Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

20 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , народженого під час шлюбу, який укладений 05 листопада 2010 року. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що судовими рішеннями шлюб між ними розірвано (10 листопада 2015 року) та з відповідача в її на користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. ( 01 жовтня 2018 року). На момент подачі позову заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 13500 грн. Вказує, що дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від виховання дитини, не провідує її, не займається та не цікавиться фізичним та психічним здоров`ям, жодних контактів з дитиною не здійснює. Вважає, що відповідач самоусунувся від виконання свого обов`язку, оскільки має реальну можливість виконати його, але свідомо не вчиняє відповідних дій, не спілкується з сином, не проявляє щонайменшої батьківської турботи без поважних причин. 26 червня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 08 жовтня 2019року судом продовжено строк підготовчого провадження. 01 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач в судове судові засідання не з`являвся, судові повістки разом з матеріалами цивільної справи повернуті без вручення з відміткою на поштовому конверті "вибув" (а.с.70, 97, 100, 135, 145). А тому, відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, виклик відповідача проводився шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України ( а.с.74, 83, 93, 140). 13.11.2019року відповідач подав письмову заяву, в якій виклав свою позицію щодо даного спору та просив не позбавляти його батьківських прав. В письмових поясненнях вказує про те, разом з з позивачем проживали за межами України ( в м.Прага), де і народився син. Однак, після розірвання шлюбу позивач відвезла сина на Україну до свого батька [PERSON] , залишивши його на тривалий час, тому він приїжджав на Україну, щоб побачити сина та надати йому батьківську опіку. Але коли батько позивача помер, то позивач вирішила залишити сина [PERSON] проживати у її брата з дружиною, які мають своїх двох дітей. Він надавав кошти позивачу, а вона відправляла їх на Україну. Це продовжувалося протягом року, а потім він надав дозвіл на виїзд дитини за кордон. Позивач привезла сина до Чехії і спочатку давала змогу бачитися з сином без заперечень, а він давав кошти на утримання сина при кожній зустрічі. Вони з сином гарно проводили час, але згодом позивач не хотіла, щоб він бачився з сином, останній раз він бачив [PERSON] 31 березня 2019 року, коли до м. Праги приїхали найбільші атракціони. Позивач не хотіла витрачати кошти на розваги сина і дала йому дозвіл. Він купив синові два планшети, для того щоб мати з ним зв`язок, але позивач забрала планшети чи сім-карти для того, щоб не контактував з ним. Безліч разів телефонував до позивача, щоб поговорити з сином, але вона не брала трубку, а потім заблокувала його. У вересні зателефонував позивачу, яка не дала поговорити з сином та повідомила, щоб він більше не телефонував та не турбував ні її, ні сина. Вважає, що позивач своїми вчинками не робить добра для сина, вчить його називати чужого чоловіка батьком і цим травмує психіку дитини. Оскільки дитина має одних батьків, то повинна контактувати з обома батьками. Він хоче, щоб його син мав змогу спілкуватися з ним без перешкод (а.с.129-130). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Тому, беручи до уваги, що відповідач не з"явився в судові засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, подав пояснення щодо вказаного спору, суд прийшов до висновку про те, що його неявка не є перешкодою для розгляду справи. 29 листопада 2019 року ухвалою суду замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: службу у справах дітей виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області на виконавчий комітет Болехівської міської ради, як орган опіки та піклування. Суд, вислухавши вступне слово позивача та її представника, представника третьої особи, як органу опіки та піклування, заслухавши пояснення свідка, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Так, із змісту позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що предметом спору є наявність факту умисного ухилення [PERSON] від виховання малолітнього сина [PERSON] . При цьому, судом встановлено такі обставини. [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи в шлюбі, стали батьками сина [PERSON] , [INFO] , який народився в м.Прага, проте є громадянином України і (а.с.12-13). 10 листопада 2015 року рішення Болехівського міського суду шлюб між сторонами розірвано, малолітнього сина залишено на проживанні з матір"ю [PERSON] (а.с.17). Встановлено, що малолітній син разом з матір "ю , хоч зареєстровані на проживання по [ADDRESS] , фактично проживають за кордоном в м.Прага, де син відвідує дитячий садочок (а.с.14) . Згідно рішення Болехівського міського суду від 01 жовтня 2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. (а.с.18-19). Станом на 01 травня 2019 року заборгованість відповідача по аліментам становить 13500 грн. (а.с.22). На підтвердження доводів про ухилення [PERSON] від виховання сина, позивач посилалася на те, що батько дитину не провідує, не займається його вихованням та не цікавиться фізичним, психічним здоров`ям, жодних контактів з дитиною не здійснює, має заборгованість про сплату аліментів, надавши при цьому наступні докази : - акт обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 12 червня 2019 року, з якого вбачається, що зі слів сусідів на той час, коли [PERSON] перебував в домі бабусі та дідуся, його батько не приходив, не провідував сина та не дає дозвіл на переїзд дитини в Україну, маніпулює ним. Комісія рекомендує попередити батька щодо позбавлення батьківських прав на сина [PERSON] (а.с.23) - довідку з дитячого будинку, де вказано про те, що син [PERSON] зарахований до дошкільного закладу - дитячого садка Малковського, опікунська організація (Прага) з випробувальним терміном. Дитина відвідує садок з вересня 2018 року. Дитину регулярно приводить та забирає матір, батько у дитсадку ніколи не був. [PERSON] завжди чистий, радісно спілкується з іншими дітьми, має достатньо друзів. За період відвідування його вислів в чеській мові покращився. Мати добре співпрацює з вчителями та керівництвом садку, дитину приводить та забирає у вказаний час, завжди оплачує рахунки вчасно, приймає участь в заходах, які проводяться у дитячому садку (а.с.16, 102). - довідку про обстеження [PERSON] , яке проведено Університетською лікарнею «Мотол» та встановлено діагноз Тиковий розлад, диф діагноз PANDAS, ознаки гіперактивності (а.с.104). - письмові поясненння гр. [PERSON] , з якої вбачається, що вона знайома з позивачкою більше 13 років, яка постійно скаржилася на свого чоловіка, оскільки він перебував в алкогольному та наркотичному сп`янінні. Вона стала хресною [PERSON] , позивач з народження дитини забезпечує сама. був випадок, коли позивач подзвонила до неї та попросила прийти, пояснивши, що відповідач зателефонував, будучи у нетверезому стані і погрожував, що прийде та викине її з дитиною з вікна (а.с.106). - письмові пояснення позивача до органу опіки і піклування з проханням про позбавлення батьківських прав відповідача. У цих поясненнях позивач вказує на те, що після одруження в них з відповідачем були непорозуміння і сварки, які продовжуються і по даний час. Відповідач, забираючи дитину, не привозив вчасно, після кожного разу дитина була простуджена. Погрожував її батькам, коли вони відмовились надати йому сина; були випадки, коли тижнями не цікавився дитиною. У вересні 2018 року він дав 3000 корун на одяг, а за декілька днів 2000 корун на день народження. Після розлучення дав гроші на ноутбук, щоб мати змогу спілкуватися з [PERSON] , але дзвонив рідко. Дитина перебувала у її батьків на Україні, оскільки батько не надавав дозвіл на виїзд. А після смерті її батька дав дозвіл на виїзд на 10 місяців. Дитина відвідує садок, а він не цікавиться та не цікавиться його станом здоров`я, не бере у вихованні участі. Коли дитина перебувала в нього, то він розпивав спиртні напої, приводив дитину в нетверезому стані, давав курити та пити горілку, а тому вона припинила давати йому дитину (а.с.109-113). - показання свідка [PERSON] , брата позивача, який суду пояснив, що коли відповідач приїждав на Україну, то, будучи в "цікавому стані", забирав сина та вчинив ДТП, але без участі сина. Деякий час [PERSON] проживав у нього, відповідач не приходив до сина і на той час перебував за кордоном. При спілкування дитини з іншими дітьми, чув, як [PERSON] згадував про те, що у нього є батько. - диск а.с.108, оглянувши який, суд встановив, що на фототаблицях зафіксовано відповідача з дитиною, коли він перебував у батька, а також відповідача з його новою дружиною та обстановка в житлі відповідача. А з телефонних розмов, які прослухані судом, вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу того, що позивач відмовляється надавати сина для спілкування з батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батька, так і для дітей. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише за наявності в діях батьків вини. Ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, при вирішенні питання можливості позбавлення батьківських прав одного із батьків дитини суд має з`ясувати чи дійсно останній мав можливість виконувати свої батьківські обов`язки та ухилявся від їх виконання. Вказану позицію висловив ЄСПЛ, зазначивши, що суд, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (справа «Шульц проти Польщі» (Schultzv. Poland), № 50510/99, від 8 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (RemmoandUzunkayav. Germany), № 5496/04, від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasekv. CzechRepublic), № 31885/05, від 8 січня 2007 року). Для застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав, як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, необхідним є встановлення винної поведінки матері (батька), свідомого нехтування нею (ним) своїми обов`язками. Суд наголошує, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що може бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Однак надані позивачем докази свідчать тільки про те, що між сторонами існує певний конфлікт щодо побачень відповідача з сином. Окрім того, як вказує сама позивач, відповідач надавав кошти на утримання дитини, придбав плашнет, певний період спілкувався з сином, але вважає, що відповідач через схильність до вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів немає права бачитись з дитиною. Проте, будь-яких доказів з приводу вчинення відповідачем таких дій суду не надала і підставою для позбавлення батьківських прав вважала саме умисне ухилення від виконання лобов"язків, а не через те, що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом. З пояснень свідка [PERSON] , вбачається, що відповідач, перебуваючи на Україні, відвідував сина, який на той час проживав у батьків позивача. При цьому дитина пам"ятає батька, оскільки в розмовах з дітьми згадувала про нього. А невідвідування сина в період проживання у його сім"ї оправдане тим, що відповідач на той час був закордоном. Суд не може взяти до уваги письмові пояснення гр. [PERSON] , оскільки такі надані не в судовому засіданні, при цьому особа не була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази. А із змісту цих пояснень вбачається, що вони отримані зі слів позивачки. Що ж стосується акту обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 12 червня 2019 року про те, що відповідач не провідував дитину в період проживання в дідуся, то такі обставини викладені на підставі пояснень сусідів, які судом допитані не були. В акті зафіксовано тільки той факт, що коли [PERSON] перебував в домі бабусі та дідуся, то відповідач його не відвідував. Разом з тим, як встановлено судом, на той час відповідач і не міг відвідати сина, оскільки перебував за кордоном. Іншою обставиною, зазначено в акті про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є його відмова у наданні дозвілу на переїзд дитини в Україну. Разом з тим позивач підтвердила, що після смерті її батька, відповідач, приїхавши в Україну, такий дозвіл надав. Окрім того, суд вважає, що не надання батьком згоди на виїзд дитини за межі України не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав на дитину. З наданих фотознімків, що містяться на диску, зафіксовані моменти перебування дитина у батька, а з телефонних розмови тільки підтверджується факт виникнення конфлікту між сторонами з приводу категоричної відмови позивача на спілкування дитини з відповідачем. Те, що відповідач не відвідує сина в дитячому садочку, як про це зазначено у довідці, не є свідченням про відсутність у нього інтересу до дитини та небажання займатися її вихованням, а пояснюється неприязними відносинами між ним та позивачкою, з якою дитина проживає. Про відсутність підстав позбавлення батьківських прав [PERSON] свідчить висновок виконавчого комітету від №91 від 31 жовтня 2019 року, як органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] в якому зазначено, що підстави для надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього малолітнього сина [PERSON] відсутні (а.с.114-117)). Доводи позивача про те, що відповідач не піклується про сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення її батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про свого сина та бажає його виховувати. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. На підставі наявних доказів судом встановлено про відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини виявляв намір спілкуватись з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує. Згідно зі статтею 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; позивач на виконання вимог ст. 81 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню сина факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своїх дітей, а тому позивачуслід відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв"язку з відмовою у позові судові витрати, пов"язані з розглядом спраи, покладаються на позивача. На підставі наведеного, ст. ст. 164, 155, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed