Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

В липні 2018 року орган опіки та піклування Новокиївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав стосовно дітей та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами. [PERSON] є одинокою матір"ю по відношенню малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов"язків, сім"я перебуває на обліку сімей, де батьки не створили належних умов для утримання, виховання та розвитку дітей, за систематичного обстеження матеріально-побутових умов життя виявлялося, що такі умови є незадовільними, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, систематично покидає дітей без нагляду, що становить загрозу їх життю та здоров"я. Так, [PERSON] проживала разом зі співмешканцем [PERSON] у непереоформленому житловому будинку померлої бабусі. Під час проживання житло знаходилось в антисанітарному та аварійному стані: брудні стіни, підлога, стеля місцями попадала, немитий посуд, невипрані речі, несвіже затхле повітря, стійкий запах тютюну та алкоголю, так як мешканці палили в будинку. [PERSON] працював в Новокиївській сільській раді підсобним робітником з 19 квітня 2013 року по 28 квітня 2014 року. [PERSON] ніде не працювала, зловживала алкогольними напоями, а 13.07.2014 року довела неповнолітню [PERSON] (сестру співмешканця) до стану алкогольного сп"яніння, чим порушила ст.180 КУпАП. В липні 2016 року [PERSON] забрала дітей та поїхала до м.Миколаєва, на території Новокиївської сільської ради більше не з"являлась. Будинок в якому була зареєстрована [PERSON] в [ADDRESS] а розвалений, а будинок в якому відповідачка проживала без реєстрації разом зі [PERSON] по [ADDRESS] , вітчим співмешканця розібрав в листопаді 2017 року. В серпні 2017 року сільській раді стало відомо, що 11.08.2017 року Службою у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської області складено акт про те, що діти [PERSON] та [PERSON] були знайдені без батьківського нагляду біля будинків №14 та №18 по вул.Зелена гірка у м.Миколаєві. [PERSON] була доставлена до КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради, а [PERSON] був поміщений до Міської дитячої лікарні №2, 06.11.2017 року за рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 17.10.2017 р. №849 [PERSON] був переведений до Миколаївського Будинку дитини. До Центрального ВП ГУНП у Миколаївській області було направлено листа щодо встановлення місця знаходження [PERSON] та отримано відповідь від 07.12.2017 р. №14039/50111-17, що її місце знаходження не відоме. Дітей у державних закладах вона жодного разу не відвідала, місцем їх перебування не поцікавилася, а також не цікавиться їх життям та здоров"ям. Фактично діти на даний час залишені без батьківського піклування та перебування їх матері невідоме, до дітей вона не приходить. Вжитими заходами домогтися належної поведінки матері не вдалося. Позивач просить суд, позбавити відповідачку батьківських прав відносно дітей та стягнути з неї аліменти на їх утримання у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму та передати дітей під опіку та піклування Снігурівської райдержадміністрації для подальшого влаштування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, мотивом до застосування такого заходу до відповідачки як позбавлення батьківських прав назвала не створення нею умов для проживання дітей, зловживання спиртними напоями, систематичне залишення дітей без догляду, вжитими заходами домогтися належної поведінки відповідача не вдалося, на попередження служб вона не реагує. Орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації враховуючи інтереси дітей, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до таких висновків. Як вбачається з заявленого позивачем позову він обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачка є одинокою матір"ю по відношенню неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим повторно 18 квітня 2014 року за актовим записом №150 від 09 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області; та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] , видане 13 березня 2015 року за актовим записом №18 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області (а.с.6-8). Вказане також підтверджується актовими записами про народження дітей та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.34-39). Зареєстрованим місцем проживання відповідачки [PERSON] є [ADDRESS] , останнє відоме фактичне місце проживання по [ADDRESS] . За вказаною адресою відповідачка проживала разом з дітьми та співмешканцем [PERSON] Сім"я з липня 2016 року в с.Новокиївка не проживає. Місце перебування [PERSON] невідомо, що підтверджується відповідними довідками Новокиївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с.5, 15). Сім"я з 2012 року перебуває на обліку, як така, де батьки не створили належні умови для утримання, виховання та розвитку дітей в Новокиївській сільській раді та службі у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS] , комісією Новокиївської сільської ради встановлено, що за вказаною адресою відповідачка зареєстрована, але фактично там не проживала, будинок розвалений, а саме: немає даху, вікон, дверей, підлоги. Огорожа також відсутня. [PERSON] фактично проживала зі співмешканцем [PERSON] у будинку його покійної баби за адресою [ADDRESS] , який складався з 2 жилих кімнат, одна з яких використовується як житлова, інша - як підсобне приміщення. З липня 2016 року [PERSON] за цією адресою не проживає, забравши дітей поїхала до м.Миколаїв та більше на території Новокиївської сільської ради не з"являлась. Співмешканець теж поїхав на заробітки до м.Херсон та з 2016 року на території Новокиївської сільської ради не з"являвся. Будинок в якому проживала сім"я 1924 року побудови, без ремонту почав руйнуватись, а в листопаді 2017 року вітчим [PERSON] розібрав житло. На зауваження секретаря сільської ради щодо розбору будинку, вітчим пояснив: будинок аварійний, дозвіл на розбір надали спадкоємці. Вказане також підтверджується доданою фототаблицею (а.с.12-14, 45). Як вбачається з наданої характеристики Новокиївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №181 від 09.07.2018 року на [PERSON] , яку суд приймає за негативну, вона проживала на території Новокиївської сільської ради з вересня 2012 року по липень 2016 року. За час проживання проявила себе з слідуючої сторони: постійного місця роботи не мала, мала шкідливі звички, жила за рахунок коштів на народження дитини, зловживала спиртними напоями, мала конфлікти з сусідами та представниками Новокиївської сільської ради, часто була помічена у вживанні нецензурної лайки та непристойної поведінки. Вихованням дітей не займалась. Житло, в якому мешкала родина [PERSON] не придатне для проживання. В громадському житті села участі не приймала. Над підвищенням свого загальноосвітнього та культурного рівня не працювала. На зауваження не реагувала, авторитетом серед односельців не користувалась, товаришів не мала (а.с.10). Згідно довідки завідувача Новокиївського ДНЗ "Посмішка" [PERSON] за №15 від 09.07.2018 року, діти відповідачки [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження, Новокиївський дошкільний навчальний заклад не відвідували (а.с.16). [PERSON] постановою від 13 серпня 2014 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.180 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 102 грн., яка 13.07.2014 року близько 16:00 довела неповнолітню [PERSON] до стану алкогольного сп"яніння (а.с.11). За даними довідки Снігурівської ЦРЛ від 15.06.2018 року, [PERSON] на "Д" обліку у лікаря-нарколога не знаходиться (а.с.17). 11 серпня 2017 року малолітніх дітей відповідачки [PERSON] та [PERSON] було знайдено без батьківського нагляду біля будинків №14 та №18 по [ADDRESS] гірка у м.Миколаєві. За даним фактом органом внутрішніх справ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області були складені відповідні акти про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а.с.116-117). На даний час діти [PERSON] , [INFO] , перебуває в Миколаївському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей; [PERSON] , [INFO] , поміщений до Миколаївського Будинку Дитини. Як слідує з повідомлення адміністрації КЗ "Миколаївського центру соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради від 06.03.2019 року №01-286, [PERSON] , 2012 року народження, перебуває у центрі з 11.08.2017 року по теперішній час. Мати дитини жодного разу не приходила до центру відвідати свою доньку, не телефонувала, долею та здоров"ям дитини не цікавилась. З приводу ставлення дитини до своєї матері, то [PERSON] дуже ображена на свою матір, не хоче згадувати про неї та виявляє бажання виховуватись в іншій сім"ї (а.с.71). Згідно відповіді адміністрації Миколаївського обласного будинку дитини від 09.07.2019 року за №655-16-04, [PERSON] , 2015 року народження, перебуває в закладі з 06.11.2017 року на повному державному забезпеченні. За час перебування дитини в закладі, мати жодного разу не відвідувала свого сина, долею дитини не цікавилась, до закладу не телефонувала. Як вбачається з листа директора Снігурівського РЦСС СДМ Бурбели К.І. від 24.10.2018 року, сім"я [PERSON] під соціальним супроводом РЦСС СДМ не перебувала у зв"язку з відсутністю на території Снігурівського району (а.с.40). Разом з тим, згідно повідомлення Снігурівського ВП ГУНП у Миколаївській області від 13.08.2019 року [PERSON] ,12.03.1991 р . притягувалася до адміністративної відповідальності 30.12.2018 року за ч.2 ст.178 КУпАП, 17.12.2018 року за ст.175-1 ч.2 КУпАП, 26.03.2018 року за ст.177 КУпаП та 24.03.2018 року за ч.1 ст.51 КУпАП. Згідно висновку органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області №3 від 08 січня 2019 року, визнано доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.56). У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов"язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Всупереч вимог ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, відповідачка [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не опікується дітьми, не доглядає їх, не турбується про їх фізичний і духовний розвиток, зловживає спиртними напоями, в родині не створені належні умови для утримання, виховання, навчання та розвитку дітей, покинула дітей, заходів до їх повернення не вживала, тривалий час не відвідувала, не цікавилася їх здоров"ям, матеріальними потребами, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. З наведеного суд приходить до висновку, що поведінка відповідачки по невиконанню батьківських обов"язків є винною. Позбавлення батьківських прав є засобом захисту прав дітей. Позбавлення відповідачки батьківських прав, як крайній захід впливу через не виконання нею батьківських обов"язків є виправданим та співмірним, та такий що буде в інтересах дітей. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд вирішує питання про стягнення аліментів на дітей. Оскільки малолітні діти відповідачки не отримують від неї грошової та іншої допомоги, діти влаштовані до державних закладів, аліменти підлягають примусовому стягненню. Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та ухвалює про їх задоволення. У силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved