Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Арабеск» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на свою користь: основний борг за договором поставки №23 від 10 лютого 2017 у розмірі 44100,00 гривень, пеню у розмірі 2183,53 гривень, 20% річних від суми неоплаченого в строк товару в сумі 1523,07 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 гривень. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказував, що з відповідачем [PERSON] 10 лютого 2017 року був укладений договір поставки. За цим договором позивачем було передано будівельні матеріали у власність відповідача, а відповідач у свою чергу зобов'язувався прийняти товар у власність і оплатити його на умовах вказаного договору. Однак відповідачем зобов'язання за договором поставки виконані не були, внаслідок чого, станом на 31 січня 2018 року виникла заборгованість за договором в розмірі 44 100 грн. Внаслідок невиконання умов договору відповідач повинен сплатити також пеню у розмірі 2183,53 гривень, 20% річних від суми неоплаченого в строк товару в сумі 1523,07 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 гривень. Ухвалою від 13 березня 2018 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач у визначений судом строк для подання відзиву пред'явив зустрічний позов до ТОВ «АРАБЕСК» з вимогою визнати недійсним договір поставки №23 від 10 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «АРАБЕСК» і [PERSON] В обґрунтування такої вимоги [PERSON] посилався на ті обставини, що ним ані договір поставки, ані інші документи, складені на виконання цього договору, особисто не підписувались. Ухвалою від 05 квітня 2018 року зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «АРАБЕСК» про визнання договору недійсною прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «АРАБЕСК» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки, перейшли до розгляду справи в порядку загального провадження. Одночасно витребувано від ТОВ «АРАБЕСК» оригінали наступних документів: договір поставки № 23 від 10.02.2017, видаткову накладну № АХФ-11/16/011 від 16.11.2017 та акт звіряння розрахунків за період з 01.12.2017 по 31.12.20117 від 31.12.2017, акт звіряння розрахунків за період з 01.01.2018 по 31.01.2018 від 31.01.2018, копія паспорта та ідентифікаційного коду [PERSON] Ухвалою від 23 квітня 2018 року задоволено клопотання [PERSON] та призначено в справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позові, та доданих до нього матеріалів. Додатково представник позивача пояснив, що безпосередньо пошук клієнтів та залучення їх до співробітництва здійснюють торгівельні представники, які входять до складу працівників ТОВ «АРАБЕСК». Одним з таких представників був [PERSON], саме він подав на підписання договір, укладений з [PERSON] Оформленням документів на відвантаження товарів на користь [PERSON] також займався [PERSON] Від нього також надходили до підприємства документи про отримання відповідачем товару, поставлено за договором від 10 лютого 2017 року. Тому сумнівів в тому, що саме [PERSON] підписав договір поставки та видаткові накладні у нього, [PERSON], не виникає. Представник відповідача [PERSON] в промові з вступним словом наполіг на задоволенні вимог за зустрічним позов з тих підстав, що відповідач [PERSON] ані договір поставки, ані видаткові накладні не підписував, що підтверджено висновками судових експертів, та ніяких будівельних матеріалів не отримував. Відповідач [PERSON] підтримав промову свого представника та просив зустрічний позов задовольнити, проти доводів позивача заперечував. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17 серпня 2005 року за № 1070102000011675 проведено державну реєстрацію ТОВ «АРАБЕСК» (код ЄДРПОУ 33638896), Основними видами діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Підприємство має відокремлений підрозділ - Харківську філію ТОВ «АРАБЕСК» (а.с. 25-31). Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ «Арабеск» та [PERSON] 10 лютого 2017 року укладено договір поставки № 23 (а.с.8-11). Відповідно до п.1.1 Договору поставки Постачальник зобов"язується передати (поставити) на умовах даного Договору будівельні та оздоблювальні матеріали та (або) інструменти та комплектуючі у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар у власність і оплатити його на умовах даного договору. Згідно п.4.1 Договору, розрахунки між сторонами здійснюються шляхом внесення покупцем готівкових коштів до каси постачальника або шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, що вказаний в договорі. Покупець зобов"язується оплачувати товар не пізніше 14 календарних дня з моменту отримання відповідної партії товару постачальника. На виконання умов договору поставки 16 листопада 2017 року позивачем на користь відповідача було здійснено відвантаження товару за видатковою накладною № АХФ-11/16/011 від 16 листопада 2017 на загальну суму 46656,00 грн. в тому числі ПДВ. На вказаних вище видаткових накладних міститься підписи товарознавця [PERSON]. особи, яка відповідальна за доставку та передачу клієнту - [PERSON] (без ініціалів). Отримувачем товару у всіх видаткових накладних зазначено [PERSON] (а.с.12). Згідно банківських виписок з особового рахунку 26002560983200 Харківської філії ТОВ «Арабеск» від 30 січня 2018 на дати операцій: 24 листопада 2017р., 15 січня 2018 р., 19 січня 2018 р., відповідачем була здійснена оплата за отриманий товар на загальну суму 2556,00 грн. (а.с.13-17) Зі слів представника відповідача та згідно з матеріалами справи, відповідачем 31 грудня 2017 року був підписаний Акт звіряння розрахунків № 31/12 за період з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року; 31 січня 2018 року [PERSON] був підписаний Акт звіряння розрахунків № 31/01 за період з 01 січня 2018 року по 31 січня 2018 року. При підписанні зазначених актів відповідач не надав будь-яких заперечень щодо вказаного в них розрахунків, чим підтвердив наявну за ним заборгованість за отриманий товар. Таким чином, станом на 31 січня 2018 року відповідачем не оплачено поставлений за Договором поставки товар на загальну суму 44100,00 грн. в тому числі ПДВ. Для стимулювання виконання зобов'язань відповідача перед позивачем щодо здійснення оплати за поставлений останнім товар, позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою здійснити розрахунок за наданий позивачем товар, але станом на 05 березня 2018 відповідач не надав жодної відповіді на претензію та не здійснив остаточного розрахунку за отриманий товар, чим порушив п. 4.2 Договору поставки. Станом на 31 січня 2018 пеня за прострочення оплати товару за Договором поставки становить 2183,53 грн., сума річних за прострочення оплати товару відповідно до п.5.2 Договору становить 1523,07 грн. Позивач за первісним позовом ТОВ «АРАБЕСК» стверджує в своєму позові, що договір поставки № 23 від 10 лютого 217 року та всі видаткові накладні, оформленні на виконання цього договору, були підписані особисто [PERSON], а від так, останній повинен сплатити заборгованість, що виникла внаслідок несплати за отриманий товар. Відповідач [PERSON] оспорює договір поставки № 23 від 10 лютого 2017 року, вказуючи про відсутність його волевиявлення на укладення спірного договору поставки, так як на ньому відсутній його підпис. Для того, щоб вирішити питання щодо наявності підстав для задоволення первісного позову, спочатку слід вирішити ці питання щодо зустрічного позову, адже від наявності таких підстав залежить вирішення первісного позову. Основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у даному випадку, чи висловлював своє волевиявлення позивач за зустрічним позовом на укладення оспорюваного правочину. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналізуючи зазначені правові норми, суд дійшов висновку, що єдиною підставою виникнення зобов"язань по договору поставки є сам договір, тобто вільне волевиявлення обох сторін договору. Ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою цією статті визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. 717 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи з вищенаведених норм права в контексті їх застосування до спірних правовідносин, можна дійти висновку, що вільне волеявлення сторін договору на вчинення правочину підтверджується їх підписами на договорі поставки та вчиненням дій, спрямованих на виконання цього договору шляхом поставки товару однією стороною та прийняття такого товару іншою стороною. Тому в межах розгляду цієї справи підлягають встановленню обставини належного підписання договору покупцем та прийняття ним товару, поставленого за цим договором. Як було встановлено судом, відповідач (позивач за зустрічним позовом), оспорюючи договір поставки № 23 від 10 лютого 2017 року, посилався на те, що він його не укладав та не підписував. Даний факт підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 12838/18553 від 20.08.2018Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 12838/18553 від 20 серпня 2018 року підписи від імені [PERSON] у договорі поставки № 23 від 10 лютого 2017 року, розташовані в графі: «За покупця», у рядку «[PERSON]» а також у рядку «Від покупця», видатковій накладній № АХФ-11/16/011 від 16.11.2017 на суму 46656,00 грн., розташований у рядку «Отримав», акті звіряння розрахунків за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 № 31/12 від 31.12.2017, розташований у графі «Головний бухгалтер [PERSON]», на копіях аркушів 1,2,3,4,5,12,13 з паспорту серія [NUMBER] на ім"я [PERSON], розташовані праворуч від запису «Копия верна» (2 підписи), на копії картки фізичної особи-платника податків на ім"я [PERSON] від 13.12.2004, розташований праворуч від запису «Копия верна» - виконані рукописним способом без попередньої підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою; рукописні записи «[PERSON]» у договорі поставки № 23 від 10.02.2017, розташовані в графі : «За покупця», а також у рядку «Від покупця», «[PERSON]» - у видатковій накладній № АХФ-11/16/011 від 16.11.2017 на суму 46656,00 грн., розташований у рядку «Отримав», «[PERSON]» - в акті звіряння розрахунків за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 № 31/12 від 31.12.2017, розташований у графі: «Головний бухгалтер [PERSON]», «Копия верна», «Копия верна» - на копіях аркушів 1,2,3,4,5,12,13 з паспорту серія [NUMBER] на ім"я [PERSON], розташовані праворуч від запису «Копия верна» - на копії картки фізичної особи - платника податків на ім"я [PERSON] від 13.12.2004, розташований праворуч від запису «Копия верна» - виконані не [PERSON], а іншою особою(а.с. 102-118). З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що під час укладення договору поставки № 23 від 10 лютого 2017 року було відсутнє волевиявлення [PERSON] а тому наявні, передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України, підстави для визнання вказаного правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Суд виходить з того, що спірний договір, хоча за формою і змістом відповідає вимогам закону, але має бути визнаний недійсним згідно зі ст.ст. 203, 215 ЦК у зв'язку з підписанням договору від імені покупця [PERSON] іншою особою, яка не має на це прав та повноважень, та відсутністю волевиявлення особисто [PERSON] на вчинення спірного правочину. З урахуванням вищевикладеного, суд задовольняє зустрічний позов в повному обсязі та визнає договір поставки недійсним, що, в свою чергу, виключає задоволення вимог первісного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved