Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом у якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 47 в будинку № 18 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області, мотивуючи свої вимоги наступним. 03.08.2000 року позивач на підставі договору купівлі-продажу придбала зазначену вище квартиру. 03.09.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб та про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 150. Спільне життя позивача з відповідачем не склалось. Шлюб було розірвано рішенням Орджонікідзевського міського суду від 09.11.15р.. Оскільки відповідач перестав бути членом сім'ї позивача, але до теперішнього часу зареєстрований у квартирі позивача та не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, позивач змушена сплачувати за нього всі комунальні платежі, що негативно впливає на її матеріальне становище. Тому позивач була змушена звернусь із даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала суду письмову заяву згідно якої просить суд розгляну справу без її участі, позовні вимоги підтримає у повному обсязі та у разі повторної неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. З наданого договору купівлі-продажу вбачається, що 03.08.2000 року [PERSON] продав [PERSON] належну йому однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу посвідченим приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 4859. На момент укладення договору купівлі-продажу позивач мала прізвище "Артисюк". 16.06.2001 року позивач одружилась та змінила своє прізвище "Артисюк" на прізвище чоловіка "Онофрійчук", що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ №116600 видане 16.01.2001р. Шлюб був розірваний 17.03.2009 року про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис№33. 03.09.2011 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено актовий запис за №150. Шлюб був розірваний рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року, яке 20.11.2015 року набрало законної сили. Судом встановлено, що у однокімнатній квартирі, яка розташована за адресою [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], який як вважає позивач, втратив право користування житловим приміщенням оскільки відповідач перестав бути членом її родини. Але не зважаючи на численні вимоги позивача так і не знявся з реєстраційного обліку за адресою вул. Л.Чайкіної, буд. 18 № 47, м. Покров Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою ЖЕО м. Покров № 3263 від 02.04.2016 р.. У зв'язку з чим позивач, посилаючись також на\~\~ст.\~16\~та ст.\~391 ЦК України, звернулася до суду. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до\~Закону N 475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції"\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до \~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.\~\~\~ Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до переконання, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом, в зв'язку з чим, вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.\~\~\~

Outcome: approved