Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі відокремленого підрозділу Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював на ПАТ ШУ «Покровське» в якості гірничого монтажника з 13.01.1997 року по 30.12.2010 року, і був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію. Починаючи з 2011 року він проходив лікування і обстеження в медичних установах. 08.12.2016 року висновком Центральної лікарсько-експертної комісії йому було встановлено діагноз: пневмоконіоз ЛН 1-11 ст. - захворювання професійне, встановлене вперше. Згідно висновку МСЕК від 20.04.2017 року йому було встановлено 25% втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 100000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 100000 грн . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» надали суду відзив, в якому зазначили, що, за їх думкою сума моральної шкоди у розмірі 100000 грн., яку просить стягнути позивач на свою користь, є завищеною .В судовому засіданні просили частково задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи надали суду пояснення, в яких зазначили, що Покровське відділення управління ВД ФСС України в Донецькій області виплачує позивачу щомісячно страхову виплату. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суму, яку просить стягнути позивач, вважають завищеною. В судовому засіданні підтримав пояснення, просив задовольнити позовні вимоги частково. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 13.01.1997 року по 30.12.2010 року ( а. с. 7). Наказом № 1503 ку від 30.12.2010 року позивача звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з переходом на пенсію ( а. с. 7). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.03.2017 року професійне захворювання - пневмоконіоз ЛН 1-11 ст. виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактора - пил переважно фіброгенної дії. ( а. с. 9). Висновокм МСЕК № 0049122 від 20.04.2017 року позивачу вперше було встановлено втрату працездатності на 25% безстрокове, призначено медикаментозне лікування ( а. с. 10). Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України " Про охорону праці", а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов"язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов"язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов"язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. Судом встановлено, що у зв"язку з встановленням у позивача професійного захворювання - пневмоконіозу ЛН 1-11 ст. та втрати у зв'язку з цим 25% професійної працездатності, йому було заподіяно моральну шкоду , яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначеного професійного захворювання - , у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров"я. Оскільки професійне захворювання у позивача - пневмоконіоз ЛН 1-11 ст. виникло внаслідок тривалого періоду праці у шкідливих умовах з тяжкою фізичною працею , що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.03.2017 року ( а.с. 8-9), тобто у зв"язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов"язаних з порушенням Закону України " Про охорону праці". Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що професійна працездатність у зв"язку з професійним захворюванням - пневмоконіоз ЛН 1-11 ст. втрачена на 25%. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави підлягають стягненню судові витрати : судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial