Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

21 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про захист прав споживачів та повернення необгрунтовано стягнених коштів, у якому просила визнати дії відповідача по списанню з картки Приватбанку № [NUMBER], на яку вона отримує заробітну плату, коштів у розмірі 19495,68 грн. за період з 29.05.2017 року по 31.01.2019 року, незаконними, та стягнути з відповідача на її користь незаконно списані кошти за період з 29.05.2017 року по 31.01.2019 року у розмірі 19495,68 грн. Крім того, просила визнати таким, що втратив чинність договір поруки №HAE1RK04720001/1 від 27.06.2006р., укладений між Приват банк, в особі керуючого відділення № 22 ХГРУ ЗАТ КБ "Приватбанк" Ілляшенко І.І. та [PERSON], та заборонити відповідачу стягувати у подальшому з позивачки кошти на виконання Договору поруки № HAE1RK04720001/1 від 27.06.2006р. В обгрунтування своїх вимог позивачка вказала, що вона працює у КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 24» з 01.02.1996 року по теперішній час. Заробітну платню за вищевказаним місцем роботи позивачка отримує на картку ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" № [NUMBER] на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування підприємства/організації/ навчального закладу з видачі заробітної плати з використанням платіжних карток № 08С14021682 від 14.02.2012р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та головним лікарем КЗОЗ «Харківська міська лікарня №26». Починаючи з серпня 2016 року з карткового рахунку, на який позивачка отримує заробітну плату, відповідач списав кошти заробітної платні. З цього приводу позивачка вже зверталася до суду і рішенням Ленінського районого суду м. Харкова від 19.08.2017 року було визнано незаконним дії відповідача по списанню з картки Приватбанку № [NUMBER], на яку [PERSON] отримує заробітну плату, коштів у розмірі 13315,92 грн. за період з 01.08.2016 року по 14.04.2017року, та вирішено стягнути з відповідача вказану суму на її користь. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04.10.2017 року вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Однак, незважаючи на те, що дії відповідача по списанню коштів були визнані незаконними, відповідач продовжив списання грошових коштів з карти позивача та в період з 29.05.2017 року по 31.01.2019 року банком було списано 19495,68 грн. Незаконні дії відповідача по списанню грошових коштів без будь-якої правової підстави порушують права позивача, що змусило її звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про розгляд справи були повідомлені належним чином, будь-яких заяв про причини неявки, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Позивачка працює у КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 24» з 01.02.1996 року по теперішній час. Заробітну платню за вищевказаним місцем роботи позивачка отримує на картку ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" № [NUMBER] на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування підприємства/організації/ навчального закладу з видачі заробітної плати з використанням платіжних карток № 08С14021682 від 14.02.2012р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та головним лікарем КЗОЗ «Харківська міська лікарня №26». З карткового рахунку, на який позивачка отримує заробітну плату, відповідач провадить щомісячне утримання грошових коштів позивача, а саме списано за період з з 29.05.2017 року по 31.01.2019 року у розмірі 19495,68 грн., що підтверджується копією виписки з банку, а саме списання здійснювалося на автоматичне погашення простроченої заборгованості по рахунку 29**37. На звернення позивачки відповідач повідомляв, що списання з картки позивачки проводиться на рахунок погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON], т.я. 27.06.06р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки № HAE1RK04720001/1 до кредитного договору, відкритого на ім'я [PERSON] Згідно договору поруки № HAE1RK04720001/1 від 27.06.2006р. укладений сторонами за п.1 [PERSON] виступила поручителем по кредитному договору HAE1RK04720001 від 27.06.2006 року укладеним банком та [PERSON], за яким останній повинен був повернути кредит в строк до 26.06.2009 р. Відповідно до п.2 вказаного договору поруки зазначено, що поручитель відповідає перед банком по обов'язкам боржника. Згідно із п. 8 договору поручитель доручає кредитору списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінній від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми грошових коштів, не наданих в кредит, в межах сум, що підлягають сплаті кредитору за цим договором при настанні строків платежів згідно п. 6 цього договору (здійснюється договірне списання). У п.12 договору зазначено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Як вже було зазначено вище кінцевим терміном повернення грошових коштів за кредитним договором № HAE1RK04720001 від 27.06.2006р. є 26.06.2009 року. Додаткові угоди до кредитного договору та договору поруки не укладались. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають із кредитного договору та договору поруки, та регулюються нормами ЦК України. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Зазначені правові позиції Верховного Суду України викладені у постановах від 29.03.2017 р. по справі № 6-3087цс17 та від 14.06.2017 р. по справі № 6-1009цс17, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, права та обов'язки сторін в даному випадку регулюються умовами вказаного договору, який втратив чинність 26.06.2014р., а тому з втратою чинності договору, відповідач втратив право вимоги до поручителя. Рішенням Ленінського районого суду м. Харкова від 19.08.2017 року було визнано незаконними дії відповідача по списанню з картки Приватбанку № [NUMBER], на яку [PERSON] отримує заробітну плату, коштів у розмірі 13315,92 грн. за період з 01.08.2016 року по 14.04.2017року, та вирішено стягнути з відповідача вказану суму на її користь. При цьому суд зазначив про те. що строк договору поруки є припиненим з 27.06.2014 року, а списання коштів з рахунку [PERSON] відбулося після спливу п»ятирічного строку з дня настання терміну повернення кредиту, тобто всупереч вимогам законодавства, оскільки дія договору поруки позивача за договором припинилася в силу закону та умов договору. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04.10.2017 року вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Однак, незважаючи на те, що дії відповідача по списанню коштів були визнані незаконними, відповідач продовжив списання грошових коштів з карти позивача та в період з 29.05.2017 року по 31.01.2019 року банком було списано 19495,68 грн. Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не визнає поруку припиненою, згідно чинного законодавства, та продовжує списання грошових коштів з заробітної картки [PERSON] на погашення кредиту за кредитним договором № HAE1RK04720001 від 27.06.2006р., тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» неправомірно відрахованих за період з 29.05.2017 року по 31.01.2019 року з карткового рахунку № [NUMBER] грошових коштів у сумі 19495,68 грн. Вказані позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з того, що строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлених вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Відповідно, до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до п.8 даного договору поруки, Поручитель доручає Кредитору списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінній від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми грошових коштів не наданих в кредит, в межах сум, що підлягають сплаті Кредитору за цим договором, при настанні строків платежів згідно п.6 цього договору (здійснювати договірне списання). [PERSON] надавала свою згоду на списання грошових коштів з поточних рахунків лише у межах строку дії поруки. Оскільки строк поруки припинився з 27.06.2014 року, ПАТ КБ «Приватбанк» не мав законних підстав списувати грошові кошти з карткового рахунку позивача, тому ці кошти підлягають поверненню на її користь, як безпідставно набуті кредитором. Відповідно до ч. З ст. 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.. Крім того, суд зазначає, що У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України, статті 3 - 5, 11 ЦПК України). При цьому позовна вимога заборонити відповідачу стягувати в подальшому з позивача кошти на виконання договору поруки, є зайвою, оскільки судом визнано вказаний договір поруки припиненим, та як наслідок це означає, що жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки кредитор вчиняти не може. Тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial