Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

У травні 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом де зазначає, що 09 листопада 2010 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 7600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, на суму залишку заборгованості з кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов"язання належним чином не виконувала, у зв"язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31.05.2015 року становила 500 грн., що становить фіксовану частку штрафу за договором. В добровільному порядку відповідач відмовляється погасити зазначену заборгованість, тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року позов був залишений без руху і позивачеві був наданий строк для усунення недоліків, тривалістю п"ять днів зі дня отримання копії ухвали. У червні 2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 09.11.2010 року у розмірі 16751 грн.04 коп., яка утворилась станом на 03.05.2016 року і яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 7514 грн.58 коп., заборгованості по оплаті відсотків за користування кредитом - 2712 грн.18 коп., пені за несвоєчасне виконання договірних зобов"язань - 4401 грн.87 коп., фіксованої частки штрафу - 500 грн., відсоткової частки штрафу - 773 грн.86 коп., а також штрафу за несвоєчасне виконання договору - 850 грн. Також просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2016 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 липня 2016 року. 11 липня 2016 року відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом в яком зазначає, що дійсно укладала з ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитний договір і отримала кредитну картку з встановленим на неї кредитним лімітом. У липні 2015 року вона здійснювала продаж дитячої коляски через мережу інтернет. Під час здійснення продажу з її кредитної картки шахрайським шляхом були списані кошти у розмірі 7901 грн. Вона неодноразово зверталась і до правоохоронних органів і до працівників банку з метою встановлення винних осіб і повернення коштів, але ці заходи належних наслідків не принесли. Тому просила визнати ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо невиконання банківських послуг при користуванні карткою на ім"я [PERSON] щодо блокування грошового переказу через сайт PORTMONE від 13.07.2015 року на суму 7901 грн. неправомірними, визнати транзакцію щодо переказу коштів у розмірі 7901 грн. від 13.07.2015 року з картки на ім"я [PERSON] нечинною та зобов"язати ПАТ КБ "ПриватБанк" відновити залишок коштів на платіжній картці на ім"я [PERSON] до стану, яким він був перед виконанням транзакції від 13.07.2015 року у сумі 7901 грн. У судовому засіданні представник позивача основний позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.Надав суду пояснення аналогічні викладеним в основному позові. Відповідач та її представник у судовому засіданні зустрічний позов підтримали і просили задовольнити у повному обсязі, у задоволенні основного позову просили відмовити. Надали суду пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові. Також відповідач додала, що не знала про те, що повідомляти код, який приходив їй для підтвердження фінансової операції, яку вона здійснює, повідомляти нікому не можна. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд доходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 634 Цивільного Кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента. Як встановлено у судовому засіданні 09 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір без номеру, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку у розмірі 7600 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості та з кінцевим терміном повернення, який відповідає кінцевому строку дії картки (а.с.6-8). Наданими позивачем розрахунками підтверджується наявність у відповідача заборгованості за зазначеним кредитним договором у розмірі 16751 грн.04 коп., яка утворилась станом на 03.05.2016 року і яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 7514 грн.58 коп., заборгованості по оплаті відсотків за користування кредитом - 2712 грн.18 коп., пені за несвоєчасне виконання договірних зобов"язань - 4401 грн.87 коп., фіксованої частки штрафу - 500 грн., відсоткової частки штрафу - 773 грн.86 коп., а також штрафу за несвоєчасне виконання договору - 850 грн. . (а.с.4-5, 49). Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Доводи позивача щодо наявності між ним та відповідачем договірних зобов'язань ґрунтувались на заяві, підписаній сторонами 09.11.2010 року. Згідно умов цієї заяви, а саме - тарифів по кредитним карткам "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", банк надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Дана заява підписана з однієї сторони представником ПАТ КБ «ПриватБанк» та з іншої сторони містить реквізит підпису відповідача [PERSON] (а.с.6-7) У той же час надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг були затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 і містить посилання на ліцензію НБУ №22 від 29.07.2009 року, що не дає можливості їх розцінювати як складову умову договору надання банківських послуг. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 Цивільного Кодексу України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Інформації про період, на який видавалась платіжна картка, позивачем не надано. За таких обставин суд доходить до висновку про те, що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" не доведені викладені в позові обставини, а тому позов задоволенню не підлягає. Судові витрати залишаються за позивачем. Стосовно позову [PERSON] суд зазначає наступне. У відповідності з вимогами ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Під випадком ("casus") в практиці розуміються будь-які діяння, не викликані чиїмось наміром або необережністю, тобто відсутність вини порушника. Випадковою можна визнати обставину, яку не можна передбачити та попередити при застосуванні обов'язкової для боржника обачності, хоча вона могла б бути передбачена та попереджена, якщо б боржник віднісся до свого зобов'язання з більшою обачністю, ніж та, до якої він був зобов'язаний або якщо на місці боржника була б інша особа. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов'язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності (таяння снігу в горах, щорічні сезонні мусонні дощі тощо), а екстраординарна подія, яка не є звичайною. Позивачем [PERSON] надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12015220430003277 від 22.08.2015 року, згідно з яким [PERSON] зверталась до органів поліції з приводу заволодіння її коштами у сумі 7901 грн. невідомими особами. Як вбачається з цього витягу кримінальне провадження за зверненням [PERSON] було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.69). Однак, зазначена подія не є випадком або обставиною непереборної сили, а тому, за відсутності вироку суду, щодо встановлення винуватості певної особи у вчиненні відносно [PERSON] шахрайських дій, не може бути взята судом за підставу задоволення позову. За таких обставин суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] Судові витратизалишаються за позивачем. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed