Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що між його сином [PERSON] та відповідачем було укладено попередній договір від 27.03.2009 року, посвідчений нотаріально, згідно умов якого відповідач зобов'язалась продати [PERSON] 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований будинок, але не пізніше 30.06.2009 року. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала від [PERSON] 3 000 доларів США, що на момент укладання договору становило 23 100 грн. в якості авансу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу домоволодіння. Також згідно умов попереднього договору відповідач, у разі не укладання основного договору купівлі-продажу, зобов'язалась повернути аванс в повному обсязі. У зазначений в попередньому договорі строк основний договір купівлі-продажу з вини відповідача не було укладено та аванс нею не повернуто. 17.09.2009 року син позивача помер та позивач, як єдиний спадкоємець першої черги, звернувся до відповідача з вимогою повернення авансу в розмірі 3 000 доларів США, на що відповідач відмовилась повертати гроші. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2010 року з відповідача на користь позивача було стягнено грошову суму авансу в розмірі 23 100 грн. та за виконавчим листом відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з відповідача вказаної суми. З 2010 року відповідач ухиляється від виконання рішення суду та позивач позбавлений можливості розпоряджатися грошовою сумою в розмірі 23 100 грн., як своєю власністю, в повному обсязі, тому вважає, що у зв'язку з простроченням боржником виконання грошового зобов'язання з відповідача слід стягнути, з урахуванням уточненого позову, інфляцію за весь час прострочення в розмірі 2 928 грн. 69 коп., 3%річних від простроченої суми боргу за період з 22.09.2011 року по 11.08.2014 року в розмірі 2 003 грн. 05 коп. та курсову валютну різницю суми основного боргу в розмірі 15 360 грн., відповідно курсу долара США на валютному ринку згідно розпорядження НБУ станом на 11.08.2014 року. Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду за тривалу затримку невиконання рішення суду, яку він оцінює в 5 000 грн. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224, 225 ЦПК України - заочно. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 27.03.2009 року між сином позивача - [PERSON] та відповідачем було укладено попередній договір, посвідчений нотаріально, згідно умов якого відповідач зобов'язалась продати [PERSON] 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований будинок, але не пізніше 30.06.2009 року. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала від [PERSON] 3 000 доларів США, що на момент укладання договору становило 23 100 грн. в якості авансу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу домоволодіння. Також згідно умов попереднього договору відповідач, у разі не укладання основного договору купівлі-продажу, зобов'язалась повернути аванс в повному обсязі. У зазначений в попередньому договорі строк основний договір купівлі-продажу з вини відповідача не було укладено та аванс нею не повернуто. 17.09.2009 року син позивача помер. Позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення з останньої грошових коштів в розмірі 23 100 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2010 року, яке набрало законної сили 02.08.2010 року, з відповідача на користь позивача було стягнено грошову суму авансу в розмірі 23 100 грн. та за виконавчим листом відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з відповідача вказаної суми. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тривалий час відповідач ухиляється від виконання рішення суду та позивач позбавлений можливості розпоряджатися грошовою сумою в розмірі 23 100 грн., як своєю власністю, в повному обсязі. Статтями 11, 509 ЦК України визначено, що зобов"язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Підставою для виникнення зобов"язання зокрема є договори та рішення суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а також згідно ст. 611, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно до п 1 ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав цього у строк встановлений договором. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. При цьому боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставини,

Outcome: approved