Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №CNХRRХ08210058, укладеного 05 березня 2008 року, [PERSON] було видано кредит в розмірі 4800 грн., терміном на 24 місяці з 05 березня 2008 року по 05 березня 2010 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 57,6 грн. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язувалася повернути кредит у повному обсязі, сплачувати проценти за користування ним у строки відповідно до умов договору. Однак, відповідач, отримавши кредит, не виконала свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів. Таким чином, станом на 29 березня 2017 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором складає 19 165 грн. 62 коп., з них: 1619 грн. 90 коп. - заборгованість за кредитом; 361 грн. 03 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 864 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 14931 грн. 85 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором та штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 888 грн. 84 коп. - штраф (процентна складова). Тому позивач і просить суд стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 165 грн. 62 коп., а також 1600 грн. судових витрат. Позивач в судове засідання не з'явився, проте згідно заяви, просить суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з»явилася, проте згідно заяви позовні вимоги банку не визнала посилаючись на обставини викладені в запереченні, та просила суд застосувати позовну давність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А 01 № 054809, 17 липня 2009 року, Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» змінило назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»єправонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК».(а.с.11-14). Відповідно до Заяви позичальника №№CNХRRХ08210058 від 05 березня 2008 року (а.с.6) ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надав [PERSON] кредит в розмірі 4800 грн., терміном на 24 місяці з 05 березня 2008 року по 05 березня 2010 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 57,6 грн. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язувалася повернути кредит у повному обсязі, сплачувати проценти за користування ним у строки відповідно до умов договору (а.с.6). Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам визначена відповідальність сторін. Зокрема, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов"язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов"язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (п.5.1.). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості (п.5.3.). Крім того згідно п.5.5, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Крім того, ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Згідно із ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, п.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, згідно з яких установлено позовну давність тривалістю в 5 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника від 05 березня 2008 року, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв'язку із цим доводи відповідача про неознайомлення її з Умовами і правилами надання банківських послуг не можна визнавати необґрунтованими. При вирішенні даної справи суд також дотримується вимог ст.360-7 ЦПК України, відповідно до якої, правові позиції Верховного Суду України є обовязковими для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та застосовує правову позицію Верховного Суду України сформовану у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015року, у якій зазначається, що Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, оскільки, хоча в заяві відповідача на отримання кредиту зазначено, що вона ознайомлена і згодна із Умовами та правилами надання банківських послуг, в яких зокрема, встановлено строк позовної давності в 5 років, розмір нарахування пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту, проте дані Умови не містять підпису позичальника (відповідача по справі). Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами була ознайомлена відповідач, підписуючи заяву позичальника, у матеріалах справи не має, тому застосуванню підлягає положення ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); та враховуючи, що відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, тому

Outcome: dismissed