Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

04 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON] після його смерті вона звернулася до нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини. [PERSON], яка є її бабусею, подала до нотаріальну контори заяву про відмову від спадщини. За життя її батько був власником житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 600 кв.м. за адресою : [ADDRESS]. Після звернення до нотаріуса вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2017 року. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що заявлене спадкове майне не відповідає характеристиці, наданій ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор". Так, у договорі купівлі-продажу від 15 грудня 1997 року зазначено, що [PERSON] купив житловий будинок літ.А-1, загальною площею 13,30 кв.м. Але згідно довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" на земельній ділянці площею 600 кв.м. у [ADDRESS] самочинно побудовані житловий будинок літ. "Б-2", що має площу 73,4 кв.м., житлову площу 43,1 кв.м., та гараж літ. "Г", площею 50,1 кв.м. Хоча будівництво велося без відповідних документів, але відповідно до висновку № 38017 від 08 серпня 2017 року експертного будівельно-технічного дослідження житлового будинку житловий будинок і гараж відповідають вимогам ДБН в частині об'ємно -планувального рішення, загальний технічний стан будинку добрий, має 100 готовності, пошкоджень і деформацій немає, придатний для подальшої експлуатації. Також гараж має добрий технічний стан та 100% готовності, придатний до експлуатації. Земельна ділянка, площею 600 кв.м., на якій батько побудував будинок та гараж, була виділена відповідно до рішення виконкому Полтавської міської ради депутатів трудящихся № 229 від 10 травня 1955 року для будівництва та обслуговування житлового будинку. Оскільки їй, як спадкоємцю, було відмовлено у вдачі свідоцтва про право на спадщину, вона не позбавлена права звернутися з позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва, про що зазначено у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року та просить взнати за нею право власності на самочинне будівництво в порядку спадкування, а саме : житловий будинок літ. "Б-2", що має загальну площу 73,4 кв.м., житлову площу 43,1 кв.м., гараж літ. "Г", площею 50,1 кв.м. та земельну ділянку, площею 600 кв.м., розташованих у [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Полтавської міської ради з позовом погодилася частково та зазначила, що не заперечують проти задоволення позову в частині визнання права власності за позивачем на самочинне будівництво. Заперечують проти визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,так як за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав, відсутні відомості щодо присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру. Таким чином позивачем не надано доказів належності земельної ділянки до складу спадщини після померлого [PERSON] Представник Першої полтавської державної нотаріальної контори не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Представник Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Полтавській області в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Представник Шевченківської районної у м.Полтаві ради в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про його смерть від 31 грудня 2014 року ( а.с.12). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач є спадкоємцем першої черги на спадкування за законом після смерті свого батька та факт родинних зв'язків між позивачем та померлим підтверджується свідоцтвом про народження позивач від 10 липня 1989 року ( а.с.8), рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2011 року про розірвання шлюбу з [PERSON] ( а.с.9), свідоцтвом про шлюб з [PERSON] від 29 лютого 2012 року ( а.с.10). Позивач 05 липня 2017 року звернулася до Першої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS] після померлого [INFO] року батька [PERSON] та постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на заявлене майно в зв'язку з тим, ще неможливо встановити склад спадкового майна. ( а.с.32). У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок літ. «Б-2» та гараж літ. «Г», що розташовані по [ADDRESS] є самочинним будівництвом, про що зазначено у технічному паспорті на житловий будинок ( а.с.29-31) та підтверджується довідкою приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 04 липня 2017 року ( а.с.71), яка міститься у спадковій справі. Відповідно до листа департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 02 березня 2018 року заявнику роз'яснено, що прийняття самочинно збудованих будівель по [ADDRESS] у м.Полтаві в експлуатацію можливо лише після вирішення у суді питання щодо права власності на нього. (а.с.151). Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування". За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3,5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216,1218 ЦК). Таким чином, якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3,5ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року встановлено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначений Постановою КМУ «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» № 461 від 13.04.2011 року. Зокрема, п.10 Порядку передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15 грудня 1997 року [PERSON] купив жилий будинок, розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] та на зазначеній земельній ділянці розташований один одноповерховий дерев'яний жилий будинок, загальною площею 13,30 кв.м. ( а.с.14). Відповідно до довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 04 серпня 2017 року у матеріалах Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» наявна відмітка про рішення виконкому Полтавської міської ради депутатів трудящих ся № 229 від 10 травня 1955 року за адресою : [ADDRESS] поро надання змеленої ділянки площею 600 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку ( а.с.15). Згідно з п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до архівного витягу з розпорядження міського голови № 370-р від 02.06.1998 року про передачу у приватну власність громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків та ведення особистого підсобного господарства, про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування громадянам для ведення садівництва та індивідуального садівництва, а також внесення змін в рішення міськвиконкому від 14.05.1997 року № 147 та від 24.12.1997 № 363 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» було вирішено передати у приватну власність громадянам згідно з заявами відповідно до Додатку № 2, затвердженого розпорядженням виконавчого комітету Полтавської міської ради, земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків та ведення особистого підсобного господарства згідно з заявами, в тому числі і [PERSON], адреса земельної ділянки : [ADDRESS], площа земельної ділянки складає 600 кв.м. ( а.с.150). Згідно з висновком № 38-17 експертного будівельно-технічного дослідження житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] на а.с.16-26, житловий будинок літ. «Б-2» та гараж літ. «Г» відповідають вимогам ДБН в частині об'ємно-планувального рішення, мають 100% готовності і придатні для подальшої експлуатації. Беручи до уваги, що земельна ділянка по [ADDRESS], у м.Полтаві рішенням виконкому Полтавської міської ради депутатів трудящихся № 229 від 10 травня 1955 року була надана для будівництва для обслуговування жилого будинку, рішенням № 370-р від 02.06.1998 року вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON], враховуючи наявність висновку судового експерта про придатності до експлуатації та відмову у прийнятті в експлуатацію, суд вважає визнати за спадкоємцем померлого [PERSON] право власності на самочинне будівництво, а саме : на житловий будинок літ. «Б-2», що має загальну площу 73,4 кв.м., житлову площу 43, 1 кв. м.; гараж літ. «Г» площею 50,1 кв.м. Разом з тим, суд вважає позовні вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] у м.Полтаві не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку розпорядженням міськвиконкому від 02.06.1998 року № 370-р. З 1 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України в новій редакції. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно дост.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.1 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З матеріалів справи, зокрема довідки Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру ( а.с.133), вбачається, що вказана земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку розпорядженням міськвиконкому від 02.06.1998 року № 370-р. Технічна документація із землеустрою на вищевказану земельну ділянку в управління не надходила. Державний акт на право власності на земельну ділянку для перевірки та реєстрації не надходив та відповідно не видався. Таким чином, відсутні підстави вважати , що спадкодавець у встановлено законом порядку набув право власності на земельну ділянку, оскільки відсутні відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки за померлим на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Крім того, слід зазначити, що позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно відповідно до заяви про видачу свідоцтва на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а не на земельну ділянку. Так, відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому позивачем надався лише договір купівлі-продажу від 15 грудня 1997 року щодо купівлі житлового будинку та питання щодо спадкування земельної ділянки нотаріусом не розглядалося. Враховуючи, що за життя спадкодавця не було зареєстроване право власності на земельну ділянку, позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та у цьому їй не було відмовлено, а тому відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: partial