Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

у грудні 2020 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що 19 лютого 2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 331 441 доларів США, на підтвердження чого відповідач склав і передав позивачу боргову розписку на вказану суму. Грошові кошти були надані позивачем на умовах повернення в строк до 31 грудня 2018 р., про що вказано в тексті розписки. Відповідач не виконав взяті на себе зобов"язання, кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. За таких підстав, позивач просить стягнути з [PERSON] боргу в розмірі 350 482,00 дол. США, що складається з основного боргу в розмірі 331 441,00 доларів США та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 19 041,00 доларів США.,а також судовий збір в розмірі 10 510,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. (а.с. 9) Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідача в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг 331 441,00 доларів США та зобов"язувався повернути вказані грошові кошти в строк до 31.12.2018 р. В матеріалах справи міститься складена від імені [PERSON] розписка від 19 лютого 2018 року, згідно якої відповідач взяв в борг (позику) 331 441 доларів США у [PERSON] (а.с. 3) Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає, що борг відповідача перед позивачем становить 331 441,00 доларів США. Оскільки між сторонами було укладено договори позики, за умовами якого відповідач зобов"язувався повернути суму позики до 31 грудня 2018 року, однак сума позики відповідачем повернута не була, права позивача як позикодавця є порушеними і він має право на стягнення із відповідача суми позики у розмірі 331 441 доларів США. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, розраховані позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України три проценти річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 19 041,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 10510,00 грн.

Outcome: approved