Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачі звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з вищевказаною позовною заявою, яку в подальшому уточнили, та просили визнати недійним договір про відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016, який укладений між ТОВ "Юридична компанія "ЮР-АЛКОМ" та ПАТ АКБ "Базис"; визнати недійсним договір відступлення права за договором іпотеки від 14.12.2016 зареєстрованого в реєстрі № 1497, який укладений між ТОВ "Юридична компанія "ЮР-АЛКОМ" та ПАТ АКБ "Базис"; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32927137 від 14.12.2016 про реєстрацію іпотеки - квартира 3-х кімнатна загальна площа 76,3 кв.м, житлова площа 56,6 кв.м, за адресою: [ADDRESS], за Іпотекодержателем: ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ», скасувати; виключити з Державного реєстру іпотек запис № 18033401 про обтяження майна - квартира 3-х кімнатна загальна площа 76,3 кв.м, житлова площа 56,6 кв.м, за адресою: [ADDRESS], іпотекою. В обґрунтування позовних вимог, позивачі посилались на те, що впровадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться справа № 619/3772/15-ц за позовом ПАТ "АКБ "Базис" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], що складається з трьох житлових кімнат житловою площею 56,6 кв.м, загальною площею 76,3 кв.м в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. В ході розгляду цієї справи ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» подало до суду, заяву про залучення її до участі у справі в якості позивача, як правонаступника ПАТ «АКБ «БАЗИС» за кредитним договором на відкриття кредитної лінії № 291/08 від 30.12.2008, договором іпотеки від 30.12.2008, реєстровий № 4882, договором застави № 291/08-3 від 31.12.2008, договором застави № 291/08-3-1 від 31.12.2008, договором застави № 291/08-3-2 від 31.12.2008, а також надано уточнену позовну заяву ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» з копіями для відповідачів. Свою заяву представник ТОВ «ЮК «ЮР-АЛКОМ» обгрунтував тим, що відповідно до Договору про відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 право вимоги та похідні права за кредитним договором на відкриття кредитної лінії № 291/08 від 30.12.2008, який укладено між АКБ «БАЗИС» та ТОВ НВО «ТВОРЧІСТЬ» в повному обсязі передані ТОВ «ЮК «ЮР-АЛКОМ». Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2017 вищезазначену заяву було задоволено та залучено до участі у справі в якості позивача ТОВ «ЮК «ЮР-АЛКОМ». 28.02.2017 після ознайомлення з матеріалами вищевказаної справи, [PERSON] дізнався про те, що між ТОВ "ЮК "ЮР-АЛКОМ" та ПАТ «АКБ «Базис» укладено договір про відсутплення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 та винесена відповідна ухвала. У відповідності до умов укладеного договору про відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває в повному обсязі права вимоги та всі похідні права, що належать первісному кредитору в момент укладення цього Договору або право вимоги яких буде набуте в майбутньому за Кредитним договором на відкриття кредитної лінії № 291/08 від 30.12.2008, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеним між АКБ «БАЗИС» та ТОВ НВО «ТВОРЧІСТЬ». Пунктом 3.3 укладеного договору про відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 Первісний кредитор зобов'язується протягом 10 робочих днів після укладання цього Договору відступлення права вимоги укласти з Новим Кредитором відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 30.12.2008 приватним нотаріусом ХМНО Івановою Ю.І. за реєстровим № 4882 укладеним між АКБ "Базис" та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачі ввжають, що зазначений договір є недійсним, оскільки містить ознаки договору факторингу. Зокрема, спірним договором передбачено, що грошова вимога до боржника уступається Первісним кредитором - ПАТ «АКБ «Базис» в обмін на грошові кошти, які новий кредитор - ТОВ "Юридична компанія "ЮР-АЛКОМ" зобов'язалося сплатити останньому, тобто, на думку позивачів, за умовами Договору фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи, оскільки в оспорюваному договорі фактором виступає ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» - особа, що передає грошові кошти в розпорядження іншої сторони договору, а клієнтом - ПАТ АКБ "Базис" - особа, що здійснює відступлення права грошової вимоги. Позивачі посилаючись на ч. 3 ст. 1079 ЦК України зазначають, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, надання ПАТ АКБ "Базис" Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "ЮР-АКОМ" фінансових послуг з факторингу не відповідає вимогам законодавства, оскільки останній не є фінансовою установою, що має право надавати фінансові послуги. На підставі зазначеного, позивачі прийшли до висновку, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "ЮР-АЛКОМ" та Публічним акціонерним товариством АКБ «Базис» договір про відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 предметом якого є надання послуг з факторингу суб'єктом господарювання, який не має прав надавати такі послуги, суперечить вимогам ЦК і України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також Закону України «Про банки і банківську діяльність». А отже, укладення договору про відступлення права вимоги від 13.12.2016 порушує права та законні інтереси заінтересованої особи - позивачів як поручителів за виконання зобов'язання Боржника грошової вимоги за яким було передано на підставі оспорюваного договору. Крім того, вказують позивачі, наслідком визнання оспорюваного договору недійсним є також недійсність договору відступлення права за договором іпотеки від 14.12.2016, зареєстрованого в реєстрі № 1497, адже, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Отримавши відповідну інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна [PERSON] дізнався про те, що приватний нотаріус Вахрушева Ольга Олександрівна, діючі як державний реєстратор на підставі договору про внесення змін до іпотечного договору, серія та номер: 148, виданий 14.02.2012, видавник: П/Н ІВАНОВА Ю.В., між Першою ХФ Публічного АТ "АКБ "Базис" та [PERSON], [PERSON], [PERSON],; Договір відступлення права за договором іпотеки, серія та номер: 1497, виданий 14.12.2016, видавник: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О. вчинила рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32927137 від 14.12.2016 про реєстрацію іпотеки - квартира 3-х кімнатна загальна площа 76,3 кв. м. житлова площа 56,6 кв.м. [ADDRESS] за Іпотекодержателем: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ», код ЄДРІІОУ: 37188412, країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, Харківська обл., м. Харків, вулиця Полтавський Шлях, будинок 27, корп. В-1, кімната 14-А. З урахуванням того, що наслідком визнання оспорюваного договору недійсним є також недійсність договору відступлення права за договором іпотеки від 14.12.2016 та скасування рішення про реєстрацію іпотеки за ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ», позивачі вважають за необхідне просити суд про виключення з реєстру запису про іпотеку: 18033401 який був внесений на підставі рішення № 32927137 від 14.12.2016 про реєстрацію іпотеки та скасувати зазначене рішення. Представник відповідача ТОВ «Юрилична компанія «ЮР-АЛКОМ» - Шатова Ю.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, про що також виклала у письмових запереченнях. Представник третьої особи Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації ХМР - Криштопа Я.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, а також зазначила, що державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР не вчинялось жодних реєстраційних дій стосовно нерухомого майна, а саме квартири № 135, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Всі реєстраційні дії вчинялись приватними нотаріусами ХМНО, як державними реєстраторами. Тому, є незрозумілим, яким саме чином можуть вплинути в подальшому на права та обов'язки щодо однієї із сторін по справі у Департаменту реєстрації ХМР. Позивачі та представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримали у повному обсязі. Відповідачем ПАТ «АКБ «БАЗИС» подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника ПАТ «АКБ «БАЗИС», в якій відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та надав письмові заперечення, в яких зазначив, що Договір відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 укладений сторонами відповідно до законодавства, яким регулюється укладення договорів відступлення (цесії), позивачами в порушення процесуального законодавства не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не зазначено в чому полягає порушення прав позивачів, не доведено наявності підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним. Третьою особою ТОВ НВО «Творчість» подано до суду письмові пояснення, в яких Товариство вважає, що з аналізу положень спірного договору слідує, що предметом даного договору є відступлення ПАТ «АКБ «БАЗИС» права грошової вимоги до позивачів. При цьому п. 1.1 договору визначено, що за відступлення права вимоги ПАТ «АКБ «БАЗИС» сплачує ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» грошові кошти та надає право вимоги, яке буде набуте в майбутньому за Кредитним договором, таким чином, вважає третя особа, здійснюється фінансування під відступлення права грошової вимоги. На думку третьої особи, надання ПАТ «АКБ «БАЗИС» Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» фінансових послуг з факторингу не відповідає вимогам законодавства, оскільки останній не є фінансовою установою, що має право надавати фінансові послуги. Крім того, у ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» відсутнє спеціальне право на надання фінансових послуг з факторингу. У вказаній заяві тертьою особою також зазначено про розгляд справи без участі уповноваженого представника ТОВ НВО «Творчість», в якій усі позовні вимоги Товариство підтримує у повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус ХМНО Вахрушева О.О. повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явилась, про причини неявки в порушення ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ», представника третьої особи Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації ХМР,дослідивши матеріали справи і представлені в суд докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 13 грудня 2016 року між ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» та ПАТ «АКБ «БАЗИС» укладено договір про відступлення права вимоги № ВВ-291/08, згідно умов якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор набуває в повному обсязі право вимоги та всі похідні права, що належать Первісному кредитору за Кредитним договором на відкриття кредитної лінії № 291/08 від 30.12.2008, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеним між АКБ «БАЗИС» та Товариством з обмеженою відповідальністю Науковим виробничим об'єднанням «Творчість». Загальна сума, що відступається складає 16197069 грн 35 коп. (а.с. 10-12). У відповідності до п.п. 3.3, 3.4, 3.5, 3.6 Договору разом з правом вимоги виконання зобов'язань, що передається за цим Договором, до Нового кредитора переходять права за договорами, що забезпечують виконання зобов'язання. Згідно п. 1.6 Договору Новий кредитор заміщає Первісного кредитора у всіх правовідносинах, що склалися між Первісним кредитором та Боржником на підставі Договору, в тому числі передає право процесуального правонаступництва по всіх судових спорах, що існують або можуть виникнути з Договору, права за яким відступаються, у відповідних виконавчих провадженнях, з моменту підписання Акту приймання-передачі документів зазначеного в п. 1.5 цього Договору. З п. 2.2. Договору вбачається, що сторони домовились, що Новий кредитор здійснює оплату ціни відступлення права вимоги в строк до 31 грудня 2018 року. 14.12.2017 ПАТ «АКБ «БАЗИС» та ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» уклали Договір відступлення права за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., зареєстрований в реєстра за № 1497, відповідно до якого первісний іпотекодержатель здійснює відступлення прав іпотекодержателя за Договром іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Івановою Ю.В. 30.12.2008 за реєстровим № 4882, новому іпотеко держателю. Відсутплення прав по іпотечному договору здійснюється після укладення договору про відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 за основним зобов'язанням за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 291/08 від 30.12.2008, укладеним між АКБ «БАЗИС» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 13-14). Як вбачається з довідки за № 1541 від 07.04.2017, наданої генеральним директором ПАТ «АКБ «БАЗИС», станом на 05 квітня 2017 року ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» не сплачувало ціну відступлення права вимоги в розмірі 16197069,35 грн на банківський рахунок ПАТ «АКБ «БАЗИС», відповідно до п. 2.1 Договору про відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 (а.с. 50), що спростовує посилання позивачів щодо фінансування одніє особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи. За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не можу суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Таким чином, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними. Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. Щодо тверджень позивача про те, що договір відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 є договором факторингу, а відтак відповідачами при його укладенні не дотримано суб'єктного складу, оскільки Новий кредитор за ним не є фінансовою установою, слід зазначити наступне. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі- продажу права вимоги застосовуються положення глави 47 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу пунктів Договору відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 вбачається, що він укладений у відповідності до ст.ст. 512-523 ЦК України глави 47 ЦК України та містить ознаки купівлі-продажу права вимоги, а не факторингу. Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. Що стосується факторингу, то відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних з грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі згаданої статті ЦК України визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов'язання під фінансування. За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 липня 2007 року у справі № 26/347-06-6531. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що укладений між сторонами (відповідачами 1 та 2) договір про відступлення права вимоги не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення договору відступлення права вимоги між відповідачами 1 та 2 є отримання прибутку. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо інше не суперечить договору та не заборонено законом. Отже, між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги). Важливою відмінністю цих двох договорів є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов'язання боржника і з моменту набрання чинності договором про відступлення права вимоги більше взаємовідносин не має а ні з боржником, а ні з новим кредитором щодо перерахування коштів в погашення заборгованості за зобов'язаннями боржника первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов'язань. А в договорі факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта і від боржника, вони розраховуються із фактором, це передбачено ст. 1084 ЦК України. З положень ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», на які посилаються позивачі, випливає, що вказаний закон є нормативно-правовим актом спеціальної дії, який регулює відносини, пов'язані з функціонуванням фінансових ринків та надання фінансових послуг. Сфера дії цього закону за суб'єктним складом обмежуються фінансовими установами, особами, які здійснюють діяльність з посередницьких послуг на ринках фінансових послуг, об'єднаннями фінансових установ, включених до реєстру саморегулівних організацій. У зв'язку із вказаним, су4д вважає, що відсутні правові підстави для визнання договору відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 договором факторингу. Продаж ПАТ «АКБ «БАЗИС» права грошової вимоги за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги не є фінансовою послугою, а зазначений договір не є договором факторингу. Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд України в постанові від 19 серпня 2014 року справі № 3-43гс14. Зазначені вище обставини належним чином доводять, що предметом укладеного між відповідачами договору є саме відступлення права вимоги (цесії), а не договір факторингу, що в свою чергу свідчить про безпідставність доводів позивачів. Стосовно посилання позивачів на п. 1.1 Договору, в якому зазначено, що Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває в повному обсязі права вимоги та всі похідні права, що належать Первісному кредитору в момент укладення цього Договору або право яких буде набуте в майбутньому за Кредитним договором на відкриття кредитної лінії № 291/08 від 30.12.2008, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеним між Акціонерним комерційним банком «БАЗИС» та Товариством з обмеженою відповідальністю Науковим виробничим об'єднанням «ТВОРЧІСТЬ», суд вважає за необхідне зазначити наступне. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (Стаття 514 ЦК України). Слід зазначити, що пунктами 3.3, 3.4, 3.5, 3.6 Договору передбачено, що протягом 10 днів після його укладення Первісний кредитор зобов'язується укласти з Новим кредитором договори відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 30.12.2008, реєстровий № 4882, договором застави № 291/08-3 від 31.12.2008, договором застави № 291/08-3-1 від 31.12.2008, договором застави № 291/08-3-2 від 31.12.2008 (а.с. 10-12). Таким чином, після укладання зазначених договорів відступлення права вимоги до Нового кредитора переходять права за договором іпотеки, посвідченим 30.12.2008, реєстровий № 4882, договором застави № 291/08-3 від 31.12.2008, договором застави № 291/08-3-1 від 31.12.2008, договором застави № 291/08-3-2 від 31.12.2008. Отже, в разі несплати Боржником грошових зобов'язань за Кредитним договором на відкриття кредитної лінії № 291/08-3 від 31.12.2008, у Нового кредитора в майбутньому виникає право на задоволення вимог за рахунок залогового майна та іпотеки. Відповідно п. 1.3 Договору відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016 загальна сума вимоги, що відступається, складає 16197069 грн 35 коп. Пунктом 1.5 Договору передбачено, що права вимоги за договором вважаються переданими з моменту підписання Акту приймання-передачі документів, що засвідчують права, що передаються. Отже, починаючи з 13.12.2016 ТОВ НВО «ТВОРЧІСТЬ» є боржником ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ», сума боргу складає 16197069 грн 35 коп. Договором, який оскаржується, не передбачено нарахування штрафу, пені тощо за прострочення сплати заборгованості боржником в розумінні ст. 549 ЦК України. ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» дотепер не розрахувалося з ПАТ «АКБ «БАЗИС» за Договором відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13.12.2016. ПАТ «АКБ «БАЗИС» списало з балансового та позабалансового обліку всі зобов'язання ТОВ «НВО «ТВОРЧІСТЬ» за вищезазначеним кредитним договором та за договорами іпотеки та застави, що підтверджується дослідженою судом довідкою ПАТ «АКБ «БАЗИС» від 07.04.2017 за № 1541 (а.с. 50). Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11). У спірному Договорі не передбачено нарахування Новим кредитором - ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних, але зазначене право кредитор має на підставі закону. Враховуючи, що починаючи з 13.12.2016, тобто з дати укладення договору боржник не погашає суму заборгованості, ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» має можливість нарахувати передбачені ст. 625 ЦК України збитки кредитора від знецінення грошових коштів, якою наразі час не скористалось. Попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Верховний Суд України зазначив, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, на позивачів покладається обов'язок довести, що їхні права, свободи чи інтереси були порушені, невизнані або оспорені. В абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» також наведено роз'яснення про обов'язковість доведення наявності факту порушення спірною угодою прав та/або інтересів позивача, який не є стороною правочину. Однак, позивачами не зазначено, в чому полягає порушення спірним Договором їхніх прав та інтересів, що серед іншого вказує на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки спірний Договір не змінює обсяг зобов'язань позивачів, сума та умови сплати заборгованості не змінюються. Згідно з положеннями статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналізуючи вищенаведене та наявні у справі докази, суд вважає, що Договір про відступлення права вимоги № ВВ-291/08 від 13 грудня 2016 року укладений сторонами відповідно до законодавства, яким регулюється укладання договорів відступлення (цесії), позивачами в порушення ст.ст. 59, 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не доведено наявності підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed