Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

21.04.2016 року представник позивача Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - АТ «Родовід Банк») - Гнап О.О. звернувся до Згурівського районного суду Київської області з позовною заявою, в якій зазначає, що 05.08.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 37.3/АА-0065.08.2. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк відкриває відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 80388,00 гривень терміном по 05.08.2015 року. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між АТ «Родовід Банк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № 37.3/АА-0065.08.2-3 від 19.08.2008 року. Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, поручитель зобов"язується солідарно відповідати перед Банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов"язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником. Відповідач [PERSON] систематично порушував умови кредитного договору. Несвоєчасне виконання зобов"язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту) протягом строку дії кредитного договору призвело до виникнення заборгованості. Станом на 12.03.2016 року у відповідача [PERSON] виник обов"язок повернути кредитні кошти у розмірі 24605,24 грн. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 19 % річних. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 22 % річних. Відповідно до п. 3.6 Кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник має сплачувати Банку за кожний день пеню у розмірі 1,6 % процента річних від суми простроченого платежу. Станом на 12.03.2016 року загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості складає 86638,24 грн., загальна сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості складає 2266,58 грн., сума інфляційних витрат від суми простроченої кредитної заборгованості складає 867,73 грн. Враховуючи вищевикладене, представник позивача АТ «Родовід Банк» просить суд: 1.Стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість згідно кредитного договору в розмірі 114377,79 грн. 2.Стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір. В ході судового розгляду відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Родовід Банк», який був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. В зустрічному позові просив визнати недійсним додаткову угоду від 21.10.2008 року до кредитного договору № 37.3/АА-0065.08.2 від 05.08.2008 року, обгруновуючи це тим, що додаткова угода ним не підписувалась. Жодних додаткових угод між ним, Банком та поручителем протягом 2008-2015 років не укладалось. Жодних письмових пропозицій щодо підписання додаткової угоди він не отримував. 21.10.2008 року [PERSON] знаходився на робочому місці в смт. Згурівка з 08:00 год. по 17:00 год. Про існування додаткової угоди [PERSON] стало відомо лише після отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі за позовом АТ «Родовід Банк» та копії позову з додатками. Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за кредитом, що порушує права та інтереси позичальника. Враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та визнати недійсною додаткову угоду до кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача АТ «Родовід Банк» [PERSON] первісні позовні вимоги підтримала повністю. В частині зустрічного позову заперечувала проти його задоволення, обґрунтовуючи це тим, що додаткова угода була підписана відповідачем [PERSON], що також було підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи. Також відповідачем було пропущено строк позовної давності, що має наслідком відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] первісні позовні вимоги не визнали. Не визнання позову обгрунтовували тим, що додаткова угода до кредитного договору відповідачем не підписувалась. Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за кредитом. В період з 08.08.2008 року по 06.08.2015 року [PERSON] повністю погасив кредит та проценти за користування кредитом. Обов"язкові щомісячні фіксовані платежі в сумі 1737,03 грн. вчасно сплачувались відповідачем. Загалом відповідачем було сплачено Банку кошти в сумі 145910,52 грн. Аналогічні підстави для невизнання позову були викладені відповідачами в письмових запереченнях поданих до суду. Додатково відповідачі зазначили, що оскільки кредит був погашений повістю відповідач [PERSON] письмово повідомив відповідачку [PERSON] про припинення поруки. Крім того, позивач АТ «Родовід Банк» своєчасно не звернувся до поручителя з вимогою, що має наслідком припинення договору поруки. Також просили суд зменшити розмір пені, як такий що значно перевищує суму кредиту. Дослідженими письмовими доказами по справі встановлено, що між позивачем АТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] 05.08.2008 року було укладено кредитний договір № 37.3/АА-0065.08.2 на визначених умовах, з якими відповідач погодився, що встановлено з оригіналу кредитного договору та його копії (т. 1 а.с.236-238,7-9), оригіналу додатку 1 до кредитного договору № 37.3/АА-0065.08.2 від 05.08.2008 року - Детальний розпис сукупної вартості кредиту та його копії (т. 1 а.с.238-239,9-10), інформаційного листа про орієнтовну сукупну вартість кредиту та його копії (т. 1 а.с.241-242,11-12), копії анкети клієнта (т. 1 а.с.15), копії платіжного документу про видачу готівки в сумі 80388,00 грн. (т. 2 а.с.10). 21.10.2008 року між позивачем АТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору за якою процентна ставка встановлена в розмірі 22 % річних (додаткова угода та її копія - т. 1 а.с.240,13). 05.08.2008 року між позивачем АТ «Родовід Банк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № 37.3/АА-0065.08.2-3, згідно умов якого відповідачка зобов"язувалась солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за несвоєчасне виконання відповідачем [PERSON] кредитного зобов'язання (копія договору поруки - т. 1 а.с.14). Відповідачем [PERSON] частково погашена кредитна заборгованість. Всього в рахунок погашення заборгованості відповідачем [PERSON] було сплачено 145910,52 грн. (копії меморіальних ордерів та квитанцій - т. 1 а.с.61-99, розрахунок відповідача - т. 1 а.с.101-102). Відповідач [PERSON] письмово повідомляв відповідачку [PERSON], як поручителя, про повне погашення кредиту та відсотків за користування кредитом (лист-повідомлення - т. 1 а.с.110). Внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] кредитного зобов"язання утворилась кредитна заборгованість (розрахунки заборгованості станом на 12.03.2016 року - т. 1 а.с.16,186-189, виписка по особовому рахунку - т. 1 а.с.190-209, копія розрахунку заборгованості станом на 27.12.2017 року - т. 1 а.с.246-249, розрахунок заборгованості станом на 29.11.2017 року - т. 2 а.с.151-154). Постановою Національного банку України № 107 від 25 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних (копія постанови - т. 1 а.с.20-21). В подальшому запроваджено тимчасову адміністрацію в АТ «Родовід Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Родовід Банк» (копія наказу тимчасової адміністрації АТ «Родовід Банк» № 1 від 26.02.2016 року - т. 1 а.с.22, копія рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 261 від 25.02.2016 року - т. 1 а.с.23-24, копія рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 261 від 25.03.2016 року - т. 1 а.с.25 - а.с.26). 21.10.2008 року з 08:00 год. по 17:00 год. відповідач [PERSON] перебував на робочому місці в ПАТ «Київобленерго» (довідка з місця роботи - т. 1 а.с.57). За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів встановлено, що підпис від імені відповідача [PERSON] в графі «Позичальник /[PERSON]» додаткової угоди від 21.10.2008 року до кредитного договору № 37.3/АА-0065.08.2 від 05.08.2008 року виконаний [PERSON] (висновок експертизи № 3957/17-32/3958/17-33 від 28.07.2017 року -т. 2 а.с.58-65) Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням про кредитування, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246, кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. В силу ч. 3 ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Пунком 28 Постанови Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5 визначено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В силу п. 18 Постанови Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5 визначено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунком 27 Постанови Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5 визначено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Підстави для припинення поруки передбачені ст. 559 ЦК України. Зокрема ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В силу ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 05.08.2008 року між АТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 37.3/АА-0065.08.2, згідно умов якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 80388,00 грн. терміном по 05.08.2015 року включно. Процентна ставка за договором встановлена в розмірі 19 % річних. 21.10.2008 року між позивачем АТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору за якою процентна ставка збільшена до 22 % річних. Розмір процентної ставки за кредитом був збільшений за домовленістю сторін шляхом підписання додаткової угоди. Згода відповідача підтверджується його власноручним підписом на додатковій угоді. Посилання відповідача [PERSON] на те, що він не підписував жодних додаткових угод з АТ «Родовід Банк» не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Зокрема за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів встановлено, що підпис від імені відповідача [PERSON] в графі «Позичальник /[PERSON]» додаткової угоди від 21.10.2008 року до кредитного договору № 37.3/АА-0065.08.2 від 05.08.2008 року виконаний [PERSON] (висновок експертизи № 3957/17-32/3958/17-33 від 28.07.2017 року -т. 2 а.с.58-65). Збільшення розміру процентної ставки за кредитом мало наслідком продовження строків повернення кредиту та сплати відсотків. Кредитний договір забезпечений порукою. Так, 05.08.2008 року між позивачем АТ «Родовід Банк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № 37.3/АА-0065.08.2-3, згідно умов якого відповідачка зобов"язувалась солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за несвоєчасне виконання відповідачем [PERSON] кредитного зобов'язання. Згідно умов договору поруки строк його дії відповідає строку дії кредитного договору. На час звернення позивача до суду договір поруки не припинений. Відповідач [PERSON] свої зобов"язання за кредитом виконував неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12.03.2016 року за розрахунками позивача становить: заборгованість з повернення кредиту - 24605,24 грн., сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 86638,24 грн., сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 2266,58 грн., сума інфляційних витрат від суми простроченої кредитної заборгованості - 867,73 грн. Враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір пені, оскільки розмір пені в сумі 86638,24 грн. значно перевищує розмір збитків, завданих Банку. При зменшенні розміру пені судом також враховані інші обставини, які мають істотне значення, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником та відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання. Суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 24000,00 грн. Суд вважає за необхідне стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 37.3/АА-00065.08.2 від 05.08.2008 року в розмірі 51739,70 грн., з яких: 24605,24 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом; 24000,00 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; 2266,58 грн. - сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості; 867,73 грн. - сума інфляційних витрат від суми простроченої плати за кредитом. В іншій частині сума пені до стягнення не підлягає. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути на користь позивача АТ «Родовід Банк» з відповідачів [PERSON] та [PERSON], пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір по 689,00 грн. з кожного. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити повністю. В ході судового розгляду судом було встановлено, що додаткова угода від 21.10.2008 року до кредитного договору № 37.3/АА-0065.08.2 від 05.08.2015 року укладена між позивачем АТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] дійсно підписана відповідачем [PERSON] Посилання відповідача на те, що додаткова угода ним не підписувалась не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Збільшення процентної ставки мало місце не в односторонньому порядку, а за згодою сторін та оформлене додатковою угодою до кредитного договору. Підстави для визнання додаткової угоди недійсною у зв"язку із відсутністю волевиявлення відповідача [PERSON] відсутні, оскільки дослідженими в ході судового розгляду доказами встановлено факт підписання додаткової угоди відповідачем, а отже, волевиявлення відповідача було спрямоване на укладення спірної угоди. Строк позовної давності за вимогою про визнання правочину недійсним встановлений тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем АТ «Родовід Банк» заявлено про застосування позовної давності до вимоги про визнання додаткової угоди недійсною, додаткова угода була підписана сторонами 21.10.2008 року, позивачем не повідомлено суду про поважні причини пропуску строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Враховуючи те, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також пропуском ним строку позовної давності, суд вважає за необхідне в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору, відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial