Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 12.08.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, який складається з анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку . Згідно заяви відповідачу банком надано кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2,п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Банк зі своєї сторони виконав свої зобов"язання за договором, надавши [PERSON]кредит. Відповідачка в порушення умов договору ухиляється від виконання договірних зобов"язань, внаслідок чого у неї перед банком виникла заборгованість за кредитом,яка станом на 31.05.2016р. складає 14843.07грн., з яких: 1992.23грн.-заборгованість за кредитом;9567.68 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 2100.16грн.- заборгованість за пенею та комісією; 500грн.- штраф(фіксована частина); 683грн.-штраф(процентна складова), які відповідачка в добровільному порядку не сплачує. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути заборгованість за кредитним договором та судовий збір. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі. Відповідачка та її представник за договором [PERSON] в судове засідання не з"явилися, надали суду заяву,в якій позовні вимоги визнають частково, просять не стягувати пеню та штрафи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку,що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2008р. року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №б/н . Відповідно до умов даного договору Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на укладення договору, про що свідчить підписана ним заява, разом з Умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідно п.3.2 та п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно заяви відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов"язань стосовно щомісячного погашення кредиту, внаслідок чого у неї перед банком виникла заборгованість , яка станом на 31.05.2016р. складає 14843.07грн., з яких: 1992.23грн.-заборгованість за кредитом;9567.68 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 2100.16грн.- заборгованість за пенею та комісією; 500грн.- штраф(фіксована частина); 683грн.-штраф(процентна складова), про що свідчить розрахунок банку. Відповідно до ст. ст.1049, 1050 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню, у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Згідно із ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Вказані положення також закріплені у п.5.7 Умов. Умовами спірного кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Крім того, відповідно до Умов передбачено і сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема за несвоєчасну сплату платежів за будь-якими з грошових зобовязань. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2ст. 549 ЦК України).Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання(ч.3ст. 549 ЦК України). За положеннями ст.. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.. 549 ЦК України,штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом відсутнє розмежування пені та комісії, в зв'язку з чим неможливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач, та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також враховуючи норми ст.. 61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки 2100грн. гривень заборгованості за пенею та комісією слід відмовити, стягнувши штрафи, передбачені Умовами. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 1378 грн. витрат у виді судового збору.

Outcome: partial