Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 69026,41 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи не прибув, проте згідно письмового клопотання зазначив, що розгляд справи можливий за його відсутноті, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та застосувати позовну давність з підстав пропущення строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], 19.10.2007 року був укладений кредитний договір № б/н. Згідно з умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За даним договором відповідач зобов"язувався здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, а також здійснювати погашення суми відсотків за користування коштами та сплачувати штраф в разі порушення умов договору. Згідно ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач умови договору не виконувала, у зв"язку з чим, станом на 31.12.2015 року, має заборгованість у розмірі 69026,41 грн., яка складається з: 16186,20 грн. - заборгованість за кредитом, 46480,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2596,47 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банкіських послуг, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3263,16 грн. - штраф (процентна складова). З наданого позивачем суду розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній платіж відповідачем здійснено 30.10.2009 року. Відповідно до положень п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. При цьому позивач зобов"язаний був видати відповідачеві нову кредитну картку, строк дії якої має відповідати строку дії кредитного договору. Проте, такі дії позивачем проведені не були, відповідні докази суду не надані. Верховний Суду України своєю правовою позицією, висловленою у постанові від 19 березня 2014 року в справі №6-14цс14 за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2013 року, визначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно із ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"язковими для всіх судів України. Частина 3 ст.267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А відповідно до ч.4 цієї ж статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає за необхідне застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, і в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed