Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, щодо визнання за нею майнових прав (права вимоги) на отримання в натурі і оформлення у власність, після закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію, на об'єкт будівництва - житловий комплекс за будівельною адресою: [ADDRESS], в частині двокімнатної квартири, розташованої на 10-му поверсі, загальною площею 67,45 кв.м., житловою площею 35,57 кв.м., будівельний номер квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначено, що 17 жовтня 2005 року між відповідачем ТОВ «Градострой», АКБ Соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено Договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Градострой» № К-289, а також додаткову угоду №1 від 19 жовтня 2005 року та додаткову угоду №2 від 27 січня 2011 року (далі - Договір). Згідно з умовами Договору ТОВ «Градострой» взяло на себе зобов"язання закріпити за позивачем квартиру за будівельною адресою: [ADDRESS], в частині двокімнатної квартири, розташованої на 10-му поверсі, загальною площею 67,45 кв.м., житловою площею 35,57 кв.м., будівельний номер квартири [ADDRESS], при цьому, позивач виконала свої зобов»язання за вказаним Договором - придбала повний пакет облігацій ТОВ «Градострой» в кількості 6745 шт., загальною договірною вартістю 276545 грн. Відповідно до умов вищевказаного договору - плановий строк закінчення будівництва та введення в експлуатацію - ІIІ квартал 2011 р., проте вказане зобов»язання не виконане належним чином. Позивач просила задовольнити позов з підстав передбачених нормами діючого законодавства, в тому числі, ст.ст.1, 4, 5, 7, 9, 18-20 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст.3, 11, 12, 15, 16, 177, 178, 190, 321, 328, 331, 509, 512, 525, 526, 629, 837, 875, 876 ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також посилаючись на те, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 29 грудня 2015 року прийнято до розгляду заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Корд Груп» про банкрутство до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой». Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой», інші учасники судового розгляду у судове засідання не з'явились, причин неявки не повідомили, заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі суду не надали, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин та вимог закону, суд ухвалив розглянути справу у заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача у судовому засіданні. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, копії вказаних документів, автентичність яких сторонами не заперечується, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 17 жовтня 2005 року між відповідачем ТОВ «Градострой», АКБ Соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено Договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Градострой» № К-289, а також додаткову угоду №1 від 19 жовтня 2005 року та додаткову угоду №2 від 27 січня 2011 року (далі - Договір а.с.37-46). Згідно з умовами Договору ТОВ «Градострой» взяло на себе зобов"язання закріпити за позивачем квартиру за будівельною адресою: [ADDRESS], в частині двокімнатної квартири, розташованої на 10-му поверсі, загальною площею 67,45 кв.м., житловою площею 35,57 кв.м., будівельний номер квартири [ADDRESS], при цьому, позивач виконала свої зобов»язання за вказаним Договором - придбала повний пакет облігацій ТОВ «Градострой» в кількості 6745 шт., загальною договірною вартістю 276545 грн. (копія квитанції а.с.47) Відповідно до умов вищевказаного договору - плановий строк закінчення будівництва та введення в експлуатацію - ІIІ квартал 2011 р., проте вказане зобов»язання не виконане належним чином. Відповідно до положень ст. 190 ЦК України - майном, як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст.ст.321, 331 ЦК України, що регулюють порядок набуття права власності. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Проте, за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, на час укладення сторонами вказаного Договору правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність». Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 ЦК України не передбачено. Вказаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації. Відповідні висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 р. у справі № 6-23877ск15 та постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-1732цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за вказаним Договором виконала в повному обсязі, придбавши повний вказаний пакет облігацій, закріпивши за собою квартиру, яку відповідно до умов Договору ТОВ «Градострой» повинно було збудувати. Відповідно до ст.2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництва, яка після завершення будівництва стає окремим майном. Таким чином, позивач фактично набула майнове право на об'єкт будівництва, тобто можливість в майбутньому у передбачений законом спосіб отримати право власності на однокімнатну квартиру, розташовану за будівельною адресою: [ADDRESS], в частині двокімнатної квартири, розташованої на 10-му поверсі, загальною площею 67,45 кв.м., житловою площею 35,57 кв.м., будівельний номер квартири [ADDRESS], у встановлений Законом порядок після введення будинку в експлуатацію. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Твердження сторони позивача про те, що майнові права позивача на вищезазначену квартиру ким-небудь порушуються, не підтверджені належними та допустимими доказами. Посилання позивача на невиконання визначених в договорі обов'язків щодо закінчення будівництва у встановлений строк не може бути підставою для визнання права власності на квартиру із вищезазначених причин, оскільки порушення строків закінчення будівництва є фактично порушенням умов договору, та регулюється, зокрема ч.5 ст.7, ст.20 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України, за якими інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій. При недодержанні договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивач виконала свої грошові зобов'язання за договором, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва та для набуття майнових прав на цей об'єкт, та не довела належними та допустимими доказами, що ці права є порушеними. А тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, зокрема

Outcome: dismissed