Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

13 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 23 жовтня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 548. Від шлюбу дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї, як зазначає позивачка, стало те, що вони втратили взаємну повагу один до одного, вже тривалий час не підтримують шлюбні відносини, у них різні погляди на сімейне життя, шлюбні стосунки. Тому, враховуючи, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, вважає, що сім'я фактично розпалась, примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 липня 2017 року, за клопотанням позивачки [PERSON], сторонам надавався строк на примирення терміном на два місяці, однак наданий судом строк не дав позитивних наслідків. Після відновлення провадження по справі, позивачка в судове засідання не з'явилась, але надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала. У разі неявки відповідача просила винести заочне рішення (а.с.21 ). Відповідач в судові засідання неодноразово не з'являвся. Відповідно до інформації відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 20.06.2017 року - [PERSON], [INFO], зареєстрований з 31.07.2007 року в [ADDRESS]. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку та вручені останньому завчасно (а.с.,а.с.15,19,22). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивачка згодна. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 23.10.2015 року (а.с.3), 23.10.2015 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 548. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень відповідача та ігнорування сторонами наданого судом строку на примирення, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". В поданій позовній заяві (а.с.2), остання просила відновити її дошлюбне прізвище "[PERSON]", що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в сумі 640 гривень, згідно квитанції №114 (а.с.1) від 06.06.2017 року.

Outcome: approved