Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

14.01.2019 [PERSON] звернулася до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою, у якій просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 23.04.2004 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 1-187, про право власності [PERSON] на Ѕ частину права на земельну частку (пай) ділянки загальним розміром 6,26 умовних кадастрових гектарів, належної на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] ; визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 4,8936 га, кадастровий номер 6323783200:05:000:0029 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на праві власності належить Ѕ частка права на земельну частку (пай) члена колишнього КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області загальним розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, яку та успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] . Спадкоємцем іншої Ѕ частки права на цей же земельний пай є відповідач [PERSON] , який зареєстрував своє право власності на земельну ділянку розміром 4,8936 га кадастровий номер 6323783200:05:000:0029 , без врахування належної їй Ѕ частки цієї земельної ділянки, у зв`язку з чим для захисту своїх спадкових вона звернулася до суду. Ухвалою суду від 20.02.2019 провадження по зазначеній справі відкрито та призначено справу за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. 28.02.2019 в порядку витребування доказів від Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області до суду надійшла копія спадкової справи № 647/99, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , який проживав у с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області. 11.03.2019 відповідачем [PERSON] подано відзив, у якому він у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити у повному обсязі. 18.03.2019 на адресу від Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, заперечень по суті позовних вимог не має, у вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с.98). 25.03.2019 [PERSON] подано заяву про зміну позовних вимог, в якій вона на підставі викладених вище обставин просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки розміром 4,8936 га, кадастровий номер 6323783200:05:000:0029 , та внести зміни до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.108-109). 24.04.2019 позивачем подану заяву про зміну позовних вимог, у якій посилаючись на вказані вище обставини, [PERSON] просила визнати Державний акт серії ХР № 062087 від 10.07.2007 на право власності [PERSON] на земельні ділянки площею 4,8935 га з кадастровим номером 6323783200:05:000:0029 та площею 0,5775 з кадастровим номером 6323783200:05:000:0030 недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 4,8935 га; визнати недійсним запис в Сертифікаті на право на земельну часту (пай) серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , щодо передання права на земельну частку (пай) [PERSON] за свідоцтвом про право на спадщину (а.с.121-123). 06.05.2019 у підготовчому судовому засіданні представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву з урахуванням змінених позовних вимог від 24.04.2019, у якому посилаючись на відсутність законних підстав для припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, у задоволенні позову просила відмовити (а.с.133-134). Ухвалою суду від 06.05.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. Крім того, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (а.с.137-138). 23.05.2019 [PERSON] втретє подано заяву про зміну позовних вимог, у якій вона посилаючись на ті ж обставини, просила визнати Державний акт серії ХР № 062087 від 10.07.2007 на право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 5,4710, а саме земельні ділянки площею 4,8935 га з кадастровим номером 6323783200:05:000:0029 та площею 0,5775 з кадастровим номером 6323783200:05:000:0030 недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок площею 4,8935 га та площею 0,5775 га; визнати недійсним запис в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , щодо передання права на земельну частку (пай) [PERSON] за свідоцтвом про право на спадщину (а.с.151-153). 24.05.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області на адресу суду надано пояснення по суті позову за вих. № 762 від 23.05.2019, відповідно до яких підстави для скасування реєстрації земельної ділянки є безпідставним, неможливим та таким, що суперечить ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Скасування державної реєстрації земельної ділянки у державному земельному кадастрі не тягне за собою скасування права власності на вказану земельну ділянку за конкретною особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також вказує на те, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту прав як визнання недійсним запису в сертифікаті на право на земельну частку (пай). (а.с.157-159). 14.06.2019 на адресу суду надійшло клопотання ГУ Держгеокадастру у Харківській області про розгляд справи без участі представника управління з урахуванням позиції, викладеної у письмових поясненнях по справі (а.с.196-197,233). 02.08.2019 позивачем [PERSON] подано до суду чергову заяву про зміну позовних вимог, у якій вона просить визнати Державний акт серії ХР № 062089 від 10.07.2007 на право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 5,5268 га з кадастровим номером 6323783200:05:000:0032 недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 5,5268га з кадастровим номером 6323783200:05:000:0032 в реєстрі прав власників на нерухоме майно; визнати недійсним запис в Сертифікаті на право на земельну часту (пай) серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , щодо передання права на земельну частку (пай) [PERSON] за свідоцтвом про право на спадщину (а.с.1-4 т.2). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Пухтаєвич О.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з урахуванням змінених позовних вимог в редакції від 02.08.2019. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Акопян Т.А. проти задоволення позовних вимог заперечували, пояснивши, що земельна ділянка загальною площею 5,4710 з кадастровими номерами 6323783200:05:000:0029 , 6323783200:05:000:0030 оформлена на підставі зовсім іншого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , земельна ділянка з кадастровим номером 6323783200:05:000:0031 взагалі йому не належить, оскільки її власником на підставі свідоцтва про право на спадщину є [PERSON] . Крім того, відповідач [PERSON] пояснив, що за життя дружина його батька [PERSON] знала, що він займався оформленням прав на земельну частку (пай) після смерті батька та відмовилася від оформлення своїх прав, не бажаючи мати будь-які права на землю. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши доводи сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та правовідносини, що виникли у справі. Встановлено, що [INFO] у селі Кругляківка Куп`янського району Харківської області помер [PERSON] , [INFO] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.52,56). На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт від 14.04.1997, посвідчений секретарем Кругляківської сільської ради Куп`янського району Харківської області Молчановою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 23, яким належний йому на праві власності будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , заповів дружині [PERSON] (а.с.53). Спадщину після смерті [PERSON] прийняли за заявами до нотаріальної контори дружина померлого - [PERSON] , [INFO] , та син спадкодавця [PERSON] , 1938 року народження (відповідач у цій справі) (а.с.111,112). Куп`янською державною нотаріальною конторою Харківської області 02.11.1999 до майна померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу № 647/99 (а.с.46-47). 09.11.2000 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори дружині спадкодавця - [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р. № 2-1690 на 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.124). 24.11.2000 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори сину спадкодавця - [PERSON] в порядку ст. 535 ЦК України 1963 року видано додаткове до р. 2-1690 від 09.11.2000 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину вищевказаного будинку (а.с.129). Окрім житлового будинку до складу спадкового майна [PERSON] входили : право на земельну частку (пай) члена КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), належне спадкодавцеві на підстав сертифікату серії [NUMBER] , виданого Куп`янською районної державною адміністрацією Харківської області 21.08.1997 на підставі розпорядження тієї ж адміністрації № 377 від 11.08.1997 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часту (пай) 27.08.1997 за № 241; майновий пай в майна КСП «Маяк» с. Кругляківка Куп`янського району Харківської області вартістю 17666грн.; грошові вклади у відділенні АТ «Ощадбанк» з залишком суми 6830,25грн. Предметом розгляду цієї справи, з приводу якого між сторонами виник спір, є право на земельну часту (пай) члена КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах. 23.04.2004 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори [PERSON] видано додаткове до р. 2-1690 від 09.11.2000 та до р. № 1-4817 від 24.11.2000 свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину права на земельну частку (пай) члена КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області. У примітці до цього свідоцтва зазначено, що на Ѕ частину права на земельну частку (пай) свідоцтво про право на спадщину за законом ще не видано (а.с.67). На підставі цього свідоцтва про право на спадщину за законом до сертифікату серії [NUMBER] , виданого Куп`янською районної державною адміністрацією Харківської області 21.08.1997 на підставі розпорядження тієї ж адміністрації № 377 від 11.08.1997 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часту (пай) 27.08.1997 за № 241 на ім`я [PERSON] на право на земельну частку (пай) члена КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), 26.04.2004 головою Куп`янської районної державної адміністрації Радьковим С.М. внесено зміни, відповідно до яких право на цю земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину від 23.04.2004 у розмірі Ѕ частини (а.с.14). Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» повноваження видачі громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай), покладені на відповідні районні державні адміністрації. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Разом з цим, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадкування, що передбачено п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94. Стаття 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» наголошує, що право на земельну частку (пай) мають, в тому числі, і громадяни - спадкоємці права на пай, посвідченого сертифікатом. Форма сертифіката на право на земельну частку (пай), затверджена Постановою КМУ від 12.10.95 № 801, яка передбачає можливість вносити до нього зміни, у зв`язку з передачею відповідного права (зокрема, і на підставі заповіту або спадкування за законом). Ці зміни вносить відповідна районна державна адміністрація. Таким чином, після отримання відповідачем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, районною державною адміністрацією правомірно було внесено зміни до сертифікату на земельну частку (пай) щодо підтвердження його права на Ѕ частину права на земельну частку (пай), тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним запису в сертифікаті на перехід права на земельну частку (пай) немає. Розпорядженням Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області за № 180 від 19.07.2004 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на землях реформованого КСП «Маяк» Кругляківської сільської ради Куп`янського району Харківської області, розроблений приватним підприємством «С-тройкамп-С», передано у власність земельні ділянки громадянам, власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) загальною площею 2828,0097га ріллі згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток; дозволено виготовити державні акти на право власності на земельну ділянку громадянам згідно з додатком з визначенням цільового призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Додатку до цього розпорядження під № 42 значиться [PERSON] , власник сертифікату серії [NUMBER] , якому передано у власність земельну ділянку № [NUMBER] площею 5,5268га (а.с.12, 221). На підставі цього розпорядження [PERSON] відповідно до сертифікату серії [NUMBER] було отримано державний акт серії ХР № 062089 , виданий 10.05.2007 Куп`янською районною державною адміністрацією, на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,5268га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кругляківської сільської ради, кадастровий номер 6323783200:05:000:0032 (а.с.5,6 т.2). Вказаний акт (розпорядження) є чинним, ніким не оспорювався та у визначений чинним законодавством спосіб, недійсним не визнавався. З викладеного вбачається, що право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 6323783200:05:000:0029 , 6323783200:05:000:0030 не оформлювалися на підставі сертифікату серії [NUMBER] . Частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що визначено частиною першою статті 126 Земельного кодексу України. Пунктом п`ятим постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Вирішуючи питання щодо правомірності набуття права власності [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим № 6323783200:05:000:0032 та видачу на його ім`я Державного акту на землю серії ХР № 060289 від 10.05.2007, суд встановив такі обставини. Форму державного акту на право власності на земельну ділянку, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року №449, з положень якої вбачається, що він видається на одну земельну ділянку її власнику або особі, уповноваженій співвласниками земельної ділянки. У разі оформлення права спільної власності на земельну ділянку, до державною акта, виданого одному із співвласників, додається список решти співвласників. Згідно з п.2.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 за № 43, до державного акта на право власності на земельну ділянку, який видається співвласникам, обов`язково додається затверджений список співвласників цієї земельної ділянки. Судовим розглядом встановлено, що мати позивача [PERSON] - [PERSON] спадщину після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] прийняла, але право на Ѕ частку у праві на земельну частку (пай) за життя не оформила. З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 35027303 від 05.09.2013 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , та Куп`янською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 514/2013 (а.с.15). 02.10.2018 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори доньці спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] (позивач у справі) видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р. № 1-2145 на Ѕ частки права на земельну частку (пай) члена колишнього КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області загальним розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.13). Будь-яких даних про те, що за життя [PERSON] протягом 13 років та позивач [PERSON] з 2013 року по жовтень 2018 року вчиняли будь-які дії, спрямовані на належне оформлення своїх спадкових прав, внесення змін до сертифікату на земельну частку (пай), а також вчинення дій, спрямованих на набуття права власності на земельну ділянку, отримання державного акту матеріали справи не містять. Таким чином, на момент видачі Куп`янською районною державною адміністрацією розпорядження про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на землях реформованого КСП «Маяк» Кругляківської сільської ради Куп`янського району Харківської області та передачі у власність земельної ділянки - власнику сертифікату [PERSON] , а також виготовлення та видачі на ім`я [PERSON] державного акту на землю, підстав для зазначення будь-яких інших осіб, як співвласників земельної ділянки, не було. Крім того, позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що про наявність спадкової маси, зокрема, частини права на земельну частку пай та оформлення [PERSON] іншої частини права на цю земельну частку (пай), їй стало відомо з часу смерті матері, тобто у 2013році, однак оформити спадщину вирішила лише після того, коли у 2018 році СТОВ «Мрія», яке орендує земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , значно підвищило орендну плату. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос» проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Статтею 257 діючого ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Встановлено, що з даним позовом до суду [PERSON] звернулася 14.01.2019, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2 т.1). Враховуючи наведене, приймаючи до уваги пояснення позивачки про її обізнаність з часу смерті матері, тобто з [INFO] , щодо оформлення відповідачем [PERSON] прав на земельну ділянку, суд приходить до висновку про суттєве порушення (більше ніж п`ять років) строку позовної давності. Суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] про необізнаність та неможливість довідатися про порушення свого права на спадкування через відсутність відомостей щодо земельної ділянки, зареєстрованої на ім`я [PERSON] , надання ним недостовірних відомостей щодо кадастрового номеру земельної ділянки, неможливістю отримати інформацію від ГУ Держгеокадастру, оскільки з повідомлення Куп`янської районної державної адміністрації встановлено, що 17.10.2018 [PERSON] зверталася до Куп`янської райдержадміністрації з заявою про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення)меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку № [NUMBER] загально площею 5,5268 га із земель колишнього КСП «Маяк» за межами населених пунктів Кругляківської сільської ради Куп`янського району Харківської області згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження голови Куп`янського районної державної адміністрації від 21.08.1997 (а.с.124,125 т.1). При цьому, при зверненні до райдержадміністрації [PERSON] власноруч було зазначено конкретний номер земельної ділянки, її площа, а з доданої особисто нею до позовної заяви копії розпорядження № 180 від 19.07.2004 та додатку до нього вбачається, що їй було відомо, що [PERSON] , як власнику сертифікату серії [NUMBER] , передано у власність земельну ділянку № [NUMBER] саме площею 5,5268га, а не земельні ділянки іншою площею, які були предметом позовних вимог [PERSON] до їх зміни 02.08.2019. Із матеріалів справи також вбачається, що після надходження позовної заяви до суду ухвалою суду від 17.01.2019 її було залишено без руху через недотримання позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, звернуто увагу позивача на необхідність визначення та зазначення правильного кадастрового номеру спірної земельної ділянки, оформлення та надання до суду у разі необхідності заяви про витребування доказів. Однак, при складанні позову та неодноразових уточнень до нього, позивач систематично не дотримувався вимог ст.12, п.4 ч.2 ст.84, п.п.4,5 ч.1 ст.117 ЦПК України, перекладаючи свій обов`язок щодо збирання доказів на суд. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Саме позивач має довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому, за положеннями статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У зв`язку з цим, суд з урахуванням зміненого предмету позову не розглядає докази, які стосуються земельних ділянок з кадастровими номерами 6323783200:05:000:0029 , 6323783200:05:000:0030 , 6323783200:05:000:0031 . Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За таких обставин можна зробити висновок про те, що порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, суд виходить із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів. Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України), однак таких позовних вимог [PERSON] заявлено не було. Щодо позовних вимогв частині скасування реєстрації земельної ділянки в Реєстрі прав власників на нерухоме майно суд зазначає, що ця вимога суперечить нормам чинного законодавства, оскільки у державний реєстр речових прав на нерухоме майно відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» може бути внесений запис про скасування державної реєстрації прав. Саме по собі скасування державної реєстрації земельної ділянки у державному земельному кадастрі не тягне за собою скасування права власності на вказану земельну ділянку за конкретною особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, чинним законодавством не передбачено такого способу захисту прав як визнання недійсним запису в сертифікаті на право на земельну частку (пай). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та недоведеність.

Outcome: dismissed