Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

До суду звернувся лікар-психіатр Комунального некомерційного підприємства "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради" Усіков С.Ф. із заявою про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Заява мотивована тим, що 11 грудня 2019 року [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром та зроблено висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв"язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від [PERSON] та від рядового поліції взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Кіровоградській області [PERSON] Громадянин [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради" у складі: заступника головного лікаря з медичної частини [PERSON], зав. відділенням №9 [PERSON], лікарем-психіатром [PERSON]. Комісія прийняла рішення про доцільність госпіталізації громадянина [PERSON] , до психіатричного закладу, так як його обстеження і лікування можливе лише в умовах стаціонару, згоду яку не отримано, в зв"язку з відмовою від запропонованої госпіталізації. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2019 року відкрито провадження в справі, призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження в судовому засіданні (а.с. 10). В судовому засіданні представник заявника заяву про необхідність примусової госпіталізації підтримав та просив її задовольнити. Прокурор заяву також підтримала, просила суд ухвалити рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. [PERSON] в судовому засіданні своєї згоди на примусову госпіталізацію також не надав, зазначив, що він не вважає себе хворим, а пройти лікування він зможе і у домашніх умовах. Він неофіційно працює. 11.12.2019 року його доставили до психіатричного закладу працівники поліції, однак він особисто нікому не погрожував і нікого не бив , навпаки захищався . Хто такий [PERSON] не знає. Свідок [PERSON] , який був допитаний в судовому засіданні пояснив, що він є рідним батьком [PERSON] , який вже неодноразово знаходився на лікуванні у психіатричній лікарні, та після виписки з якої відмовляється приймати ліки , в зв"язку з чим, знову з"являється у сина неадекватна поведінка. Свідок [PERSON] , яка є рідною матір"ю [PERSON] , допитана в судовому засіданні пояснила, що її син проявляє агресію відносно їх сусідів, виказує маячні ідеї переслідування. Вважає, що така поведінка загрожує його здоров"ю та оточуючим . Син недієздатним не визнавався, неодноразово лікувався в психіатричній лікарні, діагноз маячний психотичний розлад внаслідок вживання декількох наркотичних засобів. Заслухавши пояснення представника Комунального некомерційного підприємства "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради", особу, щодо якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги, думку прокурора, яка погодилась із вимогами заявника щодо госпіталізації до психіатричного закладу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, з наступного. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку, зокрема на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до такого закладу в примусовому порядку розглядається судом за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги протягом 24 годин з дня її надходження. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону судові справи щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй такої допомоги. Участь при розгляді цих справ прокурора, лікаря-психіатра чи представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника осіб, щодо яких розглядаються питання, пов`язані з наданням їм психіатричної допомоги, є обов`язковою. Особа, щодо якої суд розглядає справу про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, має право на безоплатну правову допомогу в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, протягом розгляду справи в суді (ч. 5 ст. 22 Закону). Відповідно до частини 1 статті 339 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Судом з"ясовано, що 11 грудня 2019 року о 13.05 год. [PERSON] за направленням виданим 11 грудня 2019 року лікарем/фельдшером БЕМД [PERSON] ТМО "Центра екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області" був госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради". Відповідно до вимог ч. 1 ст. 340 ЦПК України, у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 12 грудня 2019 року, оглянуто громадянина: [PERSON] , [INFO] , госпіталізованого в у КНП "ОКПЛ КОР" 11 грудня 2019 р. о 13:05 годині, лікарем-психіатром (диспансерного відділення, швидкої допомоги, черговим лікарем) у примусовому порядку на підставах, передбачених ст. 14. 16 Закону України про психіатричну допомогу. Комісією встановлено, що вперше батьки звернулись до психіатрів КНП "ОКПЛ КОР" в листопаді 2001 року (у віці 10 років), зі скаргами на нічне нетримання сечі. Амбулаторно був поставлений діагноз: Неорганічний енурез. З 31.08.09 року по 10.09.09 року вперше стаціонарно був обстежений в КНП "ОКПЛ КОР" по лінії РВК, з діагнозом: Психічно здоровий. Акцентуація характеру змішаного типу. Надалі лікувався в КНП "ОКПЛ КОР» ще тричі з діагнозом: Переважно маячний (шизофреноподібний) психотичний розлад внаслідок вживання декількох наркотичних засобів. Зі слів хворого вперше почав вживати канабіоїди на протязі року, викурював підряд по 2-3 цигарки з ТНС, нюхав та вживав амфітамін. На даний чає продовжує зловживати психоактивними речовинами. Остання госпіталізація з 25.10.2019 р. по 04.11.2019 р. (був звільнений з приміщення суду). 11.12.2019 р. на вулиці почав поводитися неадекватно, чіплявся до перехожих, погрожував їм фізичною розправою, намагався вчинити бійку. В зв`язку з цим було викликано швидку допомогу та поліцію і доставлений на лікування до КНП "ОКПЛ КОР". При огляді пацієнта в нього було знайдено та вилучено таблетки Томоксифен (медикаменти, які приймаються для хіміотерапії після первинного лікування раку молочної залози). У відділенні проведено токсикологічне дослідження сечі №207 від 12.12.19 р.-МОР, ВАР, АМР, mАМР/МЕТ, ТНС- негативний, BZO- слабо-позитивний. Психічний стан: [PERSON] доступний контакту формально. Настрій знижений, пацієнт негативістичний, відвертається від співбесідника, схильний до агресивності, імпульсивності. Емоційно неадекватний, поводиться зверхньо. Мислення паралогічне. Свою поведінку на вулиці аргументує тим, що йому здавалося, що перехожі ставляться до нього «якось не так». На запитання про знайдені у нього ліки відповідає, що приймає їх для підвищення тестостерону. Впевнений, що він сам здатний себе лікувати. Критика до свого стану повністю відсутня. Комісією встановлено діагноз: переважно маячний (шизофреноподібний) психотичний розлад внаслідок вживання декількох наркотичних засобів. F 19.51. Комісія вважає доцільним госпіталізувати [PERSON] до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» в порядку примусової госпіталізації. Підставою для госпіталізації в примусовому порядку [PERSON] є наявність у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих (а.с.3). Разом з цим, підставою для застосування примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу є сукупність медичного і юридичного критерію: встановлення наявності у неї хвороби та істотні відхилення від норми в її поведінці, що становлять небезпеку для неї або оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Вказані висновки суд має враховувати при виборі і застосуванні відповідних норм права згідно ч.4 ст.263 ЦПК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначав в суді [PERSON] питання його госпіталізації ініціюється його батьками. Дійсно він не приймав ліки після останньої госпіталізації, так як йому ніхто про це не говорив. На даний період він себе почуває добре. Пояснення в суді свідків [PERSON] , [PERSON] та рапорт [PERSON] , письмові пояснення [PERSON] , які надані до суду стосовно поведінки [PERSON] не доводять факту небезпеки, а відтак не є беззаперечним доказ на підтвердження необхідності примусової госпіталізації особи. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Твердження у висновку комісії лікарів КНП "ОКПЛ КОР" про те, що [PERSON] лікувався з діагнозом: Переважно маячний (шизофреноподібний) психотичний розлад внаслідок вживання декількох наркотичних засобів, медичними документами не підтверджені. У відділенні проведено токсикологічне дослідження сечі №207 від 12.12.19 р.-МОР, ВАР, АМР, mАМР/МЕТ, ТНС- негативний, BZO- слабо-позитивний. У висновку комісії лікарів зазначено про загальний стан [PERSON] , відсутні посилання на обставини, що свідчать про вчинення [PERSON] чи виявлення ним наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, що він страждає на такий психічний розлад, вид і ступінь якого можуть бути підставою для примусової госпіталізації у психіатричну лікарню й лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. Отже, виходячи із засад приорітету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання громадянинові психіатричної допомоги, активної ролі суду у справах даної категорії, заявником суду не надано, крім висновку лікарів-психіатрів, інших доказів, які підтверджують або спростовують вимоги заявника і, зокрема, щодо необхідності лікування [PERSON] лише в стаціонарних умовах, реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Сама по собі поведінка [PERSON] 11.12.2019 року без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку до психіатричного закладу, а відтак, суд вважає, що у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] слід відмовити. Відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…». Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги), наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи.

Outcome: dismissed