Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 860 грн збитків та 1000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а також зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 1251,30 грн за виконані роботи та 305.70 грн збитків, а також 1000,00 грн у відшкодування моральної шкоди - відмовлено. Не погодившись з рішенням повністю [PERSON] в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неправильне і неповне дослідження наданих нею письмових доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та просить скасувати оскаржуване рішення і задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. [PERSON] вважає, що рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначає, що надані нею письмові докази досліджені судом поверхово та неправильно з порушенням вимог ст. 61 ЦПК України, зокрема, не враховано ті докази, які свідчать, що сам відповідач [PERSON] письмово визнавав обсяг виконання робіт на 60% від оплачених позивачкою. Також, на думку апелянта, суд безпідставно відмовив у відшкодуванні їй моральної шкоди, яка , на її думку, підлягала стягненню на підставі Закону України „Про захист прав споживачів". Доводами апеляційної скарги [PERSON], який оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення збитків та неоплаченої роботи, є посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.876 та ч.4 ст.882 ЦК України. Відповідач вважає, що суд безпідставно дійшов висновку про недоведеність його вимог, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів на обґрунтування його вимог, у тому числі, покази свідків . В письмових запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] [PERSON] звертає увагу суду на їх безпідставність та необгрунтованість. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність рішення суду першої інстанції у межах, визначених ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги [PERSON], та що апеляційна скарга [PERSON] задоволенню не підлягає. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON], суд першої інстанції, пославшись на положення ст. 10,60 ЦПК України виходив з того, що обставини, якими сторони обґрунтовували свої позови один до одного та заперечення на них, не доведені сторонами належними та допустимими доказами. Такий висновок суду в частині вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] 500,00 грн. збитків не ґрунтується на наявних у справі доказах та суперечить положенням ст.ст.57-61, ст.63,64 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний їх зв"язок у сукупності. У справі на аркушах 5,29,30 наявні погоджені та підписані сторонами три Договори та кошторисні розрахунки вартості та обсягу робіт, які підлягали виконанню. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що частково, вимоги позивача щодо зазначених у Договорах фактів, визнавались сторонами, проте, суд першої інстанції, не дав належної оцінки цьому факту, помилково вважаючи, що, що єдиним допустимим та належним доказом обґрунтованості позовних вимог сторін чи їх заперечень може бути судово-будівельна експертиза. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись апеляційний суд, виходячи з положень Глави 5 Розділу 1 ЦПК України. Апеляційним судом, в результаті з"ясування обставин, які мають значення для справи, виходячи з наявних у справі доказів та відповідно до положень ст. ст.57-61,63,64 ЦПК України встановлено, що 05 лютого 2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було досягнуто домовленості та укладено договір побутового підряду на проведення ремонтних робіт в квартирі позивачки, що розташована у м. Чернігові за адресою [ADDRESS] з використанням матеріалів, наданих замовником. Усупереч вимогам ст.871 ЦПК України точне найменування та обсяг і ціна матеріалів відповідачем зазначена у договорі не була. Загальна сума договору визначена 3075,00 грн , на яку погоджено кошторис та обсяг робіт. Встановлено і не оспорюється сторонами, що згідно зазначеного договору [PERSON] 05.02.2013 та 07.02.2013 року сплачено аванс у розмірі 1500,00 грн, що становить 90% вартості всіх робіт(а.с.5,55). Загальний договір 05.02.2013 року було деталізовано у двох окремих договорах від 05.02.2013 року, а саме договорі на суму 955,50 грн та Договорі на суму 2101,50 грн (а.с.29,30), невід"ємною частиною яких є кошторисний розрахунок, як те передбачено п.1 Договору. Апеляційним судом на підставі ч. 1 п.1 ст. 61 ЦПК України також встановлено, що сторони погодили між собою наступний обсяг робіт та їх вартість: - Чистка, штукатурка та вирівнювання стелі у приміщеннях квартири площею 13,3м2 по 10 грн за м2 ( 133,00 грн) ; - Покращене фарбування стелі площею 13,3 м2 по 50 грн за м2 (665,00 грн) та відкосів дверних отворів 10,98 м/пог по 30 грн за м/пог на суму 328,50 грн, а всього вартість цих робіт на суму 1126,50 грн.+ відкоси дверних отворів 6 дверей 30 м/пог по 30 грн за м/пог та одних дверей по 15,00 грн ( всього по дверним отворам на суму 975,50 грн), тобто загальна вартість цих робіт 2101,50 ( а.с.30). Також, сторонами досягнуто домовленості і зафіксовано у договорі (а.с.29) про ремонт стелі ванної кімнати 2,93 м2 по 50 грн. м2 (140,50 грн) стелі коридору 4,85 м2 по50 грн за м2 (242,50 грн) стелі кімнати 2,5 м2 та лоджії 1м2 на загальну суму 955,50 грн ( а.с.29). Факт виконання не повного обсягу робіт сторони визнають, належних та допустимих доказів, які б підтверджували дійсний обсяг таких робіт, сторони не надали суду. Проте, позивач [PERSON] стверджує, що відсоток їх виконання 60 %. Отже, виходячи з обсягу виконаних робіт станом на 12.02.2013 року, який визнано у судовому засіданні [PERSON] та який визнавав, як вбачається з Акту незавершених робіт від 19.02.2014 року, підрядник [PERSON] ( а.с.6,31,56) апеляційним судом на підставі ч.1,2, та ч.1 ст.61 ст. 11 ЦПК України визнано встановленим, що всього обсяг виконаних робіт від обумовлених у Договорі становить 60%. Посилання [PERSON] на складений ним не визнаний та не підписаний [PERSON] Акт приймання-передачі виконаних робіт від 12.02.2013 року, де зазначено про виконання 90% робіт, та на покази свідків - працівників підрядника які виконували роботу, не можуть прийматись судом до уваги, враховуючи односторонність зазначеного Акту та критично оцінюючи покази свідків, а також, що ці докази не узгоджуються з наявними у справі іншими, належними та допустимими доказами. За вказаних обставин, виходячи з встановленого, та враховуючи, що сума авансу 1500,00 грн. була сплачена [PERSON] за виконання 90% обсягу погоджених робіт, а виконано було 60% робіт, та, що завершення робіт здійснено іншим підрядником, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про завдання їй збитків ФОП [PERSON] на 500,00 грн., отже вказана сума підлягає стягненню на підставі ст. 22, 610 ЦК України. В іншій частині доводи апеляційної скарги [PERSON] є безпідставними, не доведеними у встановленому порядку, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції, відмовляючи у позові в цій частині. Апеляційним судом також встановлено, що [PERSON] особисто роботи не виконував, доручив їх виконання іншим особам. При цьому, на виконання додаткових робіт на суму 975,00 грн кошторис Відповідачем не складався і Позивачу наданий не був ( а.с.6). Також встановлено, що всього відповідачем [PERSON] на виконання договору побутового підряду щодо ремонтних робіт у квартирі [PERSON] було складено шість варіантів Договору, три з яких мають дату 05.02.2013 та сторонами підписано, у тому числі, кошторис по двох договорах на загальну суму 3075,00 грн.(а.с.29,30). Три варіанти договору без зазначення його дати, містять певні відмінності у його тексті і не підписані позивачем, у тому числі і щодо кошторису на 975,00 грн (покращене фарбування відкосів ). В судовому засіданні обсяг та вартість цих робіт позивачем визнано, проте, їх ступінь виконання оспорюється і визнається лише частково. Отже, сплативши вартість 90% від загального обсягу робіт, які підлягали виконанню відповідачем, отримавши фактичне виконання робіт лише на 60% станом на 12.02.2013 року, а також зважаючи на порушення прав замовника - споживача [PERSON], остання мала право, передбачене умовами Договору та ч.4 ст.849 ЦК України для відмови від Договору. Доводи апеляційної скарги [PERSON], щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення на його користь з [PERSON] 1557,00 грн колегія апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції ст.ст.876, 882 ЦК України не заслуговують на увагу, так як неведенні норми Закону спірні правовідносини не регулюють. Доводи [PERSON] з посиланням на п.6 договору щодо одноособового та без поважних причин розірвання договору [PERSON], не надання нею можливості завершити підряднику роботи та виправити недоліки, не доведені жодним належним та допустимим доказом, що обґрунтовано зазначено у рішенні суду. Відповідно до ч. 4 ст.849 ЦК України, за договором побутового підряду замовник має право у будь який час до закінчення роботи підрядником відмовитись від договору, виплативши плату підряднику за виконану роботу та відшкодувати завдані збитки. Зважаючи, що виконані роботи замовник оплатила, а факт та розмір завданих збитків апелянтом [PERSON] не доведено, підстав для стягнення сум, зазначених ним у позові суд не вбачає. З встановленого апеляційним судом вбачається, що підрядником з моменту укладання Договору підряду допущено низку порушень вимог законодавства, яке регулює правовідносини, що випливають з договору побутового підряду. Так, виготовлено 6 примірників Договору однією датою, проте, різного змісту, частина з них підписана лише підрядником. Таким же чином виготовлені кошторисні розрахунки, які не узгоджуються між собою, та частково, не мають підписів замовника. Підрядником також не забезпечено дотримання вимог ст. 840 ЦК України, щодо порядку та умов виконання робіт з матеріалів замовника. В зв"язку з такими недоліками при укладенні договору з вини підрядника між сторонами виникли непорозуміння та суперечки. Ці факти є безспірними, оскільки підтверджені доказами та визнані обома сторонами. За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у підрядника відсутні підстави стверджувати про одноособове та без поважних причин розірвання договору замовником. Виходячи з встановленого, підстав для задоволення апеляційної скарги [PERSON] апеляційний суд не вбачає. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на корить держави підлягає стягненню 344, 10 коп. судового збору, враховуючи, що [PERSON] на підставі п.7 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" звільнена від його сплати.

Outcome: partial