Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Прутівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивувала тим, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору [PERSON], яка померла 30.01.1997р. та її доньці [PERSON], яка померла 29.12.2010р. належало по 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться по вул. Надпрутна, 17 в с. Прутівка Снятинського району. Станом на 15.04.1991р. в ньому були зареєстровані вищевказані особи. Крім того, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка в розмірі (0,85) 30,6 умовних кадастрових гектарів на території Прутівської сільської ради на підставі сертифікату на право приватної власності на земельну частку (пай). Однак, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва IV-ІФ № 010701 було видано вже після смерті [PERSON]. - 01.03.2001р.. На підставі державного акту IV-ІФ № 010700 від 01.03.2001р. [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Прутівської сільської ради. Після смерті [PERSON] спадкоємицею за законом першої черги стала її донька [PERSON], яка проживала з нею та вступила в управління спадковим майном. Після смерті [PERSON] спадкоємицею за законом четвертої черги за законом стала позивачка, оскільки інших спадкоємців немає. Вважається такою, що прийняла спадщину, так як з 2005 р. і до часу смерті [PERSON] проживала разом з нею однією сімєю. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів їй відмовлено в оформленні спадщини. З врахуванням уточнюючих позовних вимог, просить визнати за нею право власності на спірний житловий будинок, а також право власності на земельну частку (пай) в розмірі (0,85) 30,6 умовних кадастрових гектарів, площею 0,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Сертифіката на право приватної власності на земельну ділянку, в межах, зазначених в державному акті на право приватної власності на землю серія IV-ІФ № 010701, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 201 від 01.03.2001 року. Визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ІФ № 010700. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Пояснили, що позивачка, починаючи із 2005р. проживала разом із померлою [PERSON], вела з нею спільне господарство та спільний бюджет. Просили позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Із показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивачка близько семи років проживала разом із [PERSON], вела з нею спільне господарство, спільний бюджет, разом з померлою робили ремонт. Коли [PERSON] померла, позивачка здійснювала її поховання. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки ІФ № 30 від 15.01.1996р. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі (0,85) 30,6 умовних кадастрових гектарів на території Прутівської сільської ради. Згідно державного акту на право приватної власності на землю IV-ІФ № 010701 від 01.03.2001р. [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,72 га на території Прутівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно державного акту на право приватноївласності на землю IV-ІФ № 010700 від 01.03.2001р. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,72 га на території Прутівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] померла 30.01.1997р., що підтверджується свідоцтвом про смерть І-НМ № 002026. Як вбачається із довідки Прутівської сільської ради від 30.11.2015р., спірний житловий будинок належить до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991р. були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], заборона відчуження спадкового майна відсутня, заборгованості по податкових платежах немає, з дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила позивачка, заповіт від імені померлої не посвідчувався. Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 21.12.2015р., після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена. Згідно свідоцтва про смерть І-НМ № 124251 [PERSON] померла 29.12.2010р. Із довідки Прутівської сільської ради від 30.11.2015р. вбачається, що з дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила позивачка, яка з 2005р. проживала разом із померлою, заповіт від імені померлої в сільській раді не посвідчувався. Згідно довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 21.12.2015р., після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена. Із довідки Прутівської сільської ради від 30.11.2015р. вбачається, що [PERSON], [INFO], народилася та проживала в [INFO] разом із своєю донькою [PERSON], [INFO]. Технічний паспорт на спірне будинковолодіння виданий на позивачку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України\~Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності\~від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ\~«Про власність»\~вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до\~Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року\~\~№ 885-ХІІ\~буввведений в дію\~Закон України "Про власність". \~\~ Пленум Верховного Суду України у\~постанові від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"\~(далі Постанова) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього\~Закону\~(з 15.04.1991року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.\~\~ Враховуючи те, що станом на 15.04.1991 року спадкове домоволодіння відносилося до категорії колгоспний двір, головою двору була [PERSON], яка померла 30.01.1997 р.і кожному з його членів, в тому числі і доньці померлої [PERSON], належала частка в спірному будинковолодінні. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки з 2005р. та на день смерті останньої проживала разом із нею та є єдиним спадкоємцем на майно померлої. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст.ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. \~\~\~\~ Визнання відповідачем даного позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. \~\~\~\~ Відповідно до вимог частини 4\~статті 174 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ Згідно\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При таких обставинах зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження докази того, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], а позивачка, вступивши в управління спадковим майном, прийняла спадщину після смерті [PERSON], інших спадкоємців немає, а тому за позивачкою слід визнати право власності на спірний житловий будинок, на земельну частку (пай) в розмірі (0,85) 30,6 умовних кадастрових гектарів, площею 0,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Сертифіката на право приватної власності на земельну ділянку, в межах, зазначених в державному акті на право приватної власності на землю серія IV-ІФ № 010701, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 201 від 01.03.2001 року. А також, визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ІФ № 010700. На підставі наведеного, ст.ст. 120, 123 ЦК України (1963 року), ст.1225 ЦК України, ст. 125 Земельного кодексу,

Outcome: approved