Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Виконавчий комітет Конотопської міської ради звернувся до суду з позовом про відібрання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON], у зв"язку з тим, що залишення дітей у неї є небезпечним для їх життя, здоров"я і морального виховання. Позовні вимоги мотивуючи тим, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дітей записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. 19.02.2014 року о 22.30 год. працівниками служби у справах дітей спільно з представниками відділу кримінальної міліції у справах дітей MB УМВС України з Сумській області за телефонним повідомленням вихователя дошкільного навчального закладу №11, про те, що матір не забрала [PERSON] з дитячого садка, в результаті чого вихователька змушена була дитину забрати до себе з ночівлею, було здійснено виїзд за адресою проживання відповідачки. Під час виїзду встановлене наступне: діти, які були вдома, а це [PERSON], [PERSON] та [PERSON], знаходились без догляду матері, в квартирі антисанітарні умови, стійкий запах сечі. Молодші діти спали на брудній, мокрій та смердючій постільній білизні та самі були брудними. Продукти харчування в квартирі взагалі відсутні. [PERSON] та [PERSON] заснули з порожніми брудними дитячими пляшечками в роті. Протягом дня діти їли лише гречану кашу, приготовану старшим [PERSON]. В результаті телефонної розмови з матір'ю стало зрозуміло, що вона знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, оскільки не могла зв'язно розмовляти. Було прийнято рішення про негайне вилучення дітей у зв'язку із загрозою для їх життя та здоров'я, про що складено відповідний акт. 20.02.2014 року служба у справах дітей звернулась до секретаря Конотопської міської ради з клопотанням щодо прийняття рішення про негайне відібрання малолітніх дітей у матері у зв'язку з безпосередньою загрозою для їх життя та здоров'я. Того ж дня виконавчим комітетом Конотопської міської ради було прийнято відповідне рішення №34. Сім'я відповідачки перебувала на контролі служби міської ради у справах дітей у зв'язку із зловживанням матір'ю спиртними напоями. На адресу служби періодично надходили повідомлення від мешканців гуртожитку, в якому проживала родина, про неналежне виконання відповідачкою батьківських обов'язків по відношенню до дітей та систематичне залишення дітей без догляду. Відповідно характеристики, наданої адміністрацією дошкільного навчального закладу №11, де виховується [PERSON], мати не приділяла належної уваги дитині, неодноразово траплялись випадки, коли вона приходила забирати хлопчика в стані алкогольного сп'яніння. На зауваження адміністрації закладу не реагувала. У зв'язку з неналежним виконанням матір'ю обов'язків по відношенню до дитини вихователям доводилось дитину водити додому самостійно, оскільки матір не з'являлась до дитячого садка. Відповідно інформації, наданої дитячою поліклінікою Конотопської центральної районної лікарні від 25.02.2014 року, сім'я знаходилась в групі соціально ризику з вересня 2012 року по жовтень 2013 року у зв'язку із зловживанням матір'ю спиртними напоями. За час перебування сім'ї під наглядом відмічались факти залишення дітей без догляду дорослих та знаходження матері в стані алкогольного сп'яніння під час відвідувань медичними працівниками. З грудня 2013 року сім'я перейшла під нагляд відділення загальної практики сімейної медицини Конотопської ЦРЛ у зв'язку із зміною місця проживання. Але тут медичними працівниками спостерігався неналежний догляд за дітьми та зловживання відповідачкою спиртними напоями. Крім того, діти часто залишалися самі, без нагляду, не тільки вдень, але і вночі. Неодноразово медичними працівниками залишались запрошення матері, проте вона на них не реагувала. З [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо недопущення вживання спиртних напоїв, вона неодноразово попереджалась про наслідки ухилення від виконання батьківських обов'язків. Не зважаючи на попередження, на роботу, яка була проведена з відповідачкою, ситуація залишалася незмінною. Неорганізований спосіб життя, який веде [PERSON] наражає її дітей на небезпеку. На даний час [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знаходяться в обласному центрі соціально-психологічної реабілітації м. Шостка, а [PERSON] в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини. Вважає, що залишення дітей у відповідачки є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання. Представник позивача [PERSON] та прокурор Наталич А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з обставин викладених в позовній заяві та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та кожен окремо пояснили, що [PERSON] бажає, щоб діти проживали разом з нею та усі умови для проживання дітей вона має. Старається належно доглядати дітей, любить їх, дбає за них та просить не відбирати у неї дітей, вона змінила свою поведінку, по можливості покращила домашні житлові умови та обіцяє і надалі покращувати їх, хоча їй одній важко. Дітей вона постійно навідує, просить суд повернути їй дітей, оскільки бажає виховувати малолітніх дітей сама і має для цього можливість. Вона зрозуміла свої помилки, щодо виховання дітей. Створила умови для її проживання, взагалі перестала вживати спиртні напої, запевнила, що в подальшому буде належно виконувати свої батьківські обовязки та виховувати дітей. Третя особа: обласний центр соціально-психологічної реабілітації для дітей м. Шостка в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідачки та її представника [PERSON], думку прокурора, думку неповнолітнього [PERSON], свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дітей записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с. 14-21). Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України. Відповідно до ч.1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст.170 СК України,суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органу опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ст. 14 названого Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України. Статтею 2 названого Закону передбачено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 17 вищеназваного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч. 5 ст. 19 цього Закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (рішення від 18 грудня 2008 року, яке є остаточним) постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції. У вказаній справі було встановлено, що за рішенням суду першої інстанції, з яким погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, було відібрано трьох неповнолітніх дітей без позбавлення заявників батьківських прав (ст. 170 СК України). У рішенні йдеться про те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». У названому рішенні, зокрема, констатується, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних заходів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї. Так, суть позовних вимог зводиться до того, що відповідачка зловживає алкогольними напоями, на заходи соціального супроводу не реагує, на заходи з боку виконкому Конотопської міської ради спрямовані на надання допомоги сім'ї, що опинилася у складних життєвих обставинах, не реагує, залишає без догляду дітей, а тому в зв'язку із таким способом життя відповідачка не займається вихованням малолітніх дітей, що загрожує життю, здоров'ю і моральному вихованню дітей. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У висновку про доцільність відібрання дітей у відповідачки, складеному 26 лютого 2014 року органом опіки та піклування Конотопської міської ради, зокрема, стверджується, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Крім того, у висновку зазначено, що на адресу служби періодично надходили повідомлення від мешканців гуртожитку, в якому проживала родина, про неналежне виконання відповідачкою батьківських обов'язків по відношенню до дітей та систематичне залишення дітей без догляду. З [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо недопущення вживання спиртних напоїв, вона неодноразово попереджалась про наслідки ухилення від виконання батьківських обов'язків. Не зважаючи на попередження, на роботу, яка була проведена з відповідачкою, ситуація залишалася незмінною. Неорганізований спосіб життя, який веде [PERSON] наражає її дітей на небезпеку. 19.02.2014 року за телефонним повідомленням вихователя дошкільного навчального закладу №11, про те, що матір не забрала [PERSON] з дитячого садка, працівниками служби у справах дітей спільно з представниками відділу кримінальної міліції у справах дітей MB УМВС України в Сумській області о 22.30 год. було здійснено виїзд за адресою проживання відповідачки. Під час виїзду встановлене наступне: діти, які були вдома, а це [PERSON], [PERSON] та [PERSON], знаходились без догляду матері, в квартирі антисанітарні умови, стійкий запах сечі. Молодші діти спали на брудній, мокрій та смердючій постільній білизні та самі були брудними. Продукти харчування в квартирі взагалі відсутні. В результаті телефонної розмови з матір'ю стало зрозуміло, що вона знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, оскільки не могла зв'язно розмовляти. Було прийнято рішення про негайне вилучення дітей у зв'язку із загрозою для їх життя та здоров'я, про що складено відповідний акт. В ДНЗ № 11, де виховується [PERSON], неодноразово траплялись випадки, коли [PERSON] приходила забирати хлопчика в стані алкогольного сп'яніння. На зауваження адміністрації закладу не реагувала. Також з грудня 2013 року сім'я перейшла під нагляд відділення загальної практики сімейної медицини Конотопської ЦРЛ у зв'язку із зміною місця проживання. Але тут медичними працівниками спостерігався неналежний догляд за дітьми та зловживання відповідачкою спиртними напоями. Крім того, діти часто залишалися самі, без нагляду, не тільки вдень, але і вночі. Неодноразово медичними працівниками залишались запрошення матері, проте вона на них не реагувала. 20.02.2014 року виконавчим комітетом Конотопської міської ради було прийняте рішення про негайне відібрання малолітніх дітей у матері у зв'язку з безпосередньою загрозою для їх життя та здоров'я (а.с. 3,4, 7-12, 22). Вказані вище обставини, також підтвердили свідки, а саме: сусідка відповідачки - [PERSON], завідувач та психолог ДНЗ № 11 - [PERSON] та [PERSON], лікар відділення загальної практики сімейної медицини Конотопської ЦРЛ - [PERSON], заступник з виховної роботи ЗОШ № 3 - [PERSON], медична сестра дитячого відділення Конотопської ЦРЛ - [PERSON], фахівець міського центру соціальної служби - [PERSON], спеціаліст у справах дітей - [PERSON] Відповідно до частин 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо відібрання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вищевказаний висновок органу опіки і піклування, яким визнано за доцільне відібрати малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON], у зв"язку з тим, що залишення дітей у неї є небезпечним для їх життя, здоров"я і морального виховання, не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітніх дітей, буде відповідати їх інтересам, і яким саме інтересам цих дітей, чи позитивно вплине на дітей розлучення з матір"ю та відсутність з їх боку піклування про дітей в майбутньому. У постанові Пленуму ВС України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз"яснено, що ухилення від виховання дитини може мати місце лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїми обов"язками. З урахуванням викладеного вищевказаний висновок органу опіки та піклування Конотопської міської ради не може заслуговувати на увагу суду, а також він суперечить дослідженим в судовому засіданні іншим доказам. . Акт обстеження житлово-побутових умов від 23.10.2013 року суд оцінює критично, оскільки з часу обстеження минуло більше п»яти місяців (а.с.5), а також 10 квітня 2014 року під час виїзного судового засіданні за місцем мешкання [PERSON], а саме за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що в квартирі де мешкає відповідачка чисто, охайно, для дітей є іграшки, спальні місця, умови для проживання та навчання дітей створені. Відповідачка намагається створити належні умови для проживання та виховання дітей, з урахуванням матеріального забезпечення, а також робить все для того, щоб діти проживали разом з нею і виховувались в сім'ї. Одночасно судом встановлено, що відповідачка вжила заходи для покращення умов проживання дітей, а отже справді піклується про їх нормальний фізичний та духовний розвиток, піклується за них та не бажає щоб дітей відібрали у неї (а.с.64). Наведене свідчить про те, що [PERSON] проявляє належну увагу щодо виховання дітей та догляду за ними. Також, в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює дитячим дільничним лікарем Конотопської ЦРЛ, підтвердила, що коли відповідачка проживала разом з дітьми за адресою: [ADDRESS], регулярно з"являлася в дитяче відділення з дітьми на обстеження, на щеплення. Коли відвідувала відповідачку з дітьми вдома, завжди було чисто, у дітей було все для проживання та виховання. Коли відповідачка була відсутня вдома, з дітьми сиділа її мати. Суд критично ставиться до пояснень представника позивача та показань свідків, щодо ухилення від виховання дітей, зловживання спиртними напоями, появи у громадському місці у п'яному вигляді відповідачки та ведення аморального способу життя, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні. Ні представником позивача, ні прокурором не було надано жодної постанови про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ухилення від виховання дітей та появи у громадському місці у п'яному вигляді. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Про що, також в судовому засіданні, підтвердив допитаний в якості свідка оперуповноважений кримінальної міліції у справах дітей [PERSON] Також суд не бере до уваги довідку Конотопського наркологічного диспансера від 27.02.2014 року про те, що [PERSON] з 20.02.2014 року знаходиться на обліку з діагнозом побутове пияцтво, оскільки згідно ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання. Пункти 2-5 частини першої ст.164 СК України передбачають: ухилення батьків від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною, батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Перераховані підстави є вичерпаними і розширеному тлумаченню не підлягають. Позивач, як на підставу вимог, посилається на зловживання спиртними напоями [PERSON], при цьому не звернув уваги, що Кодекс такої підстави не передбачає, поняття зловживання спиртними напоями (побутове пияцтво) і хронічний алкоголізм не є тотожніми. Про що, також в судовому засіданні, підтвердила допитана в якості свідка нарколог Конотопського наркологічного диспансера [PERSON], яка також повідомила, що вже 27.03.2014 року, при черговому обстеженні [PERSON] було встановлено, що остання добре виглядає, відсутня інтоксикація та залишкове явище та запах алкоголю. Сам факт епізодичного зловживання алкоголем і залишення дітей вдома на свою матір, знайомих, одинадцятирічного сина [PERSON], суд не може розцінювати як випадок, який є небезпечним для життя, здоров'я та морального виховання дітей. Навпаки опитані в судовому засіданні свідки, а саме: голова батьківського комітету ДНЗ №11 [PERSON], батьки дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. характеризують відповідачку з позитивної сторони вказали, що вона від виконання батьківських обов"язків не ухиляється, діти охайні, [PERSON] завжди присутня на заходах які відбуваються в ДНЗ № 11, доглядає за дітьми і піклується про їх виховання. Дійсно, 19.02.2014 року було прийнято рішення про негайне вилучення дітей [PERSON] у зв'язку із загрозою для їх життя та здоров'я, про що складено відповідний акт. Однак даний факт суд не може розцінювати як системне невиконання матір'ю своїх батьківських обов'язків і вважає, що органом опіки та піклування Конотопської міської ради при вирішенні питання про негайне відібрання від матері малолітніх дітей було прийнято поспішне рішення та позивач не надав суду конкретних доказів, які б свідчили, що така ситуація була небезпечною для життя, здоров'я та морального виховання дітей. [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що подібних помилок по відношенню до дітей вона не допустить. Суду підстав не вірити її немає. Крім того свідок [PERSON] - мати відповідачки ствердила, що остання відвідує дітей, займалася та буде займатися вихованням дітей, спиртним не зловживає, сильно хвилюється та хоче повернути дітей. У зв'язку з наведеним вище, та враховуючи думку неповнолітнього [PERSON], [INFO], який під час слухання справи зазначив, що мати його любить та виявив бажання мешкати разом зі своєю матір"ю, відповідачем по справі, суд приходить до висновку, про те, що підстав про відібрання дітей від [PERSON] без позбавлення її батьківських прав не виявлено та відібрання дітей від матері не забезпечуватиме інтересів самих дітей та може стати психотравмуючим фактором для них, а тому позовна заява органу опіки і піклування Конотопської міської ради не підлягає задоволенню. Водночас суд попереджає відповідачку, що у разі неналежного відношення нею до своїх батьківських обов"язків, відповідними органами може повторно порушуватись питання про відібрання дітей.

Outcome: dismissed