Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, уточнивши свої позовні вимоги, та прохає суд стягнути на його користь заборгованість з виплати йому вихідної допомоги в розмірі 4071 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 26 серпня 2008 року по день розгляду справи судом. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він працював на Конотопському механічному заводі Харківського державного авіаційного виробничого підприємства з 15 березня 2007 року та був звільнений 26 серпня 2008 року за власним бажанням у зв"язку із систематичним невиконанням відповідачем законодавства про працю: невиплатою заробітної плати. Однак при звільненні з ним не був проведений розрахунок, йому до теперішнього часу не виплачена вихідна допомога у вигляді тримісячного середнього заробітку в сумі 4071 грн. Тому відповідач має сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 26 серпня 2008 року по день розгляду справи судом, виходячи із середньої заробітної плати в розмірі 1019 грн. 84 коп. на місяць. Крім того, прохає стягнути з відповідача понесені судові витрати за надання йому юридичної допомоги в розмірі 300 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що 26 серпня 2008 року він звільнився з Конотопського механічного заводу за власним бажанням у зв"язку з невиплатою йому заробітної плати. В день звільнення адміністрація Конотопського механічного заводу повідомила йому про розмір заборгованості із заробітної плати, яка утворилася на день його звільнення, а також повідомила про розмір вихідної допомоги, що має бути йому виплачена. Заборгованість з виплати заробітної плати йому в подальшому виплатили, а заборгованість з виплати вихідної допомоги залишилася. Він неодноразово в усній формі звертався до керівництва Конотопського механічного заводу з проханням провести виплату йому вихідної допомоги, але у проведенні вказаних виплат йому було відмовлено через фінансовий стан підприємства, тому він і звернувся до суду. Так як йому не була своєчасно виплачена вихідна допомога, тобто з ним не був проведений повний розрахунок при звільненні, то прохає стягнути на його користь середній заробіток за період з 26 серпня 2008 року по день розгляду справи судом. Після звільнення з Конотопського механічного заводу він постійно перебував в Україні, не виїздив за її межі у тривалі відрядження, не хворів. До суду не звертався, так як розраховував, що Конотопський механічний завод проведе виплати йому в добровільному порядку. Представник відповідача за довіреністю Сливченко O.A. позов не визнав та пояснив, що він визнає, що [PERSON] працював на Конотопському механічному заводі та був звільнений 26 серпня 2008 року за власним бажанням у зв"язку з невиплатою йому заробітної плати. На даний час підприємство має перед ним заборгованість з виплати вихідної допомоги в розмірі 4071 грн. У зв"язку з тяжким фінансовим становищем підприємства, останнє не може виплатити [PERSON] вихідну допомогу. Крім того* і 25 лютого 2008 року була відкрита процедура банкрутства підприємства, був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, крім виплати заробітної плати, а згідно Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, вихідна допомога не входить до складу заробітної плати. Тому у зв"язку із введенням мораторію вона не могла бути виплачена. Третя особа: Конотопський механічний завод Харківського державного авіаційного виробничого підприємства в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу без участі її представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на Конотопськомиу механічному заводі Харківського державного авіаційного виробничого підприємства з 15 березня 2007 року по 26 серпня 2008 року та був звільнений за власним бажанням у зв"язку з невиплатою заробітної плати, за ч.З ст.38 КЗпП України (а.с. 7). Конотопський механічний завод не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Харківського державного авіаційного виробничого підприємства. Встановлено, що відповідач Ма& заборгованість з виплати [PERSON] вихідної допомоги в розмірі 4071 грн. (а.с. 8). В судовому засіданні ярррони підтвердили, що відповідач має перед [PERSON] заборгованість з виплати перед ним саме вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 4071 грн., 00 код. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівнику проводиться виплата вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробіШу. Частинами 1, 2 ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноваженим ним орган виплачує працівниковіщ виконану ним роботу; Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно- ділових якостей працівника, результатів його праці та госопдарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним роіміром не обмежується. Аналогічне положення міститься і у ст. 1 Закону України "Про оплату праці". З Інструкції зі статистики заробітної їлати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 також вбачається, що вихідна допомога не входить до структури заробітної плати. Позивач був звільнений з роботи 26 серпня ИЮІ року, При цьому не. отримав вихідну Д®юмогу, але звернувся До суду лише 4 травня 2011 року, тобто через 2 роки 8 місяців після порушення його права. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен йув дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник маі право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи вищевикладення, а також проаналізувавши норми ст. ст. 116, 117 КЗпП України, суд вважає, що на виплату вихідної допомоги не поширюється правовий режим заробітної плати, вихідна допомога є різновидом компенсаційних виплат. Оскільки вихідна допомога, яка не виплачена позивачу, не є заробітною платою, то суд приходить до висновку, що мають бути застосовані положення ч. 1 ст.233 КЗпП України, тобто тримісячний сірок звернення до суду. Згідно ч.З ст.10, ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем в судовому засіданні не надано доказів поважності пропуску ним тримісячного строку на звернення до суду за захистом свої порушених прав. [PERSON] пояснив, що про розмір належної йому вихідної допомоги Конотопський механічний завод повідомив його безпосередньо в день звільнення - 26 серпня 2008 року, спору щодо розміру вказаної допомоги між ним та відповідачем не було, з 26 серпня 2008 року він за межі України не виїздив, на лікуванні не перебував. Тобто позивач не надав доказів поважності пропуску ним, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України, строку зверення до суду. З клопотанням про поновлення строку звернення до суду позивач не звертався. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 24 грудня 1999 року №13 передбачено, що за вирішенням спору про оплату праці працівники можуть звернутись до до суду в строки, передбачені статтями 225, 228, 233 КзпП. Вказаний строк обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відйови в позові^ однак якщо суд установить, що останній є необгрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав. Глава XV КЗпП не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв"язку з пропуском ним строку звернення з позовом до суду.

Outcome: dismissed