Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

У вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала про те, що з 07 червня 2012 року [PERSON] працювала на Приватному акціонерному товаристві "Криворіжіндустрбуд". 07 травня 2018 р. він звільнився з роботи за угодою сторін. Станом на 18 вересня 2018 р. ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" відповідач згідно Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області стягнуто нараховану, але не виплаченої заробітної плати за період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року та з лютого 2018 року по травень 2018 року у сумі 20691,18 грн. У зв'язку з чим, позивач просить суд задовольнити його позов в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені, вказавши, що період затримки виплати заробітної плати становить 283 дні. Окрім цього, проси суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників по справі. Вказану ухвалу суду направлено відповідачу. Відповідач скористався правом подати відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України та 31 жовтня 2018 року через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не погоджуються з сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та зазначають, що позивач звільнилась з підприємства 07 травня 2018 року, а відповідно до Наказу від 05 березня 2018 року № 23 «Про зміну в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу (дня)» у звязку з різким зменшенням попиту на будівельні роботи, змінами в організації виробництва та праці з 07 травня 2018 року встановлено неповний робочий день тривалістю 2 години на тиждень. Розмір середнього заробітку за період з 08.05.2018 року по 23.10.2018 рік розраховується шляхом множення середнього динної заробітної плати на кількість відпрацьованих годин на підприємстві, у травні 2018 року (39,14*4) 156,56 грн., у червні 2018 року (39,14*8) 313,12 грн., у липні 2018 року (39,14*10) 391,40 грн., у серпні 2018 року (39,14*8) 313,12 грн., у вересня 2018 року (39,14* 8) 313,12 грн. та у жовтні 2018 року (39,14*4) 156,56 грн. та становить 1643,88 грн. за вказаний період. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн., просили відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що причиною неможливості провести остаточний розрахунок з працівниками при звільненні є накладення арешту на розрахункові рахунки відповідача виконавчої службою. Окрім того, зазначили, що станом на момент розгляду справи в провадженні металургійного відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження № 56620870, до складу якого ходить 243 виконавчих провадження на загальну суму стягнення 7844833,76 грн., з них 225 проваджень з виконаннях судових наказів про стягнення заборгованості по заробітній платі на загальну суму стягнення 3899397,92 грн., а тому з метою спрямування грошових коштів виключно на виплату заробітної плати та враховуючи те, що грошові кошти, присуджені статорні в рахунок відшкодування морально шкоди не є складовою заробітної плати, відповідач просить зменшити розмір моральної шкоди до 1000 грн. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи за наявними у суду матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Статтею 1Закону\~України \~«Про оплату\~праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115КЗпП\~України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Нормами ст.47\~КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. Згідно до ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України\~визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством "Криворіжіндустрбуд", що підтверджується копією трудової книжки виданої на ім'я [PERSON], серії БТ-І № 5222409. (а.с. 8-9) Відповідно до наказу № 53-К від 07.05.2018 року [PERSON] було звільнено з підприємства за згодою сторін.(а.с.17). Відповідно до Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2018 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто нараховану але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року та з лютого 2018 року по травень 2018 року у сумі 20691,18 грн. (двадцять шість тисяч шістсот девяносто одна гривня вісімнадцять копійок) Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. П. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства по оплату праці»\~передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України міститься у постановах від 24.10.2011 р. у справі № 6-39 цс 11, від 21.11.2011 р. у справі № 6-60 цс 11, від 03.07.2013 р. у справі № 6-60 цс 13, від 20.11.2013 р. у справі № 6-114 цс 13, від 05.10.2016 р. у справі № 6-2405 цс15, від 13.03.2017 р. у справі № 6-259цс17. Суд не погоджується з розрахунком позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з серпня 2017 року та приймаючи до уваги вказані положення законодавства та факт нездійснення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення даного рішення, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 08 травня 2018 року по день фактичного розрахунку 17 вересня 2018 року. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата. Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року). Відповідно до довідки № 534 від 23.08.2018 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 313,10 грн. (а.с.20) Період прострочення розпочався наступного після звільнення дня, тобто 08 травня 2018 року та включно по 17 вересня 2018 року становить 89 робочих днів, з яких у травні 15 днів, червні - 20 днів, у липні - 22 дні, у серпні -22 дні, у вересні 10 днів. Таким чином, сума середнього заробітку [PERSON] за затримку розрахунку при звільненні становить 27865,90 грн., з розрахунку 313,10 грн. х 89 робочі дні. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт порушення прав позивача у сфері трудових відносин є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1\~КЗпП України Враховуючи характер і тривалість винних дій відповідача, засади розумності, виваженості та справедливості, моральних переживань позивача в зв*язку з несвоєчасною виплатою належних йому сум, суд вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» на користь [PERSON] 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У звязку з вище викладеним, суд вважає заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Згідно до п. 1. ч. 1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial