Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду, посилаючись на те, що 14 жовтня 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 9 000 доларів США попередньої оплати, що мали статус завдатку, з метою укладання до 14 листопада 2014 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу. Вказана сума складала 50% від загальної вартості вищезазначеної квартири за домовленістю між сторонами. Після цього відповідач став уникати позивача, порушив оговорені строки укладання договору купівлі-продажу, після чого позивач вручив йому вимогу про повернення 18 000 доларів США, що еквівалентно 414 273,90 грн. Оскільки п. 3 попереднього договору від 14 жовтня 2014 року відповідач зобов"язався повернути позивачу подвійну суму попередньої оплати, позивач просив стягнути з нього 414 273, 90 грн. та витрати по сплаті судового збору. 10 лютого 2016 року позивач [PERSON] уточнив заявлені позовні вимоги та зазначив, що крім попереднього договору купівлі-продажу квартири, 10 липня 2014 року між сторонами ще було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач мав повернути позивачу 96 489,47 грн., які він не повернув. Тому 27 листопада 2014 року сторони уклали договір про припинення зоблв"язання переданням відступного, згідно якого відповідач мав передати позивачу квартиру [ADDRESS] загальною площею 51,8 кв. м., яка належить йому на праві приватної власності, взамін на припинення своїх зобов"язань за договором позики від 10 липня 2014 року та попереднім договором від 14 жовтня 2014 року. Але у зв"язку із тим, що відповідач в цей день їхав у відрядження та не встигав до нотаріуса, сторони домовилися. що цей договір буде посвідчено до 15 грудня 2014 року. Однак після цього відповідач зник, став уникати позивача, та порушив строки, визначені сторонами для нотаріального посвідчення договору та передачі квартири, за яку позивач вже фактично сплатив йому кошти. Тому позивач просив визнати укладеним та дійсним договір про припинення зобов"язання переданням відступного від 27 листопада 2014 року, визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] та зобов"язати органи реєстрації зареєструвати за ним право власності на вищезазначену квартиру та стягнути з відповідача судовий збір. В попередньому судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, надав судові аналогічні пояснення. Додатково представник позивача пояснив, що відповідач протягом довгого часу проживає за межами м. Харкова, а саме в Ужгородській області, приїхати до м. Харкова не має змоги, тому сторони позбавлені можливості укласти договір у нотаріуса. Позивач виконав усі домовленості між сторонами, а саме передав відповідачу гроші, а відповідач не заперечує віддати належну йому квартиру, оскільки не має можливості повернути грошові кошти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі / а. с. 33, 51/. Представник відповідача - адвокат [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також представник відповідача пояснив, що [PERSON] фактично працює за кордоном, тому не може з"явитися до м. Харкова для укладання договору купівлі-продажу квартири, хоча він повністю підтверджує факт укладання договору позики, попереднього договору купівлі-продажу квартири і договору припинення зобов"язання переданням відступного. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього удового засідання. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні 10 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу 87 717,75 грн., що є еквівалентом 7500 доларів США строком до 10 вересня 2014 року / а. с. 40/ Пунктом 3 договору передбачено, що [PERSON] зобов"язався сплачувати [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 5% щомісяця, а саме 4385,86 грн., що є еквівалентом 325 доларів США щомісячно. 14 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, згідно якого для забезпечення укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] позивач передав відповідачу 50% вартості цієї квартири, а саме 9 000 доларів США, що еквівалентно 116 563,13 грн., яка має статус завдатку / а. с. 4/. Відповідно до п. 3 договору, у разі безпідставної відмови [PERSON] від виконання своїх зобов"язань та укладання договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, він повинен передати [PERSON] подвійну суму попередньої оплати, що складає 18 000 доларів США. 27 листопада 2014 року між сторонами було укладено договір про припинення зобов"язання переданням відступного, відповідно до якого сторони узгодили передачу позивачу квартири [ADDRESS] взамін повернення боржником [PERSON] 329 615,73 грн., або еквівалент 26250 доларів США, які він мав повернути за договором позики та попереднім договором. / а. с. 37/. Відповідно до п. 4 квартира має бути передана боржником кредиторові за актом приймання-передачі не пізніше ніж 10 днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Пунктом 5 договору передбачено, що у зв"язку з фізичною неможливістю боржника з"явитися до нотаріуса для нотаріального посвідчення цього договору, сторони домовились нотаріально посвідчити цей договір до 15 грудня 2014 року. Частинами 1, 3 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладанні попереднього договору від 14 жовтня 2014 року сторони за взаємною згодою визначили, що основний договір купівлі-продажу ними буде укладено до 14 листопада 2014 року. Однак до 14 листопада 2014 року жодна із сторін не з»явилася до нотаріуса з метою укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, що достовірно встановлено судом під час розгляду справи, тобто у визначений попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу квартири укладений не був . Крім того, в подальшому сторони до нотаріуса не з»явилися та договір купівлі-продажу квартири не уклали. Тому суд приходить до висновку, що обидві сторони відмовилися від виконання умов попереднього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 3 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. При розгляді цього спору встановлено, що укладений між сторонами договір припинення зобов"язання переданням відступного стосується передачі нерухомого майна, тому підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно цього договору до 15 грудня 2014 року сторони зобовязалися прибути до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору. В судовому засіданні представник позивача послався на те, що відповідач не з»явився до нотаріуса у зв"язку із постійним перебуванням в Ужгородській області, однак доказів того, що позивач до 15 грудня 2014 року прибув до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору, а саме відповідного свідоцтва, виданого нотаріусом, судові позивачем не надано, тому суд приходить до висновку, що обидві сторони в оговорений ними строк не з»явилися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору про припинення зобов"язання переданням відступного, тому не приймає до уваги посилання позивача та його представника на те, що відповідач ухилився від виконання умов договору та його нотаріального посвідчення. Крім того, натепер можливість нотаріального посвідчення договору сторонами не втрачена, вони не позбавлені можливості у визначений ними день з»явитися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору, оскільки в судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав та підтвердив факт отримання від позивача коштів, не оспорював його права на нерухоме майно. У разі постійного перебування відповідача [PERSON] за межами м. Харкова, він має право укласти договір через представника, наділивши його відповідними повноваженнями. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично відсутній спір, оскільки відповідач визнає право позивача на спірне майно. У зв»язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання дійсним та укладеного між сторонами договору про припинення зобов"язання переданням відступного від 27 листопада 2014 року, визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] та зобов"язання органів державної реєстрації зареєструвати за позивачем право власності на кватиру, оскільки такий договір між сторонами у встановленому законом порядку не укладено і він не створює прав та обовязків для сторін. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею ї документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що у суда відсутні підстави для задоволення позову, вимоги [PERSON] про покладення на відповідача витрат по сплаті судового збору, понесених ним при зверненні до суду, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed