Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ЖБК «Виноградар-2» про визначення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою та розподіл особового рахунку між співвласниками. Свої вимоги мотивує тим, що 1/4 частина квартири [ADDRESS] належить їй на праві власності, інші частини в даній квартирі не зареєстровані. Дана квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 43,8 кв. м. та в ній зареєстровано три особи. Позивачка зазначила, що вона неодноразово намагалася потрапити до квартири, але відповідачка [PERSON] до квартири не впускає, двері не відчиняє. Посилаючись на те, що на даний час між сторонами склалася конфліктна ситуація, у зв'язку з чим вони не можуть дійти згоди щодо користування житловими приміщеннями, а також те, що вона не має власного житла, а тому їй доводиться його арендувати, просила встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши їй в користування кімнату площею 12,4 кв.м., а відповідачам - кімнати 14,0 кв.м. та 17,4 кв. м, коридор, ванну, вбиральню, кухню, лоджію 50% залишити у загальному користуванні. Зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні 1/4 частиною спірної квартири та зобов'язати ЖБК "Виноградар-2" розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг. У вересні 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа ЖБК «Виноградар-2» про визнання права власності. Свої вимоги мотивують тим, що квартиру [ADDRESS] отримав за ордером їх батько [PERSON], який перебував у шлюбі з [PERSON] Після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] стали власниками спірної квартири на праві спільної часткової власності з розподілом часток відповідно до прав власності на паєнакопичення - 3/4 та 1/4. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на 3/4 частини спірної квартири. Спадкоємцями за законом після її смерті є позивачі та відповідачка у рівних частках. Зазначили, що відповідно до норм діючого законодавства та у встановлені строки вони звернулися до Третьої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа, однак внаслідок суперечностей між спадкоємцями виникла необхідність у вирішенні спору у судовому порядку. Крім того позивачі зазначили, що відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.12.2005 року за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину спірної квартири. Посилаючись на те, що вони вчасно подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після матері, просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], а за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину спірної квартири. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до Житлово-будівельний кооператив «Виноградар-2» про розподіл особового рахунку між співвласниками залишено без розгляду. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав. Пояснив, що позивачка має у власності 1/4 частину квартири [ADDRESS], інші частини в даній квартирі не зареєстровані. Між [PERSON] та відповідачами склалися важкі стосунки, [PERSON] разом зі своєю сім"єю чинять позивачці перешкоди у користуванні її власністю, не впускають до квартири, іншого житла вона не має, а тому просить виділити їй у користування ізольовану кімнату площею 12,4 кв.м. та не чинити перешкоди у користуванні власністю. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, зустрічний позов підтримав у повному обсязі. Зазначив, що надання [PERSON] в натурі у користування її частки у спільному майні неможливе, оскільки її частка значно менша ніж площа кімнати, яку вона просить їй виділити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, зустрічний позов підтримала у повному обсязі. Пояснила, що задоволення первісного позову призведе до погіршення умов проживання відповідачів, оскільки кімната, яку просить виділити [PERSON] має більшу площу, аніж її частка у спірній квартирі. Стосовно зустрічних позовних вимог зазначила, що вона з сестрою вчасно звернулися до Третьої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа, однак внаслідок суперечностей між спадкоємцями виникла необхідність у вирішенні спору у судовому порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] та відповідачки [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов доведений та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, квартира [ADDRESS] має житлу площу 43,8 кв.м., та складається з трьох житлових кімнат, розміром 14,0 кв.м., 12,4 кв.м. та 17, 4 кв.м., а також кухні - 8,3 кв.м., ванної кімнати 2,7 кв. м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 10,9 кв.м., лоджії 50% - 3,1 кв. м. (а.с. 16-18). Згідно довідки форми № 3, виданої КП "Синьоозерне" від 17.07.2013 року № 274 спірна квартира є кооперативною, в ній зареєстровано три особи (а.с. 20). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 грудня 2005 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 10-13). З довідки БТІ від 31.05.2013 року вбачається, що 1/4 частина спірної квартири зареєстрована за позивачкою [PERSON], інші частки квартири ні за ким не зареєстровані (а.с. 15). Посилаючись на недосягнення згоди із відповідачами щодо порядку користування квартирою та в зв'язку з чиненням їй перешкод у користуванні власністю позивачка звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідно матеріальної компенсації. У судовому засіданні встановлено, що загальний розмір жилої площі квартири складає 43,8 кв.м. Позивачка має у власності 25% (1/4 частку) спірної квартири, тобто її частка складає 10, 95 кв.м. Отже, частка жилої площі, яка припадає на позивачку, не відповідає розміру жилого приміщення, тобто кімнати 12,4 кв.м., яку вона просить виділити у користування, при виділі даної кімнати позивачці, будуть суттєво порушуватися житлові права відповідачів та погіршуватися умови для їх проживання. Дана кімната на 1,45 кв.м. більша, ніж доля позивачки у власності спірної квартири. Відповідно до роз'яснень у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.85 року з відповідними змінами, при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого що потребує поліпшення житлових умов. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визначення порядку користування жилим приміщенням квартири є не обґрунтованими, а відтак приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини стосовно того, що відповідачами створюються перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, крім того, представником позивача не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, які б підтверджували дані позовні вимоги. Представником позивача не надано доказів поважності причин не проживання [PERSON] у спірній квартирі, із заявами до органів внутрішніх справ про неможливість проживання вона не зверталася, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині не доведений та задоволенню не підлягає. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON], то вони в судовому засіданні знайшли свого доведення та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд враховує, що рішенням Подільського районного суду м. Києва були встановлені обставини того, що батько сторін [PERSON] за життя отримав за ордером спірну квартиру на сім"ю з трьох осіб, він же був членом ЖБК "Виноградар". Після його смерті отримали спадщину його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] по 1/4 частини паєнакопичень ЖБК "Виноградар-2". [PERSON] також отримала 1/2 частину паєнакопичень у ЖБК "Винограда-2", як на спільне сумісне майно подружжя. Судом встановлено, що [INFO] померла мати сторін [PERSON] (а.с. 85), після її смерті відкрилася спадщина на 3/4 частини спірної квартири. Сторони по справі, у строки передбачені ЦК Української РСР, звернулися до Третьої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 84 зворот, 87, 89). Третьою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 84-94). Як пояснив у судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] та відповідачка [PERSON], що свідоцтва про право власності на частку у спадковому майні позивачу за зустрічним позовом не отримали, оскільки виникли суперечності між спадкоємцями, а тому даний спір необхідно було вирішувати у судовому порядку. Спадкоємцями першої черги за законом є: доньки померлої [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: "1" якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; "2" якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як встановлено у судовому засіданні, позивачі за зустрічним позовом подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої [PERSON], як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. За таких обставин слід дійти висновку, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК УРСР стали в рівних частинах її діти - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто кожен з них має право власності на 1/4 частину спірної квартири. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 грудня 2005 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 10-13). Відповідно до заявлених позовних вимог, позивачка [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири, однак дані вимоги підлягають задоволенню лише у частині визнання за нею права власності на 1/4 частину спірної квартири після смерті [PERSON], оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом 1/4 частина спірної квартири вже була нею успадкована після смерті [PERSON] Оскільки позивачі за зустрічним позовом в інший спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд вважає, що позов про визнання за позивачами права власності на 1/4 частину квартири у порядку спадкування після померлої [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов доведений та підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial