Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

ОПИС 1.Позивач звернувся до суду із позовом (а.с. 1-4) про: - визнання поновленим договору оренди землі, укладеного між Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області та [PERSON] від 2010 року, зареєстрованого у Семенівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП\~"Центр ДЗК" (запис у державному реєстрі від 29.12.2010 № 041056200374); - зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області укласти додаткову угоду до договору оренди землі, укладеного між Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області та [PERSON] від 2010 року, зареєстрованого у Семенівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП\~"Центр ДЗК" (запис у державному реєстрі від 29.12.2010 № 041056200374) про поновлення згаданого договору оренди землі. 1.1.В обґрунтування позову вказано, що між у 2010 році між [PERSON] і Семенівською РДА Полтавської області укладено згаданий договір оренди землі, який зареєстровано 29.12.2010, зі строком дії 5\~років. 1.2.За 2 місяці до закінчення строку дії договору позивач надіслав відповідачеві цінний лист з описом вкладення, у якому були клопотання про поновлення договору оренди землі, два примірники проекту додаткової угоди, витяг з ДЗК, оригінал технічної документації. Відповідач не відреагував на вказані документи, протягом місяця не надіслав заперечення щодо поновлення договору оренди землі. Позивач продовжує користуватися відповідною земельною ділянкою. 1.3.Відтак вважає, що позивачем дотримано положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі" щодо реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі, тому, з урахуванням вимог ст.ст. 626, 792 ЦПК України, зазначений договір оренди землі є поновленим. 2.Позивач і його представник у судові засідання не з'являлися, 18.04.2018 представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача і його представника. 3.Відповідач проти позову заперечував (а.с. 27-33, 43-49), погодився, що між позивачем і Семенівською РДА у 2010 році (без зазначення дати) підписано договір оренди землі площею 27,1269 га на строк 5 років, який зареєстровано 29.12.2010 за № 041056200374. Строк дії договору скінчився 29.12.2015. 3.1.Відповідно до відомостей автоматизованої системи діловодства відповідача станом на 08.08.2017 є лише одне звернення позивача від 28.07.2015 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки орієнтовною площею 17,4\~га для сінокосіння і випасання худоби на території Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області. 3.2.Відомостей щодо звернення про земельну ділянку площею 27,1269 га автоматизована система діловодства відповідача не містить. 3.3.Перш ніж укладати додаткову угоду сторони мали вжити заходів щодо формування меж відповідної земельної ділянки, п. 18 договору оренди землі покладає на позивача такий обовязок. Спірна земельна ділянка не сформована як обєкт цивільних прав. 3.4.Позивачем не доведено продовження користування спірною земельною ділянкою. 3.5.Спірний договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки, що є його істотною умовою; передбачений п. 9 розмір орендної плати не відповідає п. 288.1 Податкового кодексу. 3.6.Договір оренди припинив свою дію у звязку із закінченням строку дії договору 3.7.Між сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору. 3.8.Зобов'язання судом відповідача укласти додаткову угоду втручатиметься у дискреційні повноваження відповідача. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 4.Ухвалою судді від 15.05.2017 позовну заяву залишено без руху, вказано на її недоліки. Надано строк на їх усунення. 5.Ухвалою судді від 06.06.2017 відкрито провадження у справі. 6.Ухвалою суду від 16.11.2017 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів через не надання відомостей про неможливість отримання таких доказів (а.с. 58-67). 7.Судові засідання відкладалися неодноразово: позивач і його представник у судові засідання не з'являлися, зверталися до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи або оголошення перерви через зайнятість представника у інших судових засіданням, складнощі транспортного сполучення, необхідність особисто взяти участь у судовому засіданні, надання часу для збирання і надання доказів тощо, і лише 18.04.2018 подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності і підтримання позовних вимог (а.с. 114, 115). 8.Представник відповідача [PERSON] брав участь у кількох судових засіданнях, відповідач надіслав до суду письмове заперечення проти позову, інші представники відповідача зверталися до суду з клопотаннями про відкладення судового засідання. Надалі будь-який представник відповідача у судові засідання не з'являвся. 9.Судове засідання 18.04.2018 не відбулося через перебування головуючого судді у відрядженні (а.с. 116, 117). 10.08.06.2018 належно повідомлені про судове засідання сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв, клопотань тощо не подали, що, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. МОТИВИ 11.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). 12.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). 13.Суд встановив, що у 2010 році без зазначення дати між Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області, як орендодавцем, та [PERSON], як орендарем, укладено договір оренди землі щодо 27,1268 га сіножатей земель запасу Устимівської сільської ради за межами с. Герасимівка (п. 2); нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена (п. 5); строк дії договору 5 років, після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію п. 8); орендна плата 114 грн за 1 га з урахуванням коефіцієнта індексації 3,2 (п. 9); передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення, підставою для розроблення проекту відведення є частина 5 статті 16 Закону України "Про оренду землі", на яку із сторін покладено розроблення проекту відведення договір не визначає (п. 18). Договір зареєстрований 29.12.2012 за №\~041056200374 у Семенівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП\~"Центр ДЗК" (а.с. 8). 14.Також суд встановив, що між Семенівською РДА і [PERSON] підписано: - акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) без дати (а.с. 9); - акт прийому-передачі земельної ділянки без зазначення якого договору він стосується та якою є відповідна дата акту (а.с. 10). 15.Позивачем надано копію опису цінного листа, який 25.10.2015 прийнято УДППЗ "Укрпошта" на адресу відповідача. Опис вкладення вказано як "лист-повідомлення [PERSON] про поновлення договору оренди між ним та Семенівською РДА (зареєстр 29.12.2010 з додатками)" (а.с. 87-89). Позивачем не надано доказів отримання згаданого листа відповідачем. Відповідач заперечує отримання згаданого листа. 15.1.Суд відхиляє доводи позивача, про вкладення до цінного листа додаткової угоди про поновлення спірного договору оренди землі (а.с. 90) і клопотання про поновлення договору оренди землі на 10 років (а.с. 91), оскільки складений УДППЗ "Укрпошта" опис вкладення у цінний лист не містить кількості предметів, які прийнято поштою у відповідному поштовому відправленні. Також суд зазначає, що відповідач заперечує отримання згаданих документів від позивача. 15.2.Відтак факт відправлення і отримання відповідачем вказаних позивачем у позові клопотання про поновлення договору оренди землі, проектів додаткової угоди, витягу з ДЗК, оригіналу технічної документації (а.с. 2) не доведено. 16.Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю\~або частково.\~При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. 17.Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк (поновлення договору оренди землі) позивач посилається на, зокрема, невизнання відповідачем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України "Про оренду землі". 18.Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК\~України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК\~України). Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України "Про оренду землі", яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі. Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК\~України. Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2 - 5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. 18.1.Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 14?65цс18. 19.Суд зазначає, що позивачем не доведено щонайменше таких юридичних фактів як: - орендар (позивач) до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця (відповідача) в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; - до листа-повідомлення орендар (позивач) додав проект додаткової угоди, що свідчить про не дотримання позивачем приписів ч.ч. 1-6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". 19.1.Згаданих обставин і доказів достатньо для висновку суду про необхідність відмови у позові у звязку із недоведеністю, у т.ч. з урахуванням положень ст. 80, 89 ЦПК України. 20. Суд погоджується з доводами відповідача про відсутність доказів формування земельної ділянки, яка є обєктом оренди за спірним договором оренди землі від 2010 року. Так, обєктами цивільних прав згідно ч. 1 ст. 177 ЦК України є, зокрема, речі. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Згідно із ч. 1 ст. 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про оренду землі" обєктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. 20.1.Матеріали справи не містять, зокрема, доказів існування спірної земельної ділянки, її меж, чіткого місця розташування, плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, її кадастрового номеру, що передбачалося чинною у 2010 році редакцією ч. 1, 3 ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Існування актів встановлення меж земельної ділянки в натурі (а.с. 9), прийому передачі земельної ділянки (а.с. 10), що не містять дати їх складення, без номерів і схеми земельної ділянки тощо не усуває згаданий недолік. Більш того, п. 18 спірного договору вказує, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення, а як підстава розробки проекту землевідведення вказана частина пята статті 16 Закону України "Про оренду землі", яка у згаданій статті відсутня. 21.Суд погоджується з доводами відповідача про відсутність у спірному договорі вказівки на нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, у т.ч. через її відсутність як обєкта цивільних прав. Так, Верховний Суд України у правій позиції у справі за № 6-824цс16, постанова від 11\~травня 2016 року зазначив, що за змістом частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки. Частиною першою пункту 289.1 статті 289 ПК України і частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обовязково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що обовязок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. 22.Відповідно до ст. 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 23.Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 24.Пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини, справа "Волошин проти України" (case of\~Voloshyn v. Ukraine) (Заява № 15853/08) від 10.10.2013 Суд нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, проте\~\~цей пункт не можна розуміти як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі, в яких застосовується обовязок надавати обґрунтування, можуть змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги,\~inter alia, різноманітність аргументів, які позивач може подати до суду, та існуючі у Договірних державах відмінності між нормами законодавства, звичаєвого права, правовими позиціями та оголошенням і підготовкою судових рішень. Саме тому питання про те, чи виконав суд обовязок надавати обґрунтування, що походить зі статті 6 Конвенції, можна зясувати лише у світлі обставин справи (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain)\~від 9 грудня 1994 року, Серії A №. 303?A, п. 29). 25.Ураховуючи зазначене, оцінивши зібрані у справі докази, які містяться у справі, суд робить висновок про необхідність відмови у позові повністю. 26. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати 1280,00\~грн судового збору (а.с. 18) покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed