Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

згідно вимог позовної заяви позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав стосовно їх малолітніх дітей, стягнути з відповідачів аліменти на їх утримання та передати дітей позивачу. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов'язків щодо їх виховання та утримання. Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання відповідачі повторно не з"явилися з невідомої суду причини, хоча про місце, дату та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, клопотань від них про відкладення справи не надходило. У поданій до суду заяві сторона позивача просить справу слухати у її відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою, а також враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів по справі. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі по справі №6-24063 ск 15 вказав на те, що причини повторної неявки сторін до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч.3 ст.169 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являються до суду. Вказані положення зумовлені необхідністю дотримання судом розумних строків розгляду справи, що встановлені ч.1 ст.157 ЦПК України. Крім того, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у свою чергу забезпечує право на судовий розгляд протягом розумного строку. Згідно із ч.3 ст.27 ЦПК особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права й виконувати процесуальні обов'язки. Процесуальні кодекси, як і інші закони, розраховані на добросовісне їх використання, а випадки недобросовісної поведінки сторін ними не передбачені. В зв'язку з неявкою сторін у судове засідання суд згідно ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] Діти, крім [PERSON], проживають з матір»ю [PERSON], яка вихованням та утриманням своїх дітей не займається, не створює нормальних умов для їх проживання. [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON], [PERSON] - батьком [PERSON] та [PERSON]. Відомості про батька у свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] записані за вказівкою матері. Згідно розпорядження голови райдержадміністрації від 11 червня 2014 року [PERSON] направлена до Рівненського обласного спеціалізованого будинку дитини, де і перебуває на даний час. Стан дитини вкрай важкий, мати її відвідала 16 січня 2014 року. Відповідно до свого рішення виконком Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області за місцем проживання дітей та матерів від 26 лютого 2015 року № 16 вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх дітей, оскільки вони зловживають спиртним, влаштовують бійки та сварки, безвідповідально відносяться до виконання батьківських обов»язків. Діти перебувають на обліку як особи, що опинилася у складних життєвих обставинах, батьків неодноразово попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за невиконання батьківських обов»язків, проте вони не зробили відповідних висновків. Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю України" при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Дії відповідачів свідчать про їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками. Відповідачі не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не цікавляться їх життям, здоров'ям та розвитком, що свідчить про їх небажання утримувати, виховувати дітей і піклуватися ними. Таку фактичну поведінку відповідачів суд розцінює як втрату інтересу до дітей. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини, що надасть можливість малолітній дитині, позбавленій батьківського піклування, бути усиновленою та мати родину, якій вона не байдужа. Враховуючи викладене, положення п.8 ст.7 СК України у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, суд дійшов висновку, що до відповідачів необхідно застосувати один із заходів впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, яка настає при винній поведінці батьків, а саме: позбавлення батьківських прав відносно їх малолітніх дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування вирішене судом після повного й всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дітей, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дітей, яке надасть їм полегшення. Таким чином, судом встановлено умисне ухилення відповідачів від виконання своїх обов"язків по вихованню дітей, при цьому вони мають реальну можливість виконувати свій батьківський обов"язок, але не вчиняють відповідних дій. Таку сукупність вказаних фактів суд визнає достатньою підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей. Щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, то суд позбавлений можливості вирішити даний спір, так як позивачем не визначений їх розмір. Також не підлягає до задоволення вимога про передачу дітей позивачу, оскільки така вимога діючим законом не передбачена, а суд не має права втручатися в його діяльність. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп. в рівних частинах. З огляду на викладене, на підставі ст.ст.7, 79, 84, 164 СК України,

Outcome: approved