна база Тростянецької школи застаріла. А тому звільнення директора школи вважають законним. Жодного тиску з їхньої сторони при написанні заяви про звільнення за угодою сторін вони не чинили. У підтвердження викладеного, представником відповідача долучено світлокопії заяви, скерованої сільському голові Тростянецької сільської ради від 22.12.2015 року про проведення сходу селян, на якому ставилось питання про визнання роботи деректора школи незадовільною; протоколу сходу селян с. Тростянця від 25.12.2015 року, в якому взяло участь 74 жителі та вирішено клопотати перед начальником відділу освіти РДА про звільнення [PERSON] з посади директора школи; наказу №24 від 12.01.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] за допущені порушення, що стали причиною зриву навчально-виховного процесу 16-24 .11.2015 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 ч.1 статті 36 КЗпП України. Слід зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв'язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору за пунктом 1 ч.1 статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, передбачена п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи властника підприємств, установ, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Судом встановлено, що вищевказана заява позивача про його звільнення за угодою сторін з 14.06.2016 року була написана власноручно без будь-якого фізичного чи психологічного тиску, погоджена відповідачем, про що вказує відмітка на заяві з підписом начальника управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА. Наведене свідчить про спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин, а тому твердження позивача про те, що його фактично звільнили з ініціативи власника, а не за угодою сторін, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що позивачем 14.06.2016 року на ім'я начальника управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА було подано заяву, у якій він доводить до відома про відкликання заяви про звільнення з посади директора Тростянецької ЗОШ за згодою сторін. Однак, як зазначалось вище та передбачено п.8 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. В судовому засіданні не встанолвлено, що між сторонами була досягнута згода про відкликання заяви про звільнення позивача, наказу про продовження трудового договору з позивачем відповідач не видавав, а відтак одностороння відмова працівника від угоди про розірвання трудового договору не допускається. Окрім цього, вказана заява була написана позивачем 14.06.2016 року, тобто після винесення наказу про його звіднення від 31.05.2016 року, в день, коли він вважається звільненим за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що начальником управління освіти, молоді та спорту РДА [PERSON] в телефонному режимі було запропоновано [PERSON] отримати наказ від 31.05.2016 року №145-к про його звільнення з 14.06.2016 року за угодою сторін та трудову книжку в день звільнення 14.06.2016 року, про що складений відповідний акт про відмову від підпису від 01.06.2016 року. Згідно світлокопій повідомлень №46/01-08/53 від 14.06.2016 року та повторного- №48/01-08/53 від 21.06.2016 року, скерованих [PERSON] начальником управління освіти, молоді та спорту РДА, в яких йдеться про необхідність з"явитись в управління для отримання трудової книжки у зв"язку зі звільненням з14.06.2016 року на підставі заяви за угодою сторін п. 1 ст.36 КЗпП України. Зі змісту повідомлень вбачається, що бухгалтерією управління освіти проведено повний розрахунок з позивачем відповідно до чинного законодавства України. В підтвердження вказаного, представником відповідача долучено повідомлення з Івано-Франківської дирекції УДППЗ "Укрпошти", з якого вбачається, що рекомендовані листи з згаданими повідомленнями від 14.06.2016 року та від 23.07.2016 року були повернуті за терміном зберігання 15.07.2016 року та 23.07.2016 року. Враховуючи викладене, доводи позивача про те, що днем його звільнення не можна вважати 14.06.2016 року, оскільки наказ та трудову книжку отримав 01.07.2016 року, не можуть бути взяті до уваги. Матеріали справи та встановлені в судовому засіданні факти вказують про те, що позивач з власної ініціативи відтягував отримання вищевказаних документів. Суд не приймає до уваги і посилання позивача на незаконність його звільнення з посади директора Тростянецької ЗОШ в період тимчасової непрацездатності, виходячи з наступного. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, які стосуються як передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п.4 ст.36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст.40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ст.ст. 36, 40, 41 КЗпП України та враховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.36 КЗпП, а не у зв»язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норма ч.3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюється. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах у справі № 6-156 цс12 від 26.12.2012 року та у справі № 6-127цс12 від 23.01.2013 року. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає, що при звільненні [PERSON] відповідачем було дотримано вимоги КЗпП України, та підстав для поновлення його на посаді директора Тростянецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів немає, у зв'язку з чим суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позову в цій частині. Також суд не вбачає підстав для задоволення позову позивача в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від первісних позовних вимог, у задоволенні яких позивачу було відмовлено. Враховуючи вищевикладене та ст.36 п.1 КЗпП України,

Outcome: dismissed