Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

покликаючись на непогашення відповідачем заборгованості по кредитному договору, представник позивача Сафір Ф.О. у поданій 03 жовтня 2016 року позовній заяві просить стягнути 29 703. 07 доларів США та судові витрати. У поданій до суду заяві вказаний представник позивача позов підтримує повністю, стверджує, що при зміні валюти кредитування повторно кредитні кошти не видавалися, бо згідно п.8.1 передбачено безготівковий перерахунок. Підтвердженням волі позичальника до таких змін є факт сплати тривалий час коштів на погашення боргу в доларах США до 2011 року. Відповідач позов не визнає. У заявах від 28 листопада 2016 року та 30 жовтня 2019 року відповідачем та її представником подана заява про застосування строку позовної давності, оскільки 27 травня 2013 року банк надіслав вимогу про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту і пов"язаних з ним платежів, разом з тим до суду звернувся з даним позовом лише у вересні 2016 року. Представник відповідача вважає, що після укладення додаткової угоди, якою змінено валюту кредитування, змінилися умови кредту, тому даний кредит є новим, хоча кошти по ньому не отримувалися. Учасники справи просять справу слухати у їх відсутність. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач скористалася правовою допомогою. Як встановлено судом, 25 лютого 2008 року між сторонами укладено договір № ROHMG40000003588, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 142 031 грн. 25 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 лютого 2028 року. Згідно заяви відповідача від 21 липня 2008 року кредитний договір переведено з валюти гривня у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з врахуванням винагороди банку складає 30 789. 27 долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В п.5.5 додаткової угоди сторонами збільшено строк позовної давності до 5 років. Останій платіж відповідачем здійснено 25 червня 2011 року в сумі 76.73 доларів США. 19 лютого 2014 року Рівненським районним судом Рівненської області задоволено позов ПАТ КБ "Приватбанк" до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки по вказаному кредитному договору. Рішення суду не виконане. У відповідності до розрахунку станом на 21 липня 2016 року заборгованість за кредитним договором, на думку сторони позивача, становить - 88 575 дол. США 48 центів, а саме: ?29 703 дол. США 07 центів - заборгованість за тілом кредиту; ?20 696 дол. США 69 центів - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; ?4 124 дол. США 21 центів - заборгованість по комісії за користування кредитом; ?3 4051 дол. США 51 центів заборгованість за пенею. Разом з тим позивач просить стягнути лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 29 703 дол. США 07 центів. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Щодо строку позовної давності, то жодних повідомлень про дострокове погашення кредиту банком в 2013 році відповідачу не направлялося. Відповідачем помилково ототожнюється це з вимогою в порядку ст.ст.38, 40 Закону України "Про іпотеку" про намір звернення стягнення на предмет іпотеки, якому дана оцінка у рішенні Рівненського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2014 року, позов по якому подано 08 серпня 2013 року. Оскільки сторонами збільшено строк позовної давності до 5 років, то, враховуючи переривання строку зверненням до суду в 2013 році з позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, даний позов подано 03 жовтня 2016 року - до спливу строку позовної давності. Отриманню даного кредиту передувало оформлення відповідачем заяви, в якій він вказав свої анкетні дані, відомості про майновий стан, місце роботи, зазначивши бажану суму грошових коштів. За текстом заяви відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг та був згідний з ними, йому також повідомлено про тарифи банку, умови кредитування в банку. Дані факти підтверджуються підписами на заявах. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені та підписані, договір виконувався позичальником, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження нею усіх його умов. Жодних претензій до банку з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов"язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитним договором і визначив борг на відповідну дату. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який являється допустимим доказом у справі, а відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність кредитних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов`язань за кредитним договором та повернення кредиту. Судом таких доказів також не здобуто, що вказує на обґрунтованість позову. Отже, позов підставний і підлягає до задоволення по суті. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved