Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

За дорученням [PERSON] його представник (співмешканка) [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] вказуючи на те, що [PERSON] є непрацездатним і потребує отримання допомоги (аліментів) від своїх дочок [PERSON] та [PERSON], які проживають окремо і ухиляються від свого обов"язку надавати матеріальну допомогу. Стягнення аліментів із повнолітніх дочок на утримання їх батька, просить стягувати щомісячно у таких розмірах: - 3000 грн. з [PERSON], - 1500 грн. з [PERSON], а всього 4500 грн. (а.с.1). В судовому засіданні : - представник позивача [PERSON] - [PERSON] повністю підтримала заявлений позов із наведених в ньому підстав, суть її пояснень зводиться до того, що відповідачі не несуть витрат на лікування та утримання свого батька, а тому у повному обсязі підтримує свій позов. - відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечили проти задоволення позову вказуючи на те, що вони зі своїми сім"ями проживають окремо від батька в інших неселених пунктах (відповідно м.Чернігів та с.Гнідинці Варвинського р-ну), але кожна із них у міру своєї можливості добровільно здійснюють матеріальну допомогу своєму батьку, в т.ч. на лікування, вони не відмовляються і в подальшому надавати йому всю необхідну допомогу та не заперечують, щоб він проживав із будь-ким із них (дочок-відповідачів) та будуть піклуватися про нього (прати, годувати, забезпечувати необхідними ліками), що в повній мірі виключає сплату ними аліментів. Крім того вони вважають, що цей позов надуманий співмешканкою (представником) їх батька, та поданий без відому останнього і він особисто не підтримав-би цей позов. Свої заперечення проти позову відповідачі приєднали до матеріалів справи у письмовій формі (а.с.34-39, 55-60). Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є пенсіонер за віком та батьком [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO], що підтверджується документально (а.с.24,42,61). Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Згідно статтей 202, 203 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов»язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Статтею 206 СК України встановлено, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. Вищеназвані вимоги закону дають суду підстави вважати, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги і свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Суд враховує, що на час вирішення спірних правовідносин у даній справі, Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2015 році, зокрема, для осіб, які втратили працездатність - 949 грн. з 01.012015р. по 30.11.2015р., - 1074 грн. з 01.12.2015р. по 31.12.2015р.. Як вбачається з пояснень представника позивача, а також доданої нею довідки управління Пенсійного фонду України в м.Прилуках та Прилуцькому районі за №475 від 17.02.2015 року, [PERSON] одержує пенсію за віком в розмірі 1508,55 грн. (а.с.26), що є значно вищим розміром, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб відповідно до вищеназваного ЗУ «Про Державний бюджет на 2015 рік». Між тим, доказів на підтвердження того, що [PERSON] має тяжку хворобу, яка вимагає значних матеріальних витрат, а також потребує стороннього догляду, суду не представлено. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене та враховуючи, що представником позивача не доведено належними та допустимими доказами, що її співмешканець [PERSON] не в змозі забезпечити своє проживання отримуваним розміром пенсії (1508,55грн.) та потребує матеріальної допомоги від своїх дочок [PERSON] та [PERSON], заявлені позовні вимоги суд вважає необгрунтованими та відмовляє в їх задоволенні. При цьому, суд вважає заслуговуючою на увагу позицію відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що кожна із них проживають своїми сім"ями окремо від батька, але вони у добровільному порядку та в міру своєї можливості здійснюють матеріальну допомогу своєму батьку, що вони не відмовляються від свого батька та надання йому будь-якої необхідної допомоги і бажають, щоб він проживав із будь-ким із них та будуть піклуватися про нього (прати, годувати, забезпечувати необхідними ліками), що в повній мірі виключає сплату ними аліментів. Також суд враховує матеріальне становище обох відповідачів, що [PERSON] фактично не має доходів, бо не працює і перебуває на обліку в центрі зайнятості (а.с.17-19), а [PERSON] хоча і працевлаштована, але має на утриманні неповнолітнього сина та її чоловік перебуває в зоні АТО (а.с.44-46), а вона у добровільному порядку надає необхідну допомогу, в т.ч. на лікування батька [PERSON], що підтверджується документально (а.с.47-50). Суд також враховує інші фактичні обставини у даній справі, зокрема те, що [PERSON] самостійно обрав собі місце проживання не разом із дітьми (відповідачами), проти чого вони не заперечують, а проживає без реєстрації із своєю співмешканкою-представником [PERSON] (а.с.25), якій і видав довіреність представляти його інтереси (а.с.16), але він особисто до суду не з"явився і не подав власноручних пояснень по суті даного позову, натомість, у його власних поясненнях правоохоронним органам від 30.09.2014року вказує, що дочки надають йому матеріальну допомогу в т.ч. на лікування, висилають грошові перекази, тому він не має будь-яких претензій до своїх дочок (а.с.51-53). Враховуючи зазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.202, 203 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: dismissed