Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

27 листопада 2015 року до Софіївського районного суду звернувся [PERSON] з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 09 липня 2005 року помер його батько [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №610492, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 9,110 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, яка належала йому на підставі Державного акту про право приватної власності на землю ІІІ-ДП №000732. Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області за [PERSON] було визнано право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування. При зверненні до відділу Державного земельного агенства у Софіївському районі, позивачу стало відомо те, що ця земельна ділянка перебуває у приватній власності [PERSON]. Будь-яких пояснень [PERSON] не отримав. Відповідно до уточненої позовної заяви від 16.01.2016 року (а.с.108-109) просить суд зобов"язати відповідача повернути земельну ділянку, визнати незаконними та скасувати розпорядження [PERSON] РДА про надання дозволу на виготовлення технічної документації, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку. 18 січня .2016 року відповідача- Софіївську РДА Днепропетровської області виключено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діяла за дорученням позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставни, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позовних вимог заперечують, вважають їх необгрунтовваними та такими, що не підлягають задоволенню. В обгрунтування свої заперечень посилаються на те, що земельна ділянка належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності та дісталася [PERSON] в спадщину від батька [PERSON], який помер 29.07.2013 року. Він за власний кошт виготовив технічну документацію і є власником нерухомого майна а саме спірної земельної ділянки. Представник Софіївського районного управління юстиції в судове засідання не з"явилися, надали лист, яким просять розглядати справу без їх участі, та пояснюють що у них відсутні будь-які повноваження щодо надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Представник відділу Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області позовні вимоги вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, так як Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на померлого [PERSON] є дійсним та не скасованим, на якій підставі було видано право власності [PERSON] пояснити не може. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши чинне законодавство, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог зважаючи на наступне: відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа не може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених заком. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов "язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Зважаючи на положення ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. В судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка була передана у власність померлому 09.07.2005 року [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності (а.с.4). Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23.10.2015 року (а.с.5-6) за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку площею 9,110 га, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Дніпропетровскої області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 09 липня 2005 року.згідно Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ДП №000732 виданого 26 грудня 2001 року, зареєстрованого за № 836 в Книзі записів державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 1.4 Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженою наказом Держкомзему від 04.05.99 №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.99 за №354/3647, в редакції станом на 2007 рік, державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті, а саме право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. У судовому засіданні встановлено, що позивач на підставі рішення суду набув права на земельну ділянку в порядку спадкування і сторони це не оспорюють. Відповідно до п.13-1 постанови від 9 вересня 2009 р. N 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок. Як з"ясувалося в судовому засіданні, позивач та його представник, отримавши рішення суду, звернулися до відповідних реєструючих органів, і тільки тоді дізналися про те, що спірна земельна ділянка перебуває у приватній власності у іншої особи а тому зареєструвати та визначити кадастровий номер не можливо, в зв"язку з чим звернулися до суду з позовом. Суд ставиться критично до пояснень відповідача та його представника щодо спірної земельної ділянки, а саме підстав набуття права власності на неї - спадкування, так як в судовому засіданні досліджено копію спадкової справи ( а.с.71-107) на майно померлого [PERSON] Відповідно до довідки Держземагенста у Софіївському районі померлому [PERSON] був виданий сертифікат на земельну частку (пай). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.106)) відповідач набув право на земельну частку (пай) площею 9,10 га, без визначення цієї частки в натурі. Згідно Державного акту виданого на [PERSON] (а.с.4) земельна ділянка площею 9,110 га. знаходиться на території [PERSON] селищної ради з чітко всткновленими зовнішніми межами. Як пояснив представник Держгеокадастру, спірна земельна ділянка дійсно була визначена та закріплена за померлим [PERSON], Державний акт на право приватної власності на землю №ІІІ-ДП №000732 є дійсним та не скасованим, але зважаючи на плинність кадрів та зміни в законодавстві, працівниками Держземагенства земельна ділянка не була внесена до Державного реєстру, що потягло за собою відсутність відомостей про ділянку та її власника. Судом виключено, як відповідача [PERSON] районну державну адміністрацію в зв"язку з запереченнями представника відповідача, який вважає, що вони є неналежним відповідачем в цивільному судочинстві, так як це є юрисдикцією адміністративного суду. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в повному обсязі, так як вбачається порушення прав позивача. На підставі вищезазначеного та\~

Outcome: partial