Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в котрому зазначено, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року шлюб між ними було розірвано. Неповнолітній син перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: затримка психо-мовного розвитку, проведення лікування та реабілітація потребують додаткових фінансових витрат. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина, хоча є працездатною особою, інших утриманців немає, має нормальний стан здоров"я. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму дя дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 5 липня 2017 року і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглядати справу у її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Стаття 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживають з матір"ю та перебуває на її утриманні, (свідоцтва про народження, а.с.5, довідка про склад сім"ї, а.с.8). Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Неповнолітній син позивачки перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: затримка психо-мовного розвитку, (довідка ЯЦПМСД, а.с.9) та потребує додаткових витрат на лікування та реабілітацію. Відповідач є особою працездатною, інших утриманців немає, має нормальний стан здоров"я, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Пункт 1 ст. 3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2- дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи ті обставини, що відповідач є особою працездатною, інших утриманців не має, здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також те, що в силу ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 травня складає 1777 гривень, то суд вважає, що з відповідача на утримання неповнолітнього сина необхідно стягнути аліменти у розмірі 1000 гривень, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Outcome: approved