Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та додаткових витрат на розвиток творчих здібностей дитини та лікування, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.11.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу малолітня дитина [PERSON], [INFO] залишилася проживати з нею, відповідач у вихованні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, дитина знаходиться на повному утриманні матері, відвідує музичну школу, бере участь в обласних та міжобласних змаганнях з танцювального гуртка, відвідує гурток англійської мови, також дочка хворіє міопією слабкого ступеня обох очей. Спазм акомодації обох очей. Дитина потребує щорічного амбулаторного та стаціонарного лікування, проте відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати кошти на утримання їхньої дитина та на розвиток її здібностей і лікування, тому позивачка змушена була звернутися до суду з даним позовом і просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в сумі 2000 грн. щомісячно, а також стягнути одноразово 10\~000 гривень додаткових витрат на розвиток творчих здібностей та лікування дитини. В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги, та просила їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, при цьому відповідач зазначив, що погоджується на сплату аліментів в сумі 1000 гривень щомісячно на утримання дитини, оскільки, на утриманні має ще іншу малолітню дитину [PERSON], [INFO], та престарілу матір - [PERSON], [INFO], також є інвалідом третьої групи з 2012 року і отримує пенсію, потребує постійного лікування в умовах стаціонару, має невеликий дохід від підприємницької діяльності, а тому не може сплачувати аліменти в сумі 2000 гривень щомісячно, просив зменшити суму стягнення аліментів до 1000 гривень. Що ж до вимоги про стягнення з нього одноразово 10\~000 гривень, зазначив, що в матеріалах справи є лише одна квитанція про сплату позивачкою додаткових витрат на дитину за відвідування музичної школи від 06.09.2016 року, в яких він також приймав участь, оскільки, на той час вони з позивачкою ще перебували в зареєстрованому шлюбі і проживали разом, інших доказів, які б підтверджували додаткові витрати позивачка не надала, тому просив в цій частині позову відмовити. Також зазначив, що не відмовляється в подальшому надавати кошти на утримання дитини. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Чортківського районного суду від 16 листопада 2016 року, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітню дочку [PERSON], 12.02.2006 року залишено проживати з матірю. На даний час дитина проживає з матірю. Згідно довідки про доходи ФОП [PERSON] з 01 січня 2013 року по 28 лютого, який працює на основі договору доручення, дохід [PERSON] за 2016 рік становив - 28122,12 грн. а за 2017 рік 3406,51 гривень. Згідно довідки виданої Горішньовигнанською сільською радою від 10 березня 2017 року за №94 та акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.02.2017 року №23, громадянин [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] в с. Горішня Вигнанка, по вул. Зелена, 47, та [PERSON] дійсно потребує сторонньої допомоги та догляду, яку їй надає [PERSON] Згідно свідоцтва про народження вбачається, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Згідно довідки виданої [PERSON] управлянням пенсійного фонду України, вбачається, що йому з 01.08.2015 року по 12.07.2016 року виплачувалася пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання, як інваліду ІІІ групи, в сумі 11426 гривень. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов?язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв"язку із розвитком певних її здіб ностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов"язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред"являвся. У такому випадку такий батько зобов"язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як вбачається з позовних вимог [PERSON], до додаткових витрат на утримання дочки вона відносить витрати на відвідування музичної школи, витрати на майбутнє лікування дочки, витрати на розвиток дитини, яка відвідує гурток англійської мови, а також кошти на майбутнє оздоровлення дочки під час літніх канікул. З письмових матеріалів справи вбачається, що, дійсно, [PERSON] хворіє міопією слабкого ступеня обох очей. Спазм акомодації обох очей, що підтверджується заключенням райЛКК №81373 від 06.09.2016 року. Проте, в заключенні райЛКК не зазначено, які необхідно приймати ліки та процедури для лікування даної хвороби і позивачкою не надано письмових документів, які б підтверджували вартість витрат на лікування. Інші позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення додаткових витрат на розвиток особистих здібностей дочки, то вони також не підтверджені позивачкою, оскільки в поданих до позовної заяви документах відсутні чеки, які б підтверджували, що участь в конкурсах та олімпіадах в яких брала участь малолітня [PERSON] були платними. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не у повному обсязі знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: partial