Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду з позовом, в якому просять суд усунути їм перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування 37/100 квартири за зазначеною адресою, та зняття з реєстраційного обліку в ньому, та просили зобов'язати Ленінський РВ ДМС в Харківській області зняти з реєстраційного обліку відповідачку за адресою [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог посилалися на те, що [PERSON] є власником 37/100 квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.03.2005 року. Разом із власницею на належній їй частині проживає позивачка [PERSON] В зазначеній квартирі зареєстрована, в тому числі - відповідачка, яка з квітня 2005 року не проживає у квартирі, місце проживання якої на даний час не відоме. Порушення прав власника та інших осіб, що зареєстровані у квартирі, полягає у наявності реєстрації у квартирі відповідачки, яка була зареєстрована у квартирі до попереднього власника, вона не є членом сім"ї власника, тривалий час у квартирі не проживає, за комунальні платежі витрати несуть позивачі, при цьому платежі нараховуються на трьох осіб, що тягне за собою додаткові витрати за особу, яка у квартирі не проживає. Відповідач - [PERSON], у судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю, зазначив що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON], яка представляє інтереси також позивача [PERSON], суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319. 321 ЦК України). Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як свідчать матеріали справи, позивач [PERSON] є власником 37/100 квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.03.2005 року. Державну реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомості проведено в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації в реєстрі 07.04.2005 року. Разом із власницею на належній їй частині проживає позивачка [PERSON] В зазначеній квартирі зареєстрована, в тому числі - відповідачка, яка не є власницею, та з квітня 2005 року не проживає у квартирі, місце проживання якої на даний час не відоме .Факт непроживання відповідачки за місцем реєстрації з квітня 2005 року підтверджується актом від 04.10.2014 року, засвідченим дільницею № 37 КП "Жилкомсервіс". Як вбачається з технічного паспорту [PERSON] була зазначена власницею ще до наступного власника [PERSON], з яким позивачка [PERSON] уклала договір дарування від 26.03.2005 року. Тобто, фактично відповідачка втратила право власності на квартиру, в квартирі не проживає, однак в добровільному порядку вона не знялась з реєстрації, чим порушує право власника на вільне володіння користування та розпорядження майном, а саме квартирою [ADDRESS] За викладених обставин позовні вимоги про визнання [PERSON] особою, такою що втратила право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим підлягають до задоволення. Що стосується позовної вимоги про зобов"язання Ленінський РВ ДМС в Харківській області зняти з реєстраційного обліку відповідачку за адресою [ADDRESS], то суд зазначає наступне. Позивачами заявлені позовні вимоги про зобов'язання вчинити певні дії орган, який не має статус відповідача у даній справі, а зобов'язувати вчинити певні дії третіх осіб, процесуальним законодавством не передбачено. Виходячи зі змісту ст. 30,35,36,118 ЦПК України, а також загальних засад цивільного судочинства, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору не можуть бути зобов'язанні до вчинення певних дій. Положення третьої особи у цивільному процесі визначено ст.ст. 34,35 ЦПК України і суттєво відрізняється від правового положення сторін у процесі, зокрема відповідача. При цьому суд зазначає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд не позбавлений права на визначення порядку виконання рішення, що дозволить виконати вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 р., відповідно до якої права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, суд в порядку ст.217 ЦПК України, вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду, зазначивши, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: partial