Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом до ТзОВ "Міко-Транс" про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення коштів, належних при звільненні та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовую тим, що з 02 червня 2011 року працював водієм автотранспортних засобів на ТзОВ «Міко-Транс». 169 квітня 2015 року, перебуваючи у черговій відпустці, він подав заяву про звільнення за власним бажанням. Після виходу з відпустки він вийшов на робоче місце, однак відповідач належним чином його звільнення не оформив, трудову книжку не видав. На неодноразові звернення відповідач причини таких дій не пояснював, заяв про витрачу довідки та розмір коштів належних при звільненні не приймав і відповідних документів не видав. 07 травня 2015 року, після неодноразових дзвінків та переговорів з керівництвом та бухгалтером Товариства, було видано трудову книжку, в якій підставою звільнення зазначено п. 4 ст. 40 КЗпПУ, з наказом на звільнення його ніхто не ознайомлював і йому досі не відомі причини прогулу. З такиим формулюванням причин звільнення він не згідний, оскільки після завершення відпустки вийшов на робоче місце, однак виконувати свої посадові обовязки не зміг в звязку з відсутністю в роботодавця нарядів - завдань для нього. В судовому засіданні 31 серпня 2015 року представник позивача заявлені вимоги підтримав за мотивів, що викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю, однак у судові засідання призначені на 24 вересня, 28 жовтня та 24 листопада не з"явився, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. У зв"язку з розумними строками розгляду справи та у зв"язку із зловживанням своїми правами представником позивача, суд за клопотанням представника відповідача, ухвалив провести розгляд справи без участі представника позивача. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнала за мотивів, що викладенні в запереченнях, просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як слідує з ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Міко-Транс», що підтверджується особовою карткою працівника форми №П-2. Згідно копії Наказу № 11/В від 20 березня 2015 року позивачу надано щорічну чергову відпустку терміном 24 календарні дні з 20 березня 2015 року. Після закінчення щорічної чергової відпустки [PERSON] був відсутній на роботі, що підтверджується актами 17 квітня 2015 року, 20 квітня 2015 року, 21 квітня 2015 року, 22 квітня 2015 року, 23 квітня 2015 року, 24 квітня 2015 року, 27 квітня 2015 року, 28 квітня 2015 року, 30 квітня 2015 року, 05 травня 2015 року, 06 травня 2015 року складеними та підписаними працівниками ТзОВ «Міко-Транс» головним бухгалтером [PERSON], начальником відділу кадрів [PERSON], менеджером управителем на транспорті [PERSON] 06 травня 2015 року [PERSON] було звільнено з ТзОВ «Міко-Транс» за прогули згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, про що він був особисто ознайомлений, що підтверджується його підписом на наказі №13/2015 від 06 травня 2015 року. 07 травня 2015 року позивачу було видано його трудову книжку, що підтверджено його особистим підписом на особовій картці працівника форми №П-2. Відповідно до довідки вих. №138 від 25 червня 2015 року з [PERSON] було проведено всі розрахунки про виплаті заробітної плати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.Про нараховані сум , належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з роз"яснень п.п. 10,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів" виходячи з обставин, які стали підставою звільнення, в наказі дано неправильну юридичну кваліфікацію, суд може змінити формулювання причини звільнення і привести його у відповідність із чинним законодавством ". Виходячи з викладеного, та наявних у матерілаів доказів наданих відповідачем , суд приходить до переконання, що позовні вимоги є безпідставними , а тому не підлягають до задоволення. Також, відносно стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що так як право на відшкодування моральної шкоди є похідним від захищеного судом права, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, то у суду немає підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. У зв'язку із цим, у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed