Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач ТОВ "Гайдар Плюс" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов"язків та просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 24174,77 грн. та судовий збір в розмірі 1685 грн. Мотивує позов тим, що відповідач перебував у трудових відносинах з ТОВ "Гайдар Плюс", працював на посаді водія автотранспортних засобів за строковим договором з 28.02.2017 по 29.09.2017 року. Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 28.02.2017 року був матеріально-відповідальною особою. Згідно з актом інвентаризації від 06.11.2017 року було виявлено недостачу топлива за період червень-серпень 2017 року на загальну суму 24174,77 грн. В судове засідання представник позивача за довіреністю Ткаченко Ю.В. не з"явилася, подала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Виходячи з приписів ст. ст. 43, 223, 280 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 28.02.2017 року відповідач [PERSON] прийнятий на роботу до ТОВ "Гайдар Плюс" на посаду водія автотранспортних засобів за стороковим трудовим договором з 28.02.2017 по 29.09.2017 року на підставі наказу № 51к від 27.02.2017 року (т.1 а.с.5). 28.02.2017 року згідно наказу № 38 від 27.02.2017 року відповідача [PERSON] було закріплено за автомобілем "Мерседес", реєстраційний номер [NUMBER] (т.1 а.с. 7). Також 28.02.2017 р. він отримав паливну смарт-карту № 1102 ( копія акту прийому-передачі, т.1 а.с. 10). При прийнятті на роботу ним було підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з умовами якого, працівник, що займає посаду водія автотранспортних засобів і виконує роботу по прийманню для доставки вантажу, інших матеріальних цінностей, безпосередньо пов"язану зі збереженням, перевезенням товарно-матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов"язується нести відповідальність за передані йому на збереження або для інших цілей товарно-матеріальні цінності підприємства і вживати заходів до запобігання збитків; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, які загрожують забезпеченню зберігання довірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і подавати у встановленому порядку звітність про рух пального, про маршрути перевезення вантажів; нести відповідальність за транспортний засіб переданий йому підприємством ( копія договору від 28.02.2017 р. т.1 а.с. 9). 23.10.2017 року згідно наказу № 233к від 23.10.2017 року відповідача [PERSON] з займаної посади за прогули без поважних причин було звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України ( т.2 а.с. 82). 06.11.2017 року на підприємстві було проведено інвентаризацію залишку палива за період червень-серпень 2017 року. За результатами проведеної інвентаризації було складено акт (т.1 а.с. 12). Частинами 1 та 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 130 Кодексу законів про працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Тобто ця відповідальність пов"язана з винними діями або бездіяльністю працівника, що потягли спричинення матеріальної шкоди. Згідно п.3 вищевказаного договору передбачено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству і його відшкодування проводиться згідно з чинним законодавством. При виконанні своїх трудових обов"язків [PERSON], зокрема, в період з червня по серпень 2017 року здійснював приймання, доставку та передачу товару, що підтверджується відповідними маршрутними листами, підписаними відповідачем. Проведеною інвентаризацією встановлено, що зазначений відповідачем кіломертаж в маршрутних листах за період з червня по серпень 2017 року не відповідає фактичному кілометражу, який мав здійснювати, визначеному за гугл-картами. Різниця становить 8933,80 км. А отже, витрати пального також не відповідають дійсності, недостача пального в літрах складає 1293,46. На підставі вказаного, враховуючи середню ціну пального 18,69 грн., комісією встановлено розмір збитків - 24 174,77 грн. За положенням п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до п. 4, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 14 від 29.12.1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" із змінами та доповненнями, відповідно до п.5 ст.134 КЗпП працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Розмір шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації відповідно до ч. 1 ст. 135-3 КЗпП України визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. А у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей - визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Таким чином, з урахуванням досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] під час виконання трудових обов'язків нанесено позивачу дійсну матеріальну шкоду у розмірі 24174,77 гривень. На основі повно та всебічно з"ясованих обставин справи, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600 грн., який мав бути сплачений у відповідності до Закону України "Про судовий збір" на дату подачі позову до суду. 85 грн. є надлишково сплаченими коштами і можуть бути повернуті позивачу за його заявою. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved