Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" звернулося до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ" та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений кредитний договір № SМЕ_WС/02366. Відповідно до п.1.1. кредитного договору позивач відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом 164 000 грн. 00 коп., на строк з 10.11.2010 року по 09.11.2011 року, у порядку і на умовах, визначених кредитним договором із поверненням суми кредиту позичальником позивачу на рахунок [NUMBER], відкритий у позивача на підставі п.5.1.1. кредитного договору. Належне та повне виконання позивачем своїх зобов'язань по кредитному договору, а саме надання кредиту позичальнику, у відповідності до п.1.3. кредитного договору, здійснювалось шляхом зарахування коштів, з максимальним лімітом кредитної лінії у сумі 164 000 грн. 00 коп. на його поточний рахунок [NUMBER] відкритий у позивача, що підтверджується меморіальним ордером №9317201 від 16.11.2010 року на суму 100 000 грн. 00 коп., меморіальним ордером №9565791 від 23.11.2010 року на суму 64 000 грн. 00 коп., меморіальним ордером №353287 від 17.01.2011 року на суму 40 000 грн. 00 коп., меморіальним ордером №481237 від 20.01.2011 року на суму 74 000 грн. 00 коп. Підтвердженням належності поточного рахунку [NUMBER] відкритого у позивача позичальнику є заява про відкриття поточного рахунку від 15.04.2010 року. Позичальник неналежно виконав свої зобов'язання по кредитному договору, а саме не повернув кредит своєчасно, до 09.11.2011 року, що є порушенням п.1.1., п.2.1., п.5.1.1. кредитного договору і норм матеріального права, в тому числі ст. 526 ЦК України. До 09.11.2011 року позичальник повинен був повернути кредит в повному розмірі, але повернув його частково. Кредит позичальнику надавався із щомісячною сплатою 22% річних за користування кредитом, що передбачено п.3.1 кредитного договору, які повинні сплачуватися позичальником щомісячно в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця кредитору на рахунок [NUMBER] відкритий у позивача, що передбачено п.3.2, п. 5.1.2. кредитного договору. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно виходячи з процентної ставки 22% річних за методом "факт/ факт", що передбачає п. 3.1. кредитного договору. Позичальник перестав сплачувати проценти за користуванням кредитом з 25.03.2012 року, а тому з 25.03.2012 року (включно) почала зростати заборгованість позичальника перед позивачем по нарахованих і несплачених процентах. На підставі вищевикладених порушень позичальником своїх зобов'язання по кредитному договору настають правові наслідки встановлені п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, які передбачені договором і законом, зокрема сплата неустойки. На підставі п.6.2 кредитного договору, ч.1 ст.546, ч.3 ст.549, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, позичальнику була нарахована пеня, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ. З метою забезпечення виконання зобов'язання у повному обсязі (основного зобов'язання, процентів, пені) по кредитному договору та на підставі ст. ст. 546, 547, 548, 572 ЦК України, між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено 10.11.2010 року договір іпотеки квартири № SМЕ_WС/02366/mor, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу. Відповідно до п.1.1., п. 2.1. договору іпотеки та на підставі Закону України "Про іпотеку", іпотекодавці передали в іпотеку кредитору як іпотекодержателю, а кредитор як іпотекодержатель прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Враховуючи неналежне виконання позичальником своїх зобов'язання по кредитному договору і на підставі ст. 35 Закону України "Про іпотеку", п.6.1 договору іпотеки, кредитор направляв 28 листопада 2011 року іпотекодавцям і позичальнику вимогу № 686 про усунення порушень умов кредитного договору, з вимогою сплатити прострочені платежі по кредиту і нараховані, але не оплачені проценти, із зазначенням застереження, що у випадку невиконання направленої позичальнику і іпотекодавцям вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, кредитор для задоволення своїх вимог зверне стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено право кредитора, як іпотекодержателя, на звернення стягнення на предмет іпотеки та одержання задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання будь-яких зобов'язань за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі за рішенням суду. Просить, з урахуванням збільшених позовних вимог, звернути стягнення заборгованості по кредитному договору № SМЕ_WС/02366 від 10.11.2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ" та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] в сумі 152 915 грн. 66 коп., що складається з: 121 950 грн. 00 коп. - заборгованість по кредиту; 13 561 грн. 15 коп. - заборгованість по процентам; 17 404 грн. 51 коп. - пеня, на предмет іпотеки за договором іпотеки квартири № SМЕ_WС/02366/mor від 10.11.2010 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ" та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS], шляхом її продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження". Стягнути судові втирати в розмірі 1 381 грн. 27 коп. судового збору. Представник позивача Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" Тюркін О.С. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з наведених у позові підстав. Просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, надавши до суду заяву про відкладення розгляду справи, в якій зазначив, що відповідач [PERSON] в судове засідання з'явитися не може, оскільки перебуває під вартою, він, як представник відповідача, не може з'явитися в судове засідання в зв'язку із необхідністю обов'язкової участі в розгляді справи в Апеляційному суді Вінницької області, просить визнати причини неявки поважними та відкласти судове засідання на іншу дату. Враховуючи, що представником відповідача [PERSON] - [PERSON] жодних доказів на підтвердження причин неявки не надано, суд, повідомлені ним причини неявки, визнав неповажними. Суд зазначає, що відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6 ст. 76 ЦПК України, однак про своє бажання взяти участь в судовому засіданні суд не повідомляв. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, а також те, що представник позивача не заперечує проти постановлення заочного рішення, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України та постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 212/12753/2012, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ" та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений кредитний договір № SМЕ_WС/02366. Відповідно до п.1.1. кредитного договору позивач відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом 164 000 грн. 00 коп., на строк з 10.11.2010 року по 09.11.2011 року, у порядку і на умовах, визначених кредитним договором із поверненням суми кредиту позичальником позивачу на рахунок [NUMBER], відкритий у позивача на підставі п.5.1.1. кредитного договору. Надання кредиту позичальнику здійснювалося позивачем відповідно до п.1.3. кредитного договору шляхом зарахування коштів, з максимальним лімітом кредитної лінії у сумі 164 000 грн. 00 коп. на його поточний рахунок [NUMBER] відкритий у позивача, що підтверджується меморіальним ордером №9317201 від 16.11.2010 року на суму 100 000 грн. 00 коп., меморіальним ордером №9565791 від 23.11.2010 року на суму 64 000 грн. 00 коп., меморіальним ордером №353287 від 17.01.2011 року на суму 40 000 грн. 00 коп., меморіальним ордером №481237 від 20.01.2011 року на суму 74 000 грн. 00 коп. Підтвердженням належності поточного рахунку [NUMBER] відкритого у позивача позичальнику є заява про відкриття поточного рахунку від 15.04.2010 року. Кредит позичальнику надавався із щомісячною сплатою 22% річних за користування кредитом, що передбачено п.3.1 кредитного договору, які повинні сплачуватися позичальником щомісячно в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця кредитору на рахунок [NUMBER] відкритий у позивача, що передбачено п.3.2, п. 5.1.2. кредитного договору. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося щоденно виходячи з процентної ставки 22% річних за методом "факт/ факт", що передбачено п. 3.1. кредитного договору. Позичальник перестав сплачувати проценти за користуванням кредитом з 25.03.2012 року, а тому з 25.03.2012 року (включно) почала зростати заборгованість позичальника перед позивачем по нарахованих і несплачених процентах. Відповідно до п.6.2 кредитного договору позичальнику була нарахована пеня, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ. З метою забезпечення виконання зобов'язання у повному обсязі (основного зобов'язання, процентів, пені) по кредитному договору між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено 10.11.2010 року договір іпотеки квартири № SМЕ_WС/02366/mor, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу. Відповідно до п.1.1., п. 2.1. договору іпотеки іпотекодавці передали в іпотеку кредитору як іпотекодержателю, а кредитор як іпотекодержатель прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зважаючи на неналежне виконання позичальником своїх зобов'язання по кредитному договору і на підставі ст. 35 Закону України "Про іпотеку", п.6.1 договору іпотеки, позивач направляв 28 листопада 2011 року іпотекодавцям і позичальнику вимогу № 686 про усунення порушень умов кредитного договору, з вимогою сплатити прострочені платежі по кредиту і нараховані, але не оплачені проценти, із зазначенням застереження, що у випадку невиконання направленої позичальнику і іпотекодавцям вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, кредитор для задоволення своїх вимог зверне стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено право кредитора, як іпотекодержателя, на звернення стягнення на предмет іпотеки та одержання задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання будь-яких зобов'язань за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі за рішенням суду. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Позичальник неналежно виконав свої зобов'язання по кредитному договору, а саме не повернув кредит своєчасно, до 09.11.2011 року, що є порушенням п.1.1., п.2.1., п.5.1.1. кредитного договору. Взяті на себе зобов'язання своєчасно та відповідно до умов договору не виконав у зв'язку з чим станом на 25.09.2012 року виникла заборгованість в сумі 152 915 грн. 66 коп., що складається з: 121 950 грн. 00 коп. - заборгованість по кредиту; 13 561 грн. 15 коп. - заборгованість по процентам; 17 404 грн. 51 коп. - пеня. Як вбачається із заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2013 року позов Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" заборгованість за кредитним договором №SME_WC/02366 від 10.11.2010 року, що станом на 25.09.2012 року (включно) складає 152 915 грн. 66 коп., з яких 121 950 грн. 00 коп. - заборгованість по кредиту, 13 561 грн. 15 коп. - заборгованість по процентам, 17 404 грн. 51 коп. - нарахована пеня, а також судовий збір в розмірі 1 529 грн. 17 коп. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 12.12.2013 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] відхилено. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2013 року залишено без змін. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2014 року, касаційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] відхилено. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2013 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12.12.2013 року залишено без змін. На даний час рішення суду не виконане. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 572 ЦК України, ст.1 Закону України "Про заставу", ч. 5 ст.3 Закону України "Про іпотеку" кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст.33 Закону України "Про іпотеку", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст.7 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 33, статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхам застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку". При цьому суд звертає увагу, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором - стягнення заборгованості, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю, який не є позичальником належить виключно позивачеві. Відповідно до ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, враховуючи, що позичальником не було виконано зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки та з урахуванням вимог ст.ст. 7, 33, 39 Закону України "Про іпотеку", суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved