Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду і просить визнати недійсним договір на обслуговування карткового рахунку про кредитній картці [NUMBER] на отримання кредиту у національній валюті України - гривні; зобов'язати відповідача списати з позивача суму боргу у розмірі 4894,00 гривень, як таку що нарахована незаконно, та застосувати до даного правочину, наслідки визначені ст. 216 ЦК України. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. 29 грудня 2015 року представник відповідача до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. 20 січня 2016 року судове засідання представник позивача не з'явився на адресу суду направив заяву в якій просив перенести розгляд справи на іншу дату в зв'язку з наявністю інших судових засідань. Доказів в підтвердження своєї заяви не наддав. 01 лютого 2016 року судове засідання представник позивача не з'явився на адресу суду направив заяву в якій просив відкласти розгляд справи на іншу дату в зв'язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Доказів про наявність таких засідань не наддав. Разом з вище викладеним. Представника ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" - [PERSON] в даній заяві зазначено, як представника позивача, тоді як ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в даній справі виступає в якості відповідача. Відповідач до суду не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надходило повідомлення про причини неявки (в даному випадку відсутні відомості про наявність причин), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з цим позивач наполягає на проведенні заочного розгляду справи, оскільки на його думку представник відповідача навмисно затягує судовий процес, вводячи суд в оману, оскільки не підтверджує свої заяви доказами про наявність засідань в яких він зайнятий. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, вислухавши позивача, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню В відділенні ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська 47, позивачу було оформлено "пенсійну" картку для виплат. Згідно інформації наданої [PERSON] було повідомлено, що вказана картка може бути активована тільки після оформлення кредитної картки, після чого йому було оформлено кредитну картку "універсальна" [NUMBER]. Однак з незрозумілих причин для позивача при оформленні вищевказаних карток, позивачу з незрозумілих причин жодного договору на обслуговування карткового рахунку, чи будь-якого іншого документу про умови та правила користування і надання банківських послуг йому не надали та ним не підписувалось. На думку позивача даний факт спричинив момент неможливості користуватись кредитом, а отже і неможливість отримати послуги банку. Через кілька днів після укладення Договору з Відповідачем на телефон позивача почали надходити повідомлення про рух коштів за Кредитною карткою. [PERSON] звернувся до відділення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська 47, з заявою, для встановлення достовірності інформації, про несанкціоноване використання кредитної картки. Однак в прийнятті такої заяви йому було відмовлено, разом з цим було відмовлено в наданні договору на обслуговування карткового рахунку. На гарячій лінії відповідача [PERSON] було відмовлено в наданні інформації про інтернет магазин в якому було здійснено покупки з картки та який товар купувався. Позивач звернувся до голови правління ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з заявою про проведення розслідування, на підставі неодноразового здійснення несанкціонованого списання грошових коштів без його відома. 29 вересня 2015 року позивач отримав виписку по рахунку кредитної картки, в якій зазначено, що з 09 липня 2015 року по 01 вересня 2015 року з даної картки було зняття коштів в сумі 4373,43 гривень. 06 жовтня 2015 року позивач повторно звернувся до голови правління ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з проханням припинити нарахування відсотків по кредитній картці. Згідно виписки від 03 грудня 2015 року заборгованість по кредитній картці, незважаючи ту обставину, що карту позивачем було заблоковано, становить 4894 гривень. Разом з вище викладеним 10 липня 2015 року Переяслав-Хмельницьким ВП ГУНП України в Київській області було порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 190 КК України. Не зважаючи на ту обставину, що станом на сьогоднішній день, порушено кримінальну справу за заявою позивача, відповідач вимагає у нього погашення заборгованості за Кредитною карткою, якою позивач жодного разу не користувався, та не знімав грошових коштів. Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його діяльність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимога про те, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Оспорюваний Договір, в своїх умовах свідомо порушує принцип рівності сторін договору, на шкоду споживача послуг. Відповідно до ст. 21 Закону «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції (в супереч ст. її Закону „ Про захист прав споживачів ", перед укладенням Договору про надання позики Банком не було повідомлено Позивача ні у письмовій, ні в усній формі про повну інформацію про послуги, що надаються Банком, яким чином можна користуватись кредитною карткою, та як з неї можна зняти кошти та які наслідки користування даною карткою третіми особами., що призвело до отримання послуг зовсім іншого характеру ніж ставилось мною за мету.; 2) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (правовий аналіз Договору свідчить про порушення принципу рівності сторін Договору на шкоду споживачу. Односторонність договору як зазначено мною вище вже нанесло матеріальну шкоду; 3) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідні послуги; (відповідачем обмежено (більше того - грубо порушено) право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послуги що ним надаються, надавались, та свідомо введено позивача в оману, що стало наслідком нанесення позивачу матеріальної шкоди; 4) позивачу було реалізовано послуги, які є небезпечними, неналежної якості, фальсифіковані; Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону „Про захист прав споживачів", якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Банком порушено і цю вимогу Закону, і протягом вже тривалого часу не повідомляється позивача, що начебто надані йому послуги по кредиту відповідають чинному законодавству та його інтересам. Хоча при цьому відповідач явно знає про ситуацію яка склалась і жодним чином на це не впливає та не реагує. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. До того ж, відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З огляду на вищевикладене та те, що вчинений правочин не відповідає вимогам чинного законодавства України, а відповідачем не було спростовано, доводи позивача про ту обставину, що ним не було знято з кредитної картки жодної грошової суми, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання кредитного договору недійсним підлягають задоволенню, стосовно інших позовних вимог, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають у зв'язку із некоректністю самих вимог. На підставі ст.ст. 203, 215, 628, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: partial