Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з даним позовом, посилаючись на те, що 29.04.2008 року між нею, її рідним братом [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3635. 06.11.2008 року рішенням Коростенського міськрайонного суду договір довічного утримання від 29.04.2008 року в частині передачі [PERSON] у її власність ? частини 64/100 частин квартири [ADDRESS], що становить 64/200 її частки, визнано недійсним. Позивачка зазначила, що вона і відповідачка [PERSON] є власниками 64/200 частин квартири [ADDRESS] Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 29.04.2009 року їй виділено в користування житлове приміщення, а саме кімнату розміром 8,9 м. кв., що відповідає 15,08/100 ідеальних часток в вищезазначеній квартирі, а відповідачці [PERSON] - житлову кімнату площею 17,8 м. кв., що становить 30,17/100 ідеальних часток. Для того, щоб частки ідеальної площі виділених їм в користування кімнат були рівними, необхідно переобладнати кімнату, яка належить [PERSON] і якою користується [PERSON], зменшивши цю кімнату на 4, 64 кв. м. Відповідачі не погоджуються з переплануванням квартири, виконком Коростенської міської ради дозволу на перепланування не надав. КВЖРЕП № 3 надав їй схему перепланування вказаних кімнат. Відмова відповідачів у переплануванні кімнат, обмежує її права, як власника. Тому позивачка останніми уточненими вимогами від 18.03.2014 року просила: витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] майно у вигляді 4,64 м. кв. житлової площі, які належать їй шляхом перепланування та зменшення належної [PERSON] кімнати розміром 18,3 м. кв. до 13,66 м. кв. у квартирі [ADDRESS]; зобов"язати [PERSON] надати їй дозвіл на перепланування та переобладнання у квартирі [ADDRESS] кімнати розміром 18,3 м. кв., яка знаходиться у володінні та користуванні [PERSON]; зобов"язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод під час переобладнання кімнати, надавши їй вільний доступ до кімнати 18,3 м.кв., яка знаходиться у володінні [PERSON] та у власності [PERSON] у вищевказаній квартирі, а також стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позов не визнали. Представник відповідачів пояснив, що [PERSON] на підставі рішення суду, тобто законно користується кімнатою розміром 17, 8 кв. м. Свою частку у квартирі подарувала [PERSON] Частки квартири, співвласниками яких є позивачка та відповідачка [PERSON], не виділені, а тому їх неможливо витребувати. Вимоги щодо перепланування є необгрунтованими, так як ст. 100 ЖК України переобладнання житлового будинку провадиться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі. Спірна квартира не є комунальною, а тому в такий спосіб не підлягає переобладнанню. Крім того, відповідач [PERSON] вважає таке перепланування недоцільним. Вимога про зобов"язання відповідачів не чинити перешкод є необгрунтованою, так як доказів того, що відповідачі чинять позивачці будь - які перешкоди, позивачкою не надані. Просили в позові [PERSON] відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на час розгляду справи позивачці [PERSON] належить на праві власності 136/200 (68/100) частини квартири [ADDRESS], а відповідачці [PERSON] належить на праві власності 64/200 ( 32/100) частин цієї квартири. Вказана квартира є трикімнатною, розташована на другому поверсі багатоквартирного будинку [ADDRESS] Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 29.04.2009 року позивачці [PERSON] було виділено в користування в цій квартирі житлову кімнату розміром 8,9 кв. м., а відповідачці [PERSON] - житлову кімнату розміром 17, 8 кв. м. Коридор, кухня та санвузол були залишені у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON].( копія рішення а.с. ). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 21.10.2009 року вказане рішення залишено без змін ( а.с. 67 - 68). На час постановлення вказаного рішення як [PERSON] так і [PERSON] належало кожній по 64/200 частин квартири [ADDRESS] . На даний час розмір вказаних кімнат становить відповідно 9.2 кв.м. та 18,3 кв.м. ( дані технічного паспорту а.с. 13). Згодом, а саме в липні 2010 року позивачка [PERSON] отримала у власність ще 76/200 частин спірної квартири. Відповідачка [PERSON] подарувала свою частину квартири відповідачці [PERSON] Таким чином, на даний час позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], вказана квартира перебуває у їх спільній часткові власності. Частиною квартири, що належить [PERSON] користується відповідачка [PERSON] Згідно з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними в своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 358 ЦК України, можливе виділення у володіння та користування співвласника таких частин у спільному майні, які не співпадатимуть з їх ідеальними частками. Якщо такий виділ спільного майна неможливий, співвласник, позбавлений можливості одержати у володіння та користування частину, що йому належить, має право вимагати від інших співвласників, у яких залишається спільне майно, грошову компенсацію. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 29.04.2009 року був встановлений порядок користування приміщеннями квартири, зокрема кімнатами 8, 3 та 17, 8 кв. м. ( на даний час відповідно 9, 2 кв.м та площею 18.3 кв. м.). З пояснень сторін та їх представників слідує, що після постановлення вищевказаного рішення, сторонами не ставилось питання про зміну порядку користування вказаними житловими кімнатами. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україин з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Як встановив суд, [PERSON]. є власником 64/200 частин спірної квартири, право власності набула з визначених законом підстав ( ст. 328 ЦК України), а [PERSON] є користувачем цього майна на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду від 29.04.2009 року, яке набуло чинності. Таким чином, відповідачі володіють та користуються кімнатою розміром 18.3 кв.м. на законних підставах, майно у вигляді 4.64 кв.м. житлової площі яке, просить позивачка витребувати у відповідачів, не є індивідуально визначеним, частки сторін не виділені, а тому позов в частині витребування у відповідачів з незаконного володіння майна у вигляді 4,64 кв. м. житлової площі кімнати задоволенню не підлягає. При цьому суд також враховує, що статтею 387 ЦК України передбачено право власника майна на віндикаційний позов, який може бути пред"явлений тільки в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно. В даному випадку, ці умови в сукупності відсутні. Позовні вимоги [PERSON] щодо зобов"язання [PERSON] надати їй дозвіл не перепланування та переобладнання кімнати площею 18, 3 кв.м. та про зобов"язання обох відповідачів не чинити їй перешкод при переплануванні та переобладнанні кімнати площею 18, 3 кв.м., задоволенню також не підлягають, так як є похідними від вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння. Крім того, суд враховує, що [PERSON] взагалі не має повноваженнь у наданні дозволу на переобладнання та перепланування квартир, так як відповідно до вимог ст. 152 ЖК України такий дозвіл надається виконавчим комітетом місцевої Ради. Якщо ж позивач мала на увазі надання згоди відповідачкою [PERSON] на перепланування та переобладнання житлової кімнати, що перебуває в її користуванні, то обов"язок власника чи користувача надавати таку згоду діючим законодавством не передбачений. Вимоги про зобов"язання відповідачів не чинити перешкод позивачці при проведенні перепланування та переобладнання кімнати, тобто у майбутньому, задоволені не можуть бути ще й з тих підстав, що відповідно до ст. 3 ЦПК України захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси особи, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому. Отже, з врахуванням вищенаведеного, вимог ч. 3 ст. 358 ЦК України за умови неможливості одержати у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає її частці, позивачка має право вимагати від іншого співвласника, у якого залишається спільне майно, відповідної матеріальної компенсації і може захистити своє право шляхом пред"явлення відповідного позову.

Outcome: approved