Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 липня 2014 року сторони уклали шлюб. У цьому шлюбі дітей не мають. Спільне життя не склалося, шлюбні відносини припинені з вересня 2016 року із цього часу сторони проживають окремо, примирення неможливе, спільного господарства не ведуть. Відповідач не бажає добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС, у зв"язку з чим позивач просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу відновити відповідачу дошлюбне прізвище " [PERSON] ". У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 19). Відповідач викликався до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, однак до суду не прибув, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 15 липня 2014 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції у Черкаській області Чорнобаївського району Черкаської області, актовий запис № 56, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб від 18 жовтня 2019 року серії [NUMBER] (а.с. 5). Зі змісту позову вбачається, що сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому позивач стверджує, що не бажає поновлювати сімейні стосунки, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим [PERSON] (відповідач) заяву про відновлення дошлюбного прізвища " [PERSON] " до суду не подавав, а тому питання щодо відновлення йому дошлюбного прізвища судом не вирішується. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з доданим до позовної заяви договором про надання правової допомоги № 153 від 22 жовтня 2019 року судові витрати на правничу допомогу (гонорар) складають 200,00 гривень, сплата яких підтверджується квитанцією від 25 жовтня 2019 року (а.с. 11). За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 200,00 (двісті гривень 00 копійок) гривень. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) гривень судового збору. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved