Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що проведеною ним перевіркою по факту ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем, встановлено, що остання в даний час і на протязі тривалого проміжку часу ухиляється від виконання обов'язків, покладених на неї відповідно до ст. ст. 15, 150, 152, 155, 157, 180 СК України по вихованню, навчанню та утриманню малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO]. За рішенням комісії з питань захисту прав та інтересів дітей від 28.10.15 р. встановлено, відповідач є матір'ю вказаних вище малолітніх дітей; реєстрація їх народжень була проведена за заявою матері згідно із положеннями ч. 1 ст. 135 СК України. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.01.15 р. у справі № 159/7 712/14 - ц у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю вищеназваних малолітніх дітей, їх було відібрано у відповідача без позбавлення останньої батьківських прав, так як відповідач часто залишала малолітніх дітей без нагляду, зловживала алкогольними напоями. Зазначає, що таку байдужість відповідача як матері до своїх дітей засвідчує ще й той факт, що вона не зареєструвала їх у житловому будинку. За розпорядженням голови Ковельської РДА від 11.02.15 р. № 29 вищевказаних малолітніх дітей було поміщено у Волинський обласний будинок дитини для дітей з ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки. За розпорядженням голови Ковельської райдержадміністрації від 12.02.15 р. № 33 малолітнім дітям відповідача було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідачеві як матері було надано час для виправлення ситуації, що склалась у сім'ї: придбання продуктів харчування, припинення зловживання алкогольними напоями, влаштування на роботу, переосмислення своєї поведінки та ставлення до виховання вказаних вище малолітніх дітей. Однак, за час, що минув після відібрання малолітніх дітей, відповідач їх жодного разу не відвідала, не поцікавилась їх долею, життям, не виявила материнської турботи та піклування. Ковельський райцентр соцслужб для сім'ї, дітей та молоді попередньо провів відповідну роботу із сім'єю відповідача, що, однак, не дало бажаних результатів. З моменту набуття законної сили рішенням Ковельського мїськрайсуду про відібрання дітей, відповідач залишила місце свого проживання, була неодноразово помічена у сумнівних компаніях в м. Ковелі, на авто та залізничному вокзалах. Тому служба у справах дітей робила спробу викликати відповідача на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Ковельській райдержадміністрацїї 28.10.15 р., однак, відповідач тривалий час не проживає за адресою реєстрації і тому забезпечити її явку на засідання виявилось неможливим. Відповідач протягом року після прийняття судом рішення про відібрання у неї дітей не усунула причин, що перешкоджали належному їх вихованню; не виявляє турботи про загаданих вище дітей; не цікавиться їх життям, матеріальної допомоги їм не надає, не має постійного місця роботи, місця проживання. Інших утриманців, стягнень за виконавчими документами, також не має. Просить позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаних вище дітей, стягнути з неї аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно на утримання цих дітей. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами. Суду додатково пояснила, що відповідач на протязі тривалого проміжку часу не цікавиться вищевказаними своїми дітьми, які перебувають у держустанові, веде аморальний спосіб життя. Просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила, письмового заперечення проти позову до суду не подала. На думку суду, з огляду на позицію представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, розгляд справи можливий у відсутності відповідача, відповідно до положень ст. ст. 224 - 228 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, яка вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що заявлені вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Та обставина, що відповідач є матір»ю неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., стверджується копіями свідоцтв про народження вказаних вище дітей. Та обставина, що батьків вказаних вище дітей зазначено у актовому записі про їх народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за заявою матері дітей - відповідача у справі, стверджується копіями витягів з Держреєстру ацс громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України №№ 00015031899, 00015015938, сформованих, відповідно, 10.02.15 р. та 06.02.15 р. відділом держреєстрації ацс по м. Ковелю Ковельської реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як слідує з копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.01.15 р. у цивільній справі № 159/7 712/14 - ц провадження № 2/159/203/14 за позовом органу опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Мощенська сільрада, до [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, що набрало законної сили 03.02.15 р., у відповідача було відібрано вищевказаних малолітніх дітей з огляду на свідоме нехтування своїми батьківськими обов»язками, зневажливе ставлення до здоров»я вищевказаних малолітніх дітей, що свідчило про існування загрози їх життю або здоров»ю. Згідно з копією розпорядження Ковельської РДА Волинської області № 33 від 12.02.15 р. «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», вказаним вище дітям було надано такий статус. Відповідно до копії листа № 259 від 11.08.15 р. Волинського облспецбудинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки УОЗ Волинської облдержадміністрації, 30.12.14 р. вказані вище діти відповідача поступили у будинок, де перебувають на даний час. Відповідач як мати дітей, останніх не відвідувала, не цікавилась ними і жодної турботи про них не виявляла. Як слідує з копії довідки Мощенської сільради Ковельського району Волинської області № 544 від 19.10.15 р., відповідач зареєстрована на території цієї сільради, однак, її діти по місцю її проживання не зареєстровані та у складі її сім»ї не значаться. Відповідно до висновку органу опіки та піклування при Ковельській райдержадміністрації Волинської обл. від 30.10.15 р. 1 660/24/2 - 15, є доцільним та відповідає інтересам неповнолітніх дітей позбавлення відповідача батьківських прав щодо них. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. За змістом ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не позбавляється обов»язку утримувати дитину. Як слідує із змісту ч. 2 ст. 141 СК України, проживання батьків дитини окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як слідує із положень ст. 193 СК України, влаштування дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На особистий рахунок дитини перераховуються також державні пенсії, інші види допомоги та відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника. Як слідує з копії характеристики № 545, виданої 19.10.15 р. по місцю проживання відповідача, остання не працює. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню вищезазначених своїх малолітніх дітей без поважних причин. Вона мала, на думку суду, можливість виконувати свій обов"язок по вихованню дітей та утримувати їх, однак, ухилялась від виконання цього обов"язку на протязі тривалого проміжку часу, виявляючи байдужість як в частині надання синам належного утримання, так і в частині участі у їх вихованні, вжитті заходів до спілкування з синами. Відповідач своїми малолітніми дітьми не цікавиться і доказів протилежного у розпорядженні суду немає. А тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаних вище малолітніх дітей є доцільним, не суперечить інтересам цих дітей. На думку суду, це відповідатиме найвищим інтересам дітей відповідача з огляду на необхідність її захисту, що стверджено і міжнародними правовими актами, зокрема, Конвенцією ООН про права дитини, так як відповідач не тільки не виконувала на протязі більше року своїх батьківських обов"язків щодо дітей, передбачених чинним законодавством, а й своїм небажанням реалізувати свої права на повернення дітей у сім"ю матері і невжиттям будь - яких заходів до того, щоб дітей забрати з будинку дитини, виявила і виявляє повну байдужість до їх долі. Відповідач не працює та сталого доходу не має, однак, є працездатного віку, інших утриманців не має, а тому може та повинна утримувати своїх малолітніх дітей. Обговорюючи питання про розмір та спосіб утримання дітей (аліменти), суд виходить з віку кожної дитини та встановленого законодавчо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; того, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі, та вважає за доцільне визначити їх розмір - по 350 грн. на кожну дитину щомісячно. Стягнення аліментів слід проводити з врахуванням даних про відкриті на імена кожного з вищезазначених малолітніх дітей, особові рахунки у АТ «Ощадбанк», наданих суду представником позивача. В решті позову слід відмовити. З відповідача слід стягнути на доход держави судовий збір у розмірі, передбаченому чинним законодавством щодо кожної з вимог - як майнового (стягнення аліментів), так і немайнового (позбавлення батьківських прав) характеру, оскільки позивач, згідно з чинним законодавством, був звільнений від сплати судового бору при зверненні з розглядуваним позовом до суду. На підставі наведеного,

Outcome: partial