Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.10.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRSWGA00000067, відповідно до умов якого позивач надав кредит у розмірі 77700.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 11.10.2010 року, а відповідач зобов`язалаcя повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачці кредитні кошти у вищевказаній сумі. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між банком і відповідачами 10.10.2006 року було укладено договір іпотеки № ZRSWGA00000067. Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку квартиру загальною площею 40.30 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. В порушення зазначених норм закону, та умов договору відповідачка [PERSON] зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 14.03.2014 року утворилась заборгованість в сумі 493123,61 грн. Позивач в рахунок погашення заборгованості просить звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідачів із спірної квартири, та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Відповідачі заявили зустрічний позов про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів посилаючись на те, що характер правовідносин які склалися між ними, та засудженними за вироком Бердичівського міськрайонного суду від 05.11.2013 року, при вчиненні правочинів на отримання кредитних коштів свідчать про те, що вони мали спотворене уявлення про обставини, які дійсно мали місце. Укладаючи кредитний договір, не правильно сприймали суб"єктів правочину, правові наслідки що обумовлені цим правочином, оскільки вважали, що правочин вчиняється для отримання коштів засудженними, які і будуть нести правові наслідки правочину. Таке не правильне сприйняття стало наслідком зщлочинних дій засуджених і вплинуло на їх волевиявлення, яке таким чином не було ні вільним, ні таким, що відповідало намірам суб"єктів правочину, і за відсутності вказаних обставин правочини з банком не були б укладені. В судове засіданні сторони не з"явились. Представник позивача надав до суду заяву у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. Проти задоволення зустрічного позову заперечив. Відповідачі по справі будучи належним чином повідомленними про день та місце розгляду справи, у судове засідання не з"явилися. Представник відповідачів надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності , просить суд позовні вимоги ПАТ КБ " Приватбанку " залишити без задоволення, та застосувати строки позовної давності. Заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує в повному обсязі. У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.10.2006 року між позивачем ПАТ КБ " Приватбанк " та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRSWGA00000067, відповідно до умов якого позивач надав кредит у розмірі 77700.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 11.10.2010 року, а відповідач зобов`язалаcя повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачці кредитні кошти у вищевказаній сумі. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між банком і відповідачами 10.10.2006 року було укладено договір іпотеки № ZRSWGA00000067. Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку квартиру загальною площею 40.30 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. В порушення зазначених норм закону, та умов договору відповідачка [PERSON] зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 14.03.2014 року утворилась заборгованість в сумі 493123,61 грн. Договір є кредитним договором, за яким позивач зобов`язується надати грошові кошти відповідачу у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1054 Цивільного Кодексу України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а також умов укладеного договору, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Наслідками порушення боржником зобов"язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч.1 ст 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов"язання, іпотекодержатель вправі задовільнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України „Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь - якій особі - покупцю. Одночасно суд має право виселити мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Таким чином з огляду на вказане, суд вважає позов підставним. Разом з тим, відповідач по справі [PERSON] звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності відповідно до ст.256 ЦК України, частин першої та пятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 1.1, 3.1 кредитного договору сплата за кредитом здійснюється щомісяця. Як убачається з наданного позивачем розрахунку заборгованності, останній платіж за кредитним договором здійснено 17.09.2007 року, а дія кредитного договору закінчилася 11.10.2010 року. Враховуючи наведені обставини, початок перебігу строку позовної давності настав 09 жовтня 2007 року, тобто з моменту настання строку погашення чергового платежу, та сплинув у жовтні 2010 року. Згідно ч. 4, ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позов. При цьому, суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності для звернення з позовною заявою до суду позивачем, оскільки зазначені у заяві обставини зокрема, накладення арешту на спірну квартиру в рамках кримінальної справи за постановою слідчого від 20.09.2008 року, та суду від 17.12.2009 року, а також факт звернення позивача з позовом у кримінальній справі про стягнення збитків по вказанному кредиту з винних осіб у кримінальній справі, які не були сторонами кредитного договору, жодним чином не перешкоджали позивачу у зверненні з позовом до суду в межах строків позовної давності саме до відповідачів, та задовільнити свої вимоги за основним зобов"язанням, вимагати при цьому повернення всієї суми кредиту, у разі порушення боржником зобов"язання щодо повернення чергової частини суми кредиту. Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання недійсними кредитного та іпотечного кредитів суд виходить з наступного. Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним. \~ \~ \~ \~Виходячи зі змісту ст.230 ЦК України, неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину, є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони, ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину. \~ \~ \~ \~ Спонукати потерпілого до вчинення правочину повинні не будь-які треті особи, а саме друга сторона правочину. Друга сторона правочину може спонукати потерпілого до вчинення правочину як безпосередньо, так і через третіх осіб, при цьому такий вплив на потерпілого має чинитися з відома або на прохання другої сторони правочину. \~ \~ \~ \~ Як убачається з матеріалів справи та доводів позивача, обманні дії щодо позивача було здійснено третьою стороною за власною ініціативою, треті особи якими є засуджені за вироком Бердичівського міськрайонного суду від 05.11.2003 року, не були представниками сторони правочину при його вчиненні, а тому суд вважає, що підстав для визнання правочину недійсним немає. \~ \~ \~ Доказів того, що відповідач спонукав позивачів до вчинення правочинів, а саме укладення кредитного та іпотечного договорів, і при цьому навмисно ввів позивачів в оману щодо обставин правочину які мають істотне значення, позивачі суду не надали, і таких доказів не добуто в судовому засіданні, а тому суд постановлює рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed