Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 05 листопада 2015 року відбулося ДТП, винним в якому визнано відповідача і в наслідок якого було пошкоджено автомобіль «Toyota Camry», який належить позивачу. 18.02.2016 року проведено оцінку вартості збитку нанесеного внаслідок пошкодження автомобіля «Toyota Camry», розмір матеріальної шкоди складає 24457,65 грн. Відповідач застрахував цивільну відповідальність в страховій компанії «Альфа гарант», рішенням якої позивачу відшкодовано кошти в розмірі 7447,29 грн., які позивач отримав. Позивач вважає, що розмір відшкодованої суми страховою компанією є достатнім, а тому решту суми повинен відшкодувати [PERSON], який відмовляється від сплати вказаних коштів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме суму франшизи в сумі 500 грн. в іншій частині позову просив відмовити так, як при огляді пошкодженого транспортного засобу представниками страхової компанії були виявлені пошкодження які не відносилися до ДТП. Зазначив, що розрахунок вартості матеріального збитку проводився за врахуванням вартості ремонту елементів автомобіля, які були пошкодженні до ДТП. Звіт поданий позивачем виконаний з порушенням методики розрахунку. Також, вважає, що сума зазначена позивачем покривається лімітом страхового поліса і повинна бути виплачена страховою компанією. Представник відповідача СК «Альфа гарант» в судове засідання не з"явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, судом встановлено, що 05 листопада 2015 року о 16 год. 55 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем «ЗАЗ Віда», д.н.з. [NUMBER], по вул. Волинська, 48/50 в м. Києві перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу. Відповідно до довідки Управління патрульної служби МВС України в м.Києві про пошкодження транспортних засобів, 05.11.2015 року о 16:55 год. в м.Київ по вулиці Волинська, 48/50 внаслідок ДТП автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Солом'янського районного суду м.Київ від 22.01.2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова набрала законної сили і не оскаржувалась. Як вбачається зі Звіту складеного ФОП [PERSON] № 91/02/16 від 18.02.2015 року про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику, а саме позивачу по справі внаслідок пошкодження КТЗ «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER], складає 24457,65 грн. За проведення даного дослідження позивачем оплачено 700 грн., що підтверджується товарним чеком б/н від 18.02.2016 року. Відповідно до ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Закон України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" містить спеціальні норми, що регулюють вказані правовідносини. Стаття 6 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За статею 28 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Між страховою компанією Альфа-гарант» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3020553 на транспортний засіб автомобіль «ЗАЗ Віда», д.н.з. [NUMBER]. Ліміт відшкодування по матеріальній шкоді - 50 000 грн., франшиза - 510 грн. Позивач звернувся до СК "Альфа-гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування. Після звернення відповідача до страхової компанії 08.04.2016 року СК «Альфа-гарант» здійснила виплату страхового відшкодування на особистий банківський рахунок позивача на суму, без урахування ПДВ, в розмірі 7447,29 грн. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Разом з тим, [PERSON] визначив вартість завданої шкоди на підставі Звіту №91/02/16 складеного ФОП [PERSON] на його замовлення від 18.02.2016 року. Відповідно до даного звіту вартість матеріального збитку, нанесеного власнику КТЗ «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER], складає 24457,65 грн. В судовому засіданні відповідачем [PERSON], заперечувалося даний розмір з посиланням на порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та стверджував, що розмір шкоди має визначатись по Звіту складеному страховою компанією. Разом з тим, не надав належних та допустимих доказів на спростування даним обставинам, інших доказів, в тому числі актів виконаних робіт, чеків, квитанцій тощо на підтвердження іншого розміру матеріального збитку суду не надав. У судовому засіданні відповідно до ст.10 ЦПК України судом роз'яснювались права та обв'язки сторін по доведенню позовних вимог та заперечень. Клопотань щодо призначення експертизи сторонами не заявлено. Відповідач також, в своїх запереченях зазначив, що розмір шкоди визначений у вищевказаному звіті визначений в межах страхового ліміту, а тому відшкодування має здійснювати страхова компанія. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд України в Постанові від 20 січня 2016 року по справі №6-2808 цс.15 висловив свою правову позицію, а саме, що сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Отже, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення матеріального відшкодування з відповідача [PERSON] і це його право. Також, ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved