Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

До Перечинського районного суду із позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Перечинського районного суду від 25 лютого 2013 року було розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме: син - [PERSON], [INFO] та син-[PERSON], [INFO]. Однак, відповідачка [PERSON] взагалі не надає йому можливості як спілкуватися з меншим сином, так і брати участь у його вихованні. Тому в порядку ч.2 ст.159 СК України просить суд визначити наступний порядок його участі у вихованні дитини [PERSON], [INFO], а саме: спілкування із сином на Новорічні свята - першого січня, Різдво, Пасху - перший день свят по непарних роках та другий день свят - по парних роках, при цьому спілкування з дитиною повинно відбуватися без участі [PERSON] по місцю його проживання та у ці дні спілкування визначається з 08 год.30хв. ранку до 17год.00хв. наступного дня (з ночівлею дитини у нього), приймати участь у вихованні сина та спілкуватися з ним без участі відповідача по місцю свого проживання (на території позивача) кожну суботу та неділя з 08год.30хв. ранку суботи до 17год. 00хв. у неділю; спілкуватися з дитиною в літній період з виїздом на відпочинок за межі місця проживання дитини строком на один місяць з попередженням відповідача про час такого відпочинку за один місяць та мати право спілкуватися з дитиною ще три рази на рік- під час шкільних канікул. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Також пояснив суду, що оскільки відповідачка взагалі не надавала йому в добровільному порядку можливості бачитися з сином [PERSON], то він у кінці 2012 року змушений був звернутися до органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, який своїм висновком надав йому згоду на безперешкодне спілкування з малолітнім сином [PERSON] у вихідні та святкові дні у вільний від роботи час у присутності матері. Однак, відповідачка і надалі не надавала йому можливості кожного разу, коли він приходив, бачитися та спілкуватися з сином, у зв"язку з чим він змушений був звернувся до суду з вищевказаним позовом. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечила і просила суд встановити наступний порядок спілкування позивача з їхнім малолітнім сином [PERSON], а саме спілкування із сином здійснювати у зимовий період з 09год.00хв. до 12год.00хв. з перервою для обіду і сну вдома, а далі з 17год.00хв. до 19год. 00хв.; у весняно-осінній період з 09год.00хв. до 12 год.00хв. також з перервою, а далі з 17год.00хв. до 19год.00хв.; у літній період з 08год.00хв. до 11год. 00хв. з перервою, а далі з 17год.00хв. до 20 год.00хв.; на Новий рік 31 числа з 09год.до 12год.00хв. з перервою, а потім з 17год 00хв. до 19год.00хв.; на Різдво -7-го числа з 09год.до 12год.00хв. з перервою, а потім з 17год 00хв. до 19год.00хв. та на Пасху на 2-йи день свята з 09год.до 12год.00хв. з перервою, а потім з 17год 00хв. до 19год.00хв., а якщо не має навчання в школі, то інакше з 16год.00хв. до 18год.00хв.( 2-день вівторок). Вважає, що саме такий порядок спілкування з їхньою дитиною буде достатнім для позивача. Свідок [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони являються батьками відповідачки, а малолітній [PERSON] є їхнім меншим внуком. Так, позивач раніше постійно ображав їхню доньку і виганяв її з хати, внаслідок чого вона не витерпіла і одного дня, забравши з собою свого сина [PERSON], переїхала була жити до них додому. Після чого, позивач декілька разів приїжджав до них за сином [PERSON], щоб поспілкуватися з ним. Однак, їхня донька не кожного разу відпускала сина з дому, оскільки не могла цього зробити через те, що позивач приходив після обіду, тобто тоді коли малий [PERSON] ще спав. Разом з цим, оскільки позивач негативно впливає на їхнього малолітнього внука, то вони вважають, що йому б не слід давати можливість бачитися з внуком без присутності їхньої доньки- [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він являється старшим сином сторін по справі. На даний час він проживає окремо від батьків, так як мати вигнала його з будинку, в якому вони разом проживали. Також зазначив, що він не спілкується ані зі своєю матір'ю, ані з молодшим братом [PERSON], оскільки йому мати будь-які побачення з братом заборонила. Вважає, що батько повинен брати участь у спілкуванні та виховуванні його молодшого брата і, при цьому вважає, що він ніяким чином на нього негативно не вплине. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його мати раніше забороняла йому бачитися та спілкуватися зі своїм батьком, однак він хоче бачитися з ним, але не більше ніж протягом одного дня, при цьому не хоче ані ночувати у батька ані бути у нього на канікулах. Представник органу опіки та піклування Перечинської РДА- Бескід І.М. у судовому засіданні пояснила, що ними раніше, тобто 05.11.2012 року, було уже надано висновок щодо безперешкодного спілкування позивача зі своїм малолітнім сином [PERSON]. Вважає, що саме такий порядок спілкування є достатнім для захисту прав малолітньої дитини. Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що на даний час сторони проживають окремо, при цьому малолітній син [PERSON], [INFO], проживає при матері - [PERSON]. Разом з цим встановлено, що відповідачка не надавала позивачу можливості бачитися та спілкуватися з малолітнім сином [PERSON], внаслідок чого такий змушений був звернутися в орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, який своїм висновком і надав йому згоду на безперешкодне спілкування зі своїм малолітнім сином [PERSON] у вихідні та святкові дні у вільний від роботи час у присутності матері. Однак, відповідачка і в подальшому не надавала позивачу можливості бачитися та спілкуватися з малолітнім сином [PERSON], у зв"язку з чим він і звернувся до суду з вищевказаним позовом. Так, згідно ст.11 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.5 ЦПК України суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України " Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.12 даного Закону виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.ч.1,2,3ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Отже, ураховуючи ставлення кожного з батьків до виконання своїх обов"язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, її стан здоров"я, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково і визначити наступний спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO], а саме дозволити: безперешкодне спілкування [PERSON] із сином [PERSON] на Новорічні свята-першого січня, Різдво, Пасху-перший день свят по непарних роках та другий день свят -по парних роках, при цьому спілкування повинно відбуватися без участі [PERSON] по місцю проживання [PERSON] у період часу з 08 год.00хв. до 13 год.00хв., а також систематичне побачення [PERSON] із сином [PERSON] без участі [PERSON] по місцю проживання [PERSON] кожну суботу місяця протягом року та три дні на тиждень під час шкільних канікул з 08 год.30хв. до 17 год.00хв., а в решті позову відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial