Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Буринського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №76, мотивуючи його тим, що подружнє життя у них не склалося через непорозуміння одне одного, в зв`язку різними поглядами на сімейне життя, постійними сварками на цьому ґрунті, в наслідок чого вони з червня 2021 року припинили фактичні шлюбні відносини. Від шлюбу вони мають малолітнього сина Олександра , [INFO] . Посилаючись на те, що збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, а відновлення сімейних відносин між ними не можливе, просить шлюб між ними розірвати та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] ". Сторони в судове засідання не з`явились. Позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просить шлюб розірвати без надання строку на примирення та судовий розгляд провести без її участі. Відповідач позов визнав повністю, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що з 11.08.2007 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Буринського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №76. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловічка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110 цього Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з червня 2021 року фактично припинили шлюбні відносини, не підтримують подружніх стосунків, про надання строку на примирення не просять та бажають розлучитися. Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, шлюбні відносини вони фактично не підтримують. При цьому невизначеність їх сімейних відносин та відсутність взаємної згоди на повернення до подружнього життя негативно впливає на їхні відносини та створює проблеми в гармонійному вихованні та розвитку дитини. З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. При цьому суд враховує те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Частиною 8 ст. 294 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивачка у позовній заяві просить залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу з відповідачем, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, викладене в позовній заяві, клопотання позивачки, в якому вона просила судові витрати з відповідача не стягувати.

Outcome: approved