Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що з 2010 року по теперішній час [PERSON], яка працювала в Національній медичній академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика на посаді головного лікаря стоматологічної поліклініки академії (з 12.05.2011 стоматологічна поліклініка реорганізована у стоматологічний практично-навчальний центр), та яку 20.05.2011 було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників, не одноразово було поширено недостовірну інформацію, щодо ректора академії, котра принижує його честь, гідність та ділову репутацію, яка була викладена в численних заявах, листах та скаргах до судових органів, правоохоронних органів та Міністерства охорони здоров'я України, як органу управління академією. Позивач зазначив,що [PERSON] систематично та ціленаправлено поширює відомості, що ганьблять ділову репутацію НМАПО імені П.Л. Шупика і ректора, як керівника закладу, у зв'язку з чим ректор і змушений звертатися із зазначеним позовом. [PERSON] неодноразово зверталася і продовжує звертатися до судових органів з безпідставними позовами до НМАПО імені П.Л. Шупика, яку очолює ректор [PERSON], в тому числі про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди (справа за № 2-1436/2011), виплату матеріальної шкоди за затримку виконання рішення суду (справа № 1013/6284/2012), про визнання частково незаконним пункту 6.3. Положення про стоматологічний практично-навчальний центр НМАПО імені П.Л. Шупика (справа № 761/15065/13-ц) та ін. Ці справи неодноразово розглядалися Ірпінським міським судом Київської області, Шевченківським районним судом міста Києва, судами апеляційної та касаційної інстанцій, а також Європейським судом з прав людини. Ректор НМАПО імені П.Л. Шупика виступає в цих позовах в якості третьої особи та змушений постійно в судовому порядку доводити безпідставність та необґрунтованість вимог [PERSON] Також академію неодноразово перевіряла державна виконавча служба з приводу виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23.09.2011 про поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря стоматологічної поліклініки НМАПО імені П.Л. Шупика, яке в подальшому було скасовано 13.08.2013, але не знайшла підстав умисного невиконання академією рішення суду. Виконавче провадження у цій справі закінчено, у зв'язку з чим 16.02.2012 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та внесено подання до прокуратури Шевченківського району м. Києва для притягнення боржника (службових осіб академії) до відповідальності за невиконання рішення суду. Перевірка прокуратури завдала ректору, як керівнику НМАПО імені П.Л. Шупика, значних моральних страждань та розпачу, оскільки рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі неможливо було виконати та поновити її на неіснуючій посаді головного лікаря стоматполіклініки академії, яка була єдиною у штатному розписі та скорочена після реорганізації стоматполіклініки. Рішення суду створило юридичну колізію, адже його виконання та поновлення [PERSON] на посаді, яка відсутня у штатному розписі, є порушенням чинного законодавства; водночас невиконання рішення суду тягне за собою адміністративну та кримінальну відповідальність. У зв'язку з перевіркою прокуратури необхідно було надавати пояснення та доводити відсутність умислу у діях ректора, як службової особи, уповноваженої на видання наказів про прийом, в т.ч. поновлення на роботі, в частині невиконання рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря. В результаті перевірки подання державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо притягнення посадових осіб НМАПО імені П.Л. Шупика до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, прокуратурою Шевченківського району м. Києва було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо службових осіб академії за ознаками ст. 382 КК України, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, за відсутністю в їх діянні складу злочину. Також прокуратурою було проведено додаткову перевірку, за результатами якої було винесено аналогічну постанову. Також, 27.03.2014 р [PERSON] звернулась до Міністерства охорони здоров'я України зі скаргою на дії ректора Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика щодо не виконання останнім чинного законодавства . В своїй скарзі відповідачка зазначає, що ректор академії вважає, що він може не виконувати закони, вони для нього не є обов'язковими, що він переслідує мету розправитися з [PERSON], як з неугодним працівником, та помститися їй, а також те, що [PERSON] є порушником законів... Як на доказ викладеного позивач посилається на наступні тези: 1. «Оскільки я почала вести боротьбу з лікарями, які порушували фінансову дисципліну та протиепідеміологічний режим, ректором академії [PERSON] проти мене було розгорнуто компанію по виживанню мене з роботи.» (ст. 1, аб. 3); 2. «Переслідуючи мету звільнення мене з роботи ректор замість посади головного лікаря ввів посаду директора Центру, яку має право займати особа, яка має науковий ступінь та стаж науково-педагогічної діяльності не менше 5 років....» (ст. 1, аб. 4); 3. «...ректор Академії, академік [PERSON] вважає, що він може не виконувати названі вище закони, вони для нього не є обов'язковими» (ст. 2, аб. 2); 4. «Переслідуючи мету розправитися зі мною, як з неугодним працівником, він звільняє мене з роботи у травні 2011 року за скороченням штату...» (ст. 2, аб. 3); 5. «...ректор Академії [PERSON], грубо порушуючи закони України - ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, відмовився виконати рішення суду» (ст. 2, аб. 4); 6. «...на захист порушника [PERSON] стали окремі працівники органів прокуратури та державної виконавчої служби...» (ст. 2, аб. 5); 7. «Переслідуючи мету не виконувати законне рішення суду, ректор Академії почав звертатися до судових органів із численними заявами та скаргами..., посилаючись на те, що виданий мені листок непрацездатності був незаконно анульований через 5 місяців після його видачі на «замовлення» ректора Академії [PERSON]..» (ст. 2, аб. 6); 8. «...невиконанням рішення суду про поновлення мене на роботі ректором [PERSON] спричинена Україні значна матеріальна шкода, його незаконними діями завдана шкода авторитету Україні на міжнародному рівні...» (ст. З, аб. 2); 9. «...ректор [PERSON] відмовляється виконувати рішення Європейського суду з прав людини від 19.01.2014...» (ст. 3, аб. 3); 10. «Таким чином, протягом трьох років ректор Академії [PERSON] з помсти веде зі мною боротьбу невідомо для чого та за що, наче в Академії не існує інших проблем, які необхідно вирішувати.» (ст. 3, аб. 4). Позивач зазначає,що такі твердження ганьблять честь та гідність ректора [PERSON] та грубо порушують його репутацію перед Міністерством охорони здоров'я України, як органом управління. Деякі твердження зазначені [PERSON] в своїй скарзі є недостовірними, а саме те, що ректор відмовляється виконувати рішення Європейського суду з прав людини від 19.01.2014. Позивач зазначає що Європейський суд з прав людини, постановив, що протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди . Тобто, мають бути виконані лише ті рішення національних судів, які досі підлягають виконанню, а в нашому випадку рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23.09.2011 не підлягає виконанню, оскільки воно скасоване за нововиявленими обставинами. Крім того, за змістом статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на питання тлумачення і застосування Конвенції, а не перевірку законності рішень національних судів. Посилання [PERSON] на невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 є безпідставними та недостовірними. Інформація, яка вказана в скарзі [PERSON] доведена до певного кола осіб, стосується саме ректора академії, не відповідає дійсності, тобто є недостовірною та порушує право ректора на недоторканість ділової репутації. Позивач просить визнати інформацію про ректора НМАПО імені П.Л. Шупика, [PERSON], яка міститься у скарзі [PERSON] до Міністерства охорони здоров'я України від 27 березня 2014 року, недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а саме інформацію наступного змісту: «Оскільки я почала вести боротьбу з лікарями, які порушували фінансову дисципліну та протиепідеміологічний режим, ректором академії [PERSON] проти мене було розгорнуто компанію по виживанню мене з роботи.» «Переслідуючи мету звільнення мене з роботи ректор замість посади головного лікаря ввів посаду директора Центру, яку має право займати особа, яка має науковий ступінь та стаж науково-педагогічної діяльності не менше 5 років....» «...ректор Академії, академік [PERSON] вважає, що він може не виконувати названі вище закони, вони для нього не є обов'язковими» «Переслідуючи мету розправитися зі мною, як з неугодним працівником, він звільняє мене з роботи у травні 2011 року за скороченням штату...» «...ректор Академії [PERSON], грубо порушуючи закони України - ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, відмовився виконати рішення суду» «...на захист порушника [PERSON] стали окремі працівники органів прокуратури та державної виконавчої служби...» «Переслідуючи мету не виконувати законне рішення суду, ректор Академії почав звертатися до судових органів із численними заявами та скаргами..., посилаючись на те, що виданий мені листок непрацездатності був незаконно анульований через 5 місяців після його видачі на «замовлення» ректора Академії [PERSON]..» «...невиконанням рішення суду про поновлення мене на роботі ректором [PERSON] спричинена Україні значна матеріальна шкода, його незаконними діями завдана шкода авторитету Україні на міжнародному рівні...» «...ректор [PERSON] відмовляється виконувати рішення Європейського суду з прав людини від 19.01.2014...» «Таким чином, протягом трьох років ректор Академії [PERSON] з помсти веде зі мною боротьбу невідомо для чого та за що, наче в Академії не існує інших проблем, які необхідно вирішувати.» Зобов'язати відповідачку протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення на адресу Міністерства охорони здоров'я України листа наступного змісту: «Я, [PERSON], цим листом спростовую недостовірну інформацію щодо ректора НМАПО імені П. . Шупика, [PERSON], поширену мною у скарзі до Міністерства охорони здоров'я України від 27 березня 2014 року, а саме інформацію про звільнення ректором мене з роботи з мотивів розправи, як з неугодним працівником; щодо грубого порушення ректором законів; щодо звернення [PERSON] до судових органів з мотивів переслідування; щодо завдання незаконними діями ректора [PERSON] Україні значної матеріальної шкоди, а також шкоди авторитету України на міжнародному рівні; щодо відмови ректора виконувати рішення судових органів, в т. ч. рішення Європейського суду з прав людини, та визнаю неправомірність поширення такої інформації». Стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування моральної шкоди у розмірі 24 000,00 грн. та судові витрати. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали,просили у позові відмовити,поскільки відповідачка скористалась своїм конституційним правом на захист своїх порушених прав,вона не поширювала недостовірну інформацію,яка порочить честь і гудність позивача,у своїй скарзі відповідачка Також,відповідачка та її представник зазначили,що позивач не зазначив у чому полягає моральна шкода,яка він вважає була йому заподіяна відповідачкою,не навів доказів заподіяння йому моральної шкоди. Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України "Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси". Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України "Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі". Відповідно до ст.. 60 ЦПК України"Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу". Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України "Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини". У судовому засіданні було встановлено,що відповідачка працювала у Національній медичній академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика на посаді головного лікаря стоматологічної поліклініки національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика.У послідуючому [PERSON] була звільнена із роботи. Рішенням Ірпінського міського суду від 23.09.2011р позивачку було поновлено на роботі на посаді головного лікаря стоматологічної поліклініки національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика.Ухвалою апеляційного суду Київської області від 08.12.2011р рішення Ірпінського міського суду від 23.09.2011р залишено без змін. Рішенням Ірпінського міського суду від 13.08.2013р було скасовано у зв»язку із нововиявленими обставинами рішення Ірпінського міського суду від 23.09.2011р у позові про поновлення на роботі [PERSON] було відмовлено.Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02.12.2013р рішення Ірпінського міського суду від 13.08.2013р залишено без змін. Наведені обставини справи не заперечуються сторонами по справі. Відповідно до ст.. 34 Конституції України «кожному гарантується право на свободу думки і слова,на вільне вираження своїх поглядів і переживань». Відповідно до ст.. 40 Конституції України « Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади,органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів,що зобов»язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк» Позивач на обгрукнтування своїх позовних вимог посилається на ті обставини,що відповідачка неодноразово зверталась і продовжує звертатись до судових органів із різними позовними заявами,у зв»язку з чим позивач залучається по справі в якості 3-ї особи,академію неодноразово перевіряла виконавча служба з приводу виконання судового рішення про поновлення [PERSON] на роботі,з даного приводу перевірки проводились прокуратурою,у зв»язку з чим позивач змушений був надавати пояснення.Суд вважає дані обґрунтування надуманими та безпідставними,поскільки звернувшись до суду із відповідними позовами ,відповідачка використала своє конституційне право на судовий захист порушеного чи невизнаного права та законних інтересів. Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що рішення Ірпінського міського суду від 23.09.2011р про поновлення [PERSON] на роботі на посаді головного лікаря стоматологічної поліклініки національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика,яке ухвалою апеляційного суду Київської області від 08.12.2011р було залишено без змін та набрало законної сили і було обов»язковим до виконання, у передбаченому законом порядку та строки у частині поновлення [PERSON] на роботі тривалий час не виконувалось,у зв»язку з чим державною виконавчою службою у межах Закону України»Про виконавче провадження» вчинялись дії по виконанню зазначеного рішення,направлялись подання у прокуратуру,якою також здійснювались перевірки у межах наданих повноважень. Тому зазначені позивачем у позовній заяві обставини не можуть бути підставою для задоволення позову про захист честі ,гідності і ділової репутації. Позивач згідно позовної заяви зазначає,що у своїй скарзі на адресу МОЗ України від 27.03.2014р відповідачка поширила інформацію,яка не відповідає дійсності,порочить його честь та гідність. Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховногно Суду України №1 від 27.02.2009р «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» 1) недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ч. 1 п. 15 Постанови Пленуму Верховногно Суду України №1 від 27.02.2009р «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п 16 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 у випадку,коли особа звертається із заявою,в якій міститься та чи інша інформація,і в разі,якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь,проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження,вказана обставина на може сама по собі бути підставою для задоволення позову,оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права,передбаченого ст.. 40 Конституції України,а не поширення недостовірної інформації». У судовому засіданні було встановлено,що відповідачка [PERSON] використовуючи своє конституційне право,передбачене ст.. 40 Конституції України , 27.03.2014 р звернулась до компетентного органу,а саме до Міністерства охорони здоров»я України із листом,відповідно до якого виклала обставини,якими вважала,що позивачем по справі порушуються її права .Суду не було надано жодного доказу тих обставин,що Міністерство охорони здоров»я України здійснило перевірку інформації,яка була викладена у даному зверненні та надала відповідь за результатами проведеної перевірки. Враховуючи положення ст.. 34 Конституції України ,що кожному гарантується право на свободу думки і слова,на вільне вираження своїх поглядів і переживань та право,передбачене ст.. 40 Конституції України,суд вважає відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині визнання недостовірною інформацію,викладеною [PERSON] у її скарзі від 27.03.2014р наступного змісту: «Оскільки я почала вести боротьбу з лікарями, які порушували фінансову дисципліну та протиепідеміологічний режим, ректором академії [PERSON] проти мене було розгорнуто компанію по виживанню мене з роботи.» «Переслідуючи мету звільнення мене з роботи ректор замість посади головного лікаря ввів посаду директора Центру, яку має право займати особа, яка має науковий ступінь та стаж науково-педагогічної діяльності не менше 5 років....» «...ректор Академії, академік [PERSON] вважає, що він може не виконувати названі вище закони, вони для нього не є обов'язковими» «Переслідуючи мету розправитися зі мною, як з неугодним працівником, він звільняє мене з роботи у травні 2011 року за скороченням штату...» «...ректор Академії [PERSON], грубо порушуючи закони України - ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, відмовився виконати рішення суду» «...на захист порушника [PERSON] стали окремі працівники органів прокуратури та державної виконавчої служби...» «Переслідуючи мету не виконувати законне рішення суду, ректор Академії почав звертатися до судових органів із численними заявами та скаргами..., посилаючись на те, що виданий мені листок непрацездатності був незаконно анульований через 5 місяців після його видачі на «замовлення» ректора Академії [PERSON]..» «...невиконанням рішення суду про поновлення мене на роботі ректором [PERSON] спричинена Україні значна матеріальна шкода, його незаконними діями завдана шкода авторитету Україні на міжнародному рівні...» «...ректор [PERSON] відмовляється виконувати рішення Європейського суду з прав людини від 19.01.2014...» «Таким чином, протягом трьох років ректор Академії [PERSON] з помсти веде зі мною боротьбу невідомо для чого та за що, наче в Академії не існує інших проблем, які необхідно вирішувати.» І з вище викладених обставин відмовляє позивачу у даних позовних вимогах. Позивач просить зобов»язати відповідачу протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення на адресу Міністерства охорони здоров'я України листа наступного змісту: «Я, [PERSON], цим листом спростовую недостовірну інформацію щодо ректора НМАПО імені П. . Шупика, [PERSON], поширену мною у скарзі до Міністерства охорони здоров'я України від 27 березня 2014 року, а саме інформацію про звільнення ректором мене з роботи з мотивів розправи, як з неугодним працівником; щодо грубого порушення ректором законів; щодо звернення [PERSON] до судових органів з мотивів переслідування; щодо завдання незаконними діями ректора [PERSON] Україні значної матеріальної шкоди, а також шкоди авторитету України на міжнародному рівні; щодо відмови ректора виконувати рішення судових органів, в т. ч. рішення Європейського суду з прав людини, та визнаю неправомірність поширення такої інформації». Поскільки суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про визнання недостовірною інформації,викладеної у скарзі від 27.03.2014р,то відповідно не підлягають до задоволення і вимоги в частині зобов»язання відповідачку спростувати дану інформацію. Позивач просить стягнути із відповідачки на його користь моральну шкоду у розмірі 24000гр. Відповідно до ст. 1167 ЦК України "Моральна шкода,завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями ,діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків,встановлених ч 2 цієї статті". Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р № 4 "Про судову практику відшкодування моральної(немайнової )шкоди,» "Розмір відшкодування моральної(немайнової)шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.Зокрема,враховується характер і тривалість страждань,стан здоров"я потерпілого,тяжкість завданої травми,наслідки тілесних ушкоджень,істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках..."Суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин,що винними діями відповідачки позивачу було заподіяно моральну шкоду,у чому дана шкода полягає та який її розрахунок. Враховуючи викладене,суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди у розмірі 24 000гр. Поскільки суд відмовляє позивачу у позовних вимогах у повному обсязі,то не підлягають до відшкодування судові витрати,понесені ним при подачі позову до суду. На підставі ст.23,1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховногно Суду України №1 від 27.02.2009р «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: dismissed