Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач в квітні 2017 року звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по розписці від 29.10.2016 року в розмірі 1 300,0 доларів США. Свої вимоги мотивує тим, що 29.10.2016 року позивачем було передано відповідачеві грошові кошти в розмірі 1 300,00 доларів США з метою придбання у неї двох мобільних телефонів марки "Iphone 7". Враховуючи, що замовлений товар відповідачем в цей же день наданий не був, а грошові кошти не повернуті, [PERSON] зобов"язалася у строк до 01.11.2016 року передати позивачу 1300,00 доларів США (1 долар США станом на дату подання позову до суду 25.04.2017 року складає 26,67 грн., тобто на загальну суму 34 671,00 грн.). Про отримання зазначеної суми коштів відповідач склала розписку із зобов"язанням їх подальшого повернення. 01.11.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми, однак, відповідач посилаючись на скрутне матеріальне становище попросила відстрочити дату повернення боргу. Всупереч досягнутим домовленостям, до 01.11.2016 року відповідач грошей не повернула, на неодноразові прохання позивача про повернення боргу не реагувала, та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 25.10.2017 року вищевказану справу передано в провадження судді Ларіонової Н.М. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. Через канцелярію суду представником відповідача [PERSON] подані письмові заперечення, в яких посилається на те, що між сторонами не укладався договір позики грошових коштів у розмірі 1300,0 доларів США та у власність відповідачу вони не передавались. Надані позивачем та його знайомою [PERSON] грошові кошти були сплачені відповідачем на картковий рахунок [NUMBER], відкритий на ім"я [PERSON], з метою придбання ними мобільних телефонів. Сплата коштів на вказаний картковий рахунок проводилась в присутності позивача. Вказані обставини свідчить про відсутність між сторонами договірних зобов"язань. Розписка від 29.10.2016 року, яка написана власноручно [PERSON] під психологічним тиском позивача, не може вважатися належним та допустимим доказом договору позики. За фактом незаконного заволодіння грошовими коштами шляхом обману за зверненням [PERSON] Подільським УП ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка у їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 29 жовтня 2016 р. позивачем було передано відповідачу, суму в розмірі 1 300,0 доларів США. Про отримання відповідачем даної суми від позивача [PERSON] власноручно написана розписка від 29.10.2016 р. Дані обставини підтверджені обома сторонами у справі та оригіналом вищевказаної розписки від 29.10.2016 р., наданої позивачем. Як вбачається з вищевказаної розписки, отримані від позивача кошти в розмірі 1 300,0 доларів США відповідач зобов'язувалась повернути до 01.11.2016 р. Відповідач стверджує, що вказані кошти вона не має повертати позивачу, оскільки 29.10.2016 р. вона перерахували їх на ім'я [PERSON], який шахрайським шляхом заволодів ними. Перевіряючи доводи сторони позивача та заперечення сторони відповідача, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.11 ч.2 п.1 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Приписами ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем, є правовідносинами за договором позики, і саме відповідач зобов'язана повернути кошти позивачу. Заперечення відповідача про те, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні за фактом того, даними коштами шахрайським способом заволодів [PERSON], не мають. А тому суд не приймає до уваги надані відповідачем документи щодо відкриття СВ Подільського УП ГУ НП в м.Києві кримінального провадження № 12016100070007063 від 31.20.2016 р. за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.1 КК України (шахрайство), за заявою [PERSON] за фактом того, що 29.10.2016 р. невстановлена слідством особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Про отримання зазначених коштів від позивача відповідач склала відповідно розписку із зобов"язанням їх повернення до 01.11.2016 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Розписка від 29.10.2016 року складена особисто відповідачем та власноручно нею підписана, в судовому засіданні вказані обставини представниками відповідача не заперечувались. Розписка про отримання у борг грошових коштів відповідачем є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. Вищевказаний договір позики, укладений між сторонами, в судовому порядку не визнаний недійсним, на день розгляду справи є чинним, а тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що дана розписка була написана під психологічним тиском. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк (до 01.11.2016 року) не повернула грошові кошти. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що цивільні права позивача порушені, а тому підлягають захисту в судовому порядку. А відтак, сума боргу за договором позики від 29.10.2016 р. в розмірі 1 300,0 доларів США підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі, що є еквівалентом в національній валюті за курсом НБУ на день постановлення рішення в розмірі 34 099,06 грн. (1 300,0 х 26,23004700). На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову майнового характеру до суду сплачено судовий збір у сумі 1280,0 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" (на час звернення позивача до суду) встановлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600,0 грн. Тобто, позивачу при подачі позову майнового характеру необхідно було сплатити 640,0 грн. судового збору, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2017 році (прожитковий мінімум для працездатних осіб 1600,0 грн. / ставку судового збору - 0,4 = 640,0 грн.). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,0 грн. На підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір" поверненню позивачу підлягає судовий збір внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, в сумі 640,0 грн., сплачений до державного бюджету за квитанцією №57 від 25.04.2017 р. На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 15, 526, 527, 530, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258-260, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, -

Outcome: approved