Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить витребувати у [PERSON] належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом автомобіль марки "[PERSON] ОТGF 69" реєстраційний номер [NUMBER]. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що її чоловік [PERSON] був власником вказаного автомобіля і з його дозволу автомобілем користувався [PERSON], якому він передав технічний паспорт. 04.09.2012 року чоловік помер. А автомобіль, яким продовжував користуватися [PERSON], 20.01.2014 року потрапив у ДТП, де отримав технічні пошкодження. [PERSON]В повернув їй технічний паспорт та повідомив, що автомобіль передав в ремонт. В кінці вересня 2014 року її синові [PERSON] подзвонив [PERSON] та повідомив, що він перебуває в АТО, автомобіль відвіз на ремонт в с.Міжріччя до підприємця [PERSON], який займається ремонтом. Після смерті чоловіка, отримавши свідоцтво про право на спадщину, в листопаді 2014 року звернулася в страхову компанію з заявою про виплату відшкодування за пошкоджений автомобіль. Представник страхової компанії з її участю виїжджали до [PERSON] для огляду автомобіля. Після встановлення місця перебування автомобіля вона та її син неодноразово зверталися до відповідача з вимогою повернути автомобіль, однак він відмовив, мотивуючи тим, що автомобіль віддав на ремонт інший чоловік і за його зберігання на СТО потрібно оплатити кошти. По даному факту зверталася в поліцію і за результатами перевірки складено висновок та рекомендовано звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, викладених в позовній заяві та додатково пояснила, що враховуючи стан автомобіля, оцінює його в 4000 доларів США, що еквівалентно станом на 10.05.2017 року сумі 106080 грн. і саме цю суму зазначила, як ціну позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, свідка, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач являється дружиною [PERSON]М, (а.с.11). [PERSON], який помер, 04.09.2012 року (а.с.6) був власником транспортного засобу моделі ОPEL ASTRA OTGF69, 2008 року випуску, колір червоний, шасі VIN Y6DOTGF698X016809, тип cедан-В, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7), після його смерті відкрилась спадщина на вказане майно. Як зазначено в\~ст.1216 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України). В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем за законом, реалізувала своє право на спадкування після смерті чоловіка і прийняла спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину від 07.10.2014року . Таким чином, позивач у встановленому порядку набула право власності на вказаний автомобіль. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається\~як на підставу своїх вимог\~і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звернувшись до суду, позивач, довівши, що вона є власником вказаного траспортного засобу, просила витребувати його у відповідача, який володіє ним без достатньої правової підстави та відмовляється повернути. З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль після ДТП ( 20.01.2014року) потребував ремонту та був доставлений [PERSON] до відповідача для здійснення ремонту. При цьому, будь-яких письмових угод щодо здійснення ремонту між [PERSON] та [PERSON] не укладалось. Свідок [PERSON] підтвердив, що він разом з позивачем, яка є його матірю, неодноразово їздили до відповідача з вимогою повернути автомобіль, але він відмовляється, митвуючи тим, що необхідно оплати за час перебування автомобіля на СТО. А також пояснював що автомобіль доставлений на ремонт іншою особою. Після пред"явлення ними документів на підтвердження права власності, вказував на те, що вони є сумнівними і можуть бути підробленими. За зверненням позивача у поліцію складено висновок від 06.03.2017 року, в якому зазначено, що підстав для внесення відповідної інформації до ЄРДР не має та рекомендовано звернутися до суду. З вказаного висновку вбачається, що спірний автомобіль із значними пошкодженнями доставлений до підприємця [PERSON] в с.Міжріччя для здійснення ремонту в 2014році. Усно [PERSON] пояснив, що 2017 році приїжджав чоловік на ім"я [PERSON], щоб забрати автомобіль, однак він відмовився повернути, так як автомобіль довго перебував на території СТО, за що потрібно заплатити кошти (а.с.10). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року за №5, особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Таким чином, твердження позивача про перебування належного їй автомобіля у відповідача без належних правових підстав є доведеним. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317 ЦПК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права. Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до вимог ч.1 ст. 387 цього Кодексу власник має право витребувати своє майно від особи, яка без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Врахувавши вищевказані обставини та вимоги\~ст.\~ст.\~317,\~321,\~387 ЦК України,\~суд дійшов висновку,\~що право позивача на безперешкодне користування своєю власністю діями відповідача порушено і підлягає захисту, а тому позов підлягає задоволенню : вказаний автомобіль необхідно витребувати у відповідача та передати його власнику - [PERSON] При вирішенні судових витрат, що в даному спорі судові становлять: витрати, пов"язані зі сплатою судового збору (1061грн.), складання позовної заяви (1000грн.) та правову допомогу за ведення справи в суді (1000грн.), суд вирішує згідно вимог ст. 88 ЦПК України. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. ст. 9, 84, 88, 89 ЦПК України. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вбачається, що на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію від адвоката [PERSON] від 25.04..2017 року про прийняття адвокатом від позивача 1000грн. за складання позовної заяви. При цьому в квитанції не зазначено , що складання позовної заяви стосується саме цього предмету позову, детального розрахунку витрат на таку правову допомогу\~\~матеріали справи не містять. А тому вказана сума не підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, судові витрати, понесені позивачкою за ведення справи в суді адвокатом [PERSON], діючого на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру, квитанції на суму 1000грн., угоди про надання правової допомоги на а.с.19-21, є обгрунтованими. Здійснюючи розрахунок компенсації витрат, суд врахував вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", згідно якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що згідно журналів судових засідань адвокат [PERSON] як представник позивача, брав участь у розгляді справи протягом 40 хв.48 с., що в перерахунку на грошовий еквівалент перевищує суму, зазначено в квитанції - 1000грн. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати згідно пред'явлених квитанцій частково на суму 2061 грн. ( 1061 грн. судовий збір та 1000 грн. послуги за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] ). На підставі наведеного, ст. 317, 321, 387 ЦК України,

Outcome: approved