Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» ( як правонаступник ВАТ «Банк Універсальний») звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 28 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсалбанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір №07-595-КФ-2007, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 75000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,45 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 27.09.2027 року. 18 березня 2008 року на підтвердження своїх зобов`язань за даним кредитним договором уклали додаткову угоду до кредитного договору згідно п.1.2 якої термін сплати процентів та відповідної частини кредиту встановлюється:останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» , правонаступником якого є ПАТ «Універсалбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1, згідно з яким останній поручився перед кредитором за належне виконання усіх зобов`язань [PERSON] у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року між кредитором та [PERSON] 28.09.2007 року було укладено договір поруки № 2. Відповідно до вищезазначеного договору поруки № 2 поручитель 2 зобов`язується перед кредитором відповідати за всіма зобов`язаннями [PERSON] , що випливають з кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року, укладеного між кредитором та боржником. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року станом на 19 травня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року становить 68323 долари США 72 центи, з якої заборгованість по сумі кредиту 61278,04 долари США, в т.ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту 1358,08 доларів США, відсотки 6002,99 доларів США, пеня 1042,69 доларів США. На підставі викладеного представник ПАТ «Універсал Банк»» просить суд стягнути солідарно із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі. 05.11.2015 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» як правонаступника ВАТ «Банк «Універсальний», треті особи на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що договір між ним та банком укладений з порушенням вимог ч. 3 п. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», у ньому не зазначено ряд істотних умов, які необхідні для договорів даного виду. Окрім того зазначає, що банком приховано в умовах кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28 вересня 2007 року важливу, об`єктивну та необхідну інформацію щодо фактичного значення реальної процентної ставки і абсолютного значення подорожчання кредиту. Окрім того, посилаючись на ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає, що правочин укладений між ним та банком здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а тому в силу вимог ст. 230 ЦК України є недійсним. Представники позивача-відповідача АТ «Універсалбанк» Федорчук О.В. та О.І. Ганенко в судовому засіданні кожен окремо позовні вимоги підтримали повністю, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі. Представник позивача-відповідача О . І. Ганенко подала заяву про застосування строку позовної давності до зустрічних вимог [PERSON] , зазначивши, що початок перебігу строку позовної давності слід відраховувати з моменту укладення договору між сторонами, оскільки нічого не перешкоджало відповідачу-позивачу дізнатись про можливе порушення свого права саме з моменту укладення договору. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги АТ «Універсалбанк» не визнали в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримали, просили їх задовільнити. Відповідач за первісним позовом та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про деньь та час слухання справи повідомлялась належним чином, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги АТ «Універсалбанк» не визнав, не заперечував проти задоволення зустрічного позову [PERSON] Відповідач за первісним позовом та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги АТ «Універсалбанк» не визнав, не заперечував проти задоволення зустрічного позову [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 28 вересня 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] (надалі - Позичальник, Відповідач) був укладений Кредитний договір № 07-595-КФ-2007, за умовами якого Відповідач отримав кредит в розмірі 75 000, 00 (сімдесят п`ять тисяч, 00) дол. США з відсотковою ставкою 13,45 % річних та датою погашення 27.09.2027 року.(а.с. 6-9, т. 1) Відповідно до п. 6.1.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним Договором терміни, а також виконувати інші свої зобов`язання згідно даного Договору. 18 березня 2008 року на підтвердження своїх зобов`язань за даним кредитним договором сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору згідно п.1.2 якої термін сплати процентів та відповідної частини кредиту встановлюється:останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця. (а.с. 12-13, т.1). 23 квітня 2009 року між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» , правонаступником якого є ПАТ «Універсалбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1, згідно з яким останній поручився перед кредитором за належне виконання усіх зобов`язань [PERSON] у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року між кредитором та [PERSON] 28.09.2007 року було укладено договір поруки № 2. Відповідно до вищезазначеного договору поруки № 2 поручитель 2 зобов`язується перед кредитором відповідати за всіма зобов`язаннями [PERSON] , що випливають з кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року, укладеного між кредитором та боржником. 28 вересня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та [PERSON] укладено договір іпотеки № 07-595-ІФ-2007 (а.с 78-79, т. 1) відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов"язань Іпотекодавця за кредитним договором наступне майно: домоволодіння в [ADDRESS] , земельну ділянку загальною площею 0,0456га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії заяви на видачу готівки № 54_143 від 28 вересня 2007 року отримувачу [PERSON] РФ ВАТ "Банк Універсальний" видано 75 000 доларів США, як кредит згідно кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року. У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року станом на 19.05.2015 року за позичальником [PERSON] обліковується заборгованість в розмірі 68323,72 долари США. Відповідно до п. 1.2 додаткової угоди до Кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28 вересня 2007 року (а.с.12, т.1) термін сплати процентів та погашення відповідної частини кредиту(якщо за договором кредит погашається частками) встановлюється: останній робочий день, що передує 10-числу кожного місяця. З часу укладення кредитного договору 28.09.2007 року до 28.11.2014 року відповідачем-позивачем [PERSON] вносились платежі на погашення заборгованості за кредитним договором. 09 січня 2015 року є останнім днем погашення заборгованості за кредитним договором № № 07-595-КФ-2007 від 28 вересня 2007 року за період з 10.12.2014 року по 09 січня 2015 року, проте черговий платіж за даний період від позичальника [PERSON] не надійшов, в подальшому кошти на погашення заборгованості ним не вносились. У зв"язку з чим позичальнику [PERSON] , поручителям [PERSON] та [PERSON] 23 січня 2015 року була надіслана вимога, відповідно до якої у зв"язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов"язань за кредитним договором банк вимагає від нього та поручителів з моменту отримання вимоги негайно сплатити заборгованість за кредитним договором, проценти та штрафні санкції за порушення виконання зобов"язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги. Вимогу отримано відповідачами за первісним позовом 02 лютого 2015 року, а отже термін повернення кредиту встановлено банком таким, що настав достроково 03 квітня 2015 року. З позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] представник ПАТ "Універсалбанк" звернувся 24 липня 2015 року. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Твердження представника відповідачів за первісним позовом [PERSON] про пропуск позивачем ПАТ "Універсалбанк" строку пред`явлення вимог до поручителів [PERSON] та [PERSON] , встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, є безпідставним. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2018 року у справі № 3-1169/11 (провадження № 14-265цс18). Вимогу отримано позичальником [PERSON] 02 лютого 2015 року, а отже термін повернення кредиту встановлено банком як такий, що настав достроково - 03 квітня 2015 року. Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Оскільки ПАТ «Універсалбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України пред`явив позичальникові та поручителям вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і вказав у вимозі, що термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту. За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк і порядок виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання, тобто від 03 квітня 2015 року. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14. З урахуванням вказаного, вимога до поручителів була пред`явлена з дотриманням строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки із позовом до суду про солідарне стягнення заборгованості з позичальника і поручителів банк звернувся 24 липня 2015 року. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ПАТ "Універсалбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та договору іпотеки суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія. спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Згідно приписів ч.І ст.627 ЦК України згідно з якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України). Статтею 207 ЦК України передбачено, правочнн вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (та скріплений печаткою юридичної особи - для юридичних осіб). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 28 вересня 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] (надалі - Позичальник, Відповідач) був укладений Кредитний договір № 07-595-КФ-2007, за умовами якого Відповідач отримав кредит в розмірі 75 000, 00 (сімдесят п`ять тисяч, 00) дол. США з відсотковою ставкою 13,45 % річних та датою погашення 27.09.2027 року. Відповідно до п. 6.1.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним Договором терміни, а також виконувати інші свої зобов`язання згідно даного Договору. У кредитному договорі № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 р. вказані усі умови, які сторони повинні були погодити для подальшого належного виконання зобов`язань за цим договором, а саме: кредитний договір укладено в письмовій формі, сторонами досягнуто згоди з усіх питань, передбачених законом та пов`язаних з його виконанням та вказаний договір належним чином виконаний Банком (позичальнику надано кредит, що підтверджується заявою на видачу готівки від 28.09.2007 р., копія якої міститься в матеріалах судової справи). Будучи обізнаним з умовами кредитногодоговору позичальник погодився з усіма його пунктами, що засвідчив своїмвласноручним підписом. Кредитним договором також визначені усі умови, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: п. 1.1. визначена сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача та перелік супутніх послуг вказано у додатках № 1 до кредитного договору, п. 1.1. передбачена річна відсоткова ставка за кредитом та термін кредиту, порядок надання кредиту, умови погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів вказано у п. 4 кредитного договору, право дострокового повернення кредиту - пунктами 4.8, 8.1.2, 8.1.3, а також є наявними інші умови, визначені законодавством. В матеріалах справи міститься копія додатку № 1 до договороу № 07-595-КФ-2007 року від 28 вересня 2007 року, що скріплений підписами сторін та відбитком печатки банку в якому міститься інформація про реальну процентну ставку - 15,34% та абсолютне значення подорожчання кредиту - 107149,8. Крім того, у анкеті-заяві позичальника (подружжя) на отримання іпотечного кредиту (копія наявна в матеріалах судової справи) [PERSON] підтверджує факт отримання в повному обсязі інформації щодо кредитування, що передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». (а.с.111-114, т. 1) Позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. У додатках до кредитного договору, які підписані позичальником, міститься повна інформація щодо умов кредитування. Аналогічного висновку при відмові у задоволенні позовних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним дійшов КЦС ВС у постановах від 14.11.2018 р. (справа № 758/10757/16-ц) та від 20.03.2019 р. (справа № 562/2414/15-ц). Крім того, позичальник не скористався своїм правом відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі (ч. 2 ст. 1056 ЦК України), а натомість отримав кредитні кошти в повному обсязі, використав їх на власні цілі і протягом понад семи років проводив погашення кредиту, а отже виконував умови договору і не мав жодних претензій щодо умов договору. Вказані обставини є підтвердженням того, що йому були відомі фактичні істотні умови кредитного договору та сукупна вартість кредиту. Поряд з цим, відповідно до останнього абзацу ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на момент укладення договору, у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначеновідповідальність суб`єкта господарювання, яка між тим не містить положень про такінаслідки як недійсність договору. Відтак, Закон України «Про захист прав споживачів» не встановлює наслідком ненадання зазначеної інформації недійсність правочину. Не заслуговують також на увагу доводи позичальника про те, що дії банку свідчать про нечесну підприємницьку практику з огляду на таке. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Позивачем по зустрічному позову не наведено жодних належних та переконливихдоказів того, що кредитор умисно повідомив позивачу відомості, які не відповідалидійсності. Позичальник свідомо поставив свій підпис під спірним договором, чим засвідчивсвою згоду з його умовами. Крім того, позичальник отримав кредит та користуєтьсякредитними коштами. Поряд з цим, на підтвердження своїх зобов 'язань за Кредитним договором № 07-595- КФ-2007 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 18.03.2008 р . та 23.04.2009 р. були укладені додаткові угоди до вказаного кредитного договору, що свідчить про обізнаність позичальника щодо умов кредитування, про вартість кредиту та про інші супутні послуги і тарифи, а також безспірно вказує на те, що умисел позичальника був спрямований на отримання банківського кредиту в іноземній валюті (долар США) під заставу належного йому нерухомого майна і що таке зовнішнє волевиявлення позичальника було вільним і спрямованим на отримання коштів. Будь-яких застережень до Договору позичальник не зазначав. Доводи та твердження зустрічної позовної заяви щодо порушення кредитором положень Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» , є безпідставними. Вказаний закон встановлює та регулює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Відповідно до положень вказаного вище закону, іпотечне кредитування - це правовідносини, що виникають з приводу набуття права вимоги іпотечного боргу за правочинами та іншими документами. Крім того, листом Верховного Суду України «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» від 01.02.2015 р. встановлено, що згаданий Закон має вузьку сферу застосування і не може застосовуватися до відносин щодо надання кредиту, забезпеченого іпотекою, якщо ці відносини не передбачають перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами та застосування механізму управління майном. Оскількиміж сторонами, договір «про іпотечний борг» не укладався, жодні виплати за іпотечними сертифікатами, відповідно до умов кредитного договору, не проводяться; у договорах не передбачено механізмів управління майном, тощо, Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не може бути застосований до даних правовідносин. З висновку судово-економічної експертизи від 26 жовтня 2017 року №7749, яка призначеа судом за клопотанням представника відповідача-позивача [PERSON] [PERSON] вбачається, що оскільки клопотання експерта про надання додаткових матеріалів таких як кредитна справа позичальника [PERSON] , внутрішні нормативні документи ВАТ "Універсал Банк" щодо документування операцій з кредитування фізичних осіб у іноземній валюті, додатку до кредитного договору № 07-595-КФ-2007 в якому наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов"язань споживача, які пов"язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, переліку витрат (оплата страхових платежів, витрати нотаріуса, оцінки), первинних документів, які документально підтверджують виплати та ін.задоволено лише частково, дослідження проведено в об"ємі наданих документів. При цьому сторони клопотань про призначення додаткової чи повторної експертизи клопотань не заявляли. При цьому , у межах поданих на дослідження документів указаною вище судово-економічною експертизою підтверджено реальну сукупну вартість кредиту в процентному значенні (реальна відсоткова ставка) у розмірі 15,82%, абсолютне значення подорожчання кредиту - 108 229,82 долари США, що відрізняється від передбачених умовами кредитного договору. Разом з тим, висновок експерта відповідно вимог ст.212 ЦПК України не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об"єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності. З матеріалів експертизи (дослідної її частини та додатку до нього ) (а.с. 169-177, т.1) вбачається, що експерт до висновку про орієнтовну сукупну вартість кредиту (реальну відсоткову ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту) дійшов виходячи з умов кредитного договору про суму кредиту, процентної ставки, методу нарахування процентів, терміну кредиту, винагороди за видачу кредиту, щомісячний платіж, а також страховий платіж (згідно страхових тарифів встановлених Державною комісією регулювання ринків фінансових послуг України) та нотаріальні витрати (згідно тарифів, викладених у положенні Міністерства юстиції), які є його припущеннями, оскільки відомості про реально понесені витрати на страхування та послуги нотаріуса у нього були відсутні. З такими висновками експерта суд погодитися не може, оскільки такі супутні послуги, як страхування іпотечного майна та послуги нотаріуса, які враховані у подорожчання кредиту, передбачені іншим договором(договором іпотеки), що вказує на невірність розрахунків, а правильність нарахування передбаченої кредитним договором відсоткової ставки за умови дотримання позичальником Графіку погашення кредиту висновком не спростовано. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України: зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З роз"яснень, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. А відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт обману зі сторони банку, наявність умислу в його діях, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману позивачем у справі не доведено. А не розуміння позичальником запропонованих банком умов кредитного договору, на які він погодився та виконував впродовж тривалого терміну добросовісно або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення не є обманом зі сторони банку. За змістом статей 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу по наявних у ній доказах. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на безпідставність та недоведеність відповідачем-позивачем [PERSON] своїх позовних вимог до АТ "Універсалбанк" суд відмовляє у задоволені його зустрічного позову. Згідно із статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк. У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. А отже з відповідача-позивача [PERSON] , як позичальника за кредитним договором, [PERSON] та [PERSON] як поручителів за кредитним договором слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року. Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц). Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо умовами кредитного договору передбачена пеня в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18). Окрім того представником позивача-відповідача АТ "Універсалбанк" зроблено заяву про застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог [PERSON] . Відповідно достатті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Разом з тим, відповідно до п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Зважаючи на не доведення стороною відповідача-позивача [PERSON] зустрічних позовних вимог та відмову в позові по суті, суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК УКраїни. На підставі викладеного,

Outcome: approved