Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з 29 серпня 2012року він працював на посаді заступника директора ТОВ "ТИМ". У зв"язку з продажом підприємства і зміною засновників товариства, новий призначений директор [PERSON], повідомила йому, що посада заступника директора їй не потрібна, на скорочення посади вона не погоджується, надати йому іншу посаду не може, чим вимусила його звільнитися за власним бажанням. 04 листопада 2013року він звільнився за ст. 38 КЗпП України за наказом № 12к від 04 листопада 2013року. Відповідач на день звільнення зобов"язаний був сплатити йому компенсацію за невикористану відпустку, а також всі гроші на день звільнення.Але цього не зробив, у зв"язку з чим зобов"язаний сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку. Крім того вважає, що йому завдана моральна шкода, яку оцінює в 1500грн. За його проханням надати йому довідку про середню заробітну плату відповіді не надійшло. Просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1600грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 1500грн, моральну шкоду в розмірі 1500грн; зобов"язати відповідача видати йому довідку про заробітну плату. Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог, в останній заяві просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3986,20грн, а також моральну шкоду в розмірі 3000грн. (а.с. 35, 85). В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги частково, оскільки заборгованість за два робочих дні в сумі 152грн, а також компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1495грн йому сплачено відповідачем 21 січня 2014року. Також відповідач видав йому довідку про середній заробіток. Наполягає на стягненні з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3986,20грн.,просить стягнути моральну шкоду в розмірі 3000грн, оскільки він переніс страждання через відсутність роботи, коштів, були порушені його життєві зв"язки. Його дружина також була звільнена з цього підприємства 30.10.2013року, яка перебуває на обліку в центрі зайнятості. Сім"я залишилася без коштів до існування. Пояснив, що фактично був вимушений звільнитися за вимогою нового директора підприємства. На момент звільнення 04 листопада 2013року у нього залишилася невикористана відпустка 28 календарних днів, компенсацію за яку відповідач винен був йому сплатити на день звільнення, але не сплатив. Також відповідач не сплатив йому заробітну плату за два робочих дня в листопаді 2013року , що складає 152,38грн. Оскільки відповідач порушив строки розрахунку при звільненні, то винен виплатити йому середній заробіток за час затримки. Він звертався до відповідача як усно, так і письмово про виплату заборгованості, але ніякої реакції не було. Після листа відповідача він прийшов на підприємство, але бухгалтер, посилаючись на зайнятість, сказала йому прийти пізніше. Він прийшов 21 січня 2014р і отримав через касу розрахункові. На 21 січня 2014року кількість днів затримки розрахунку складає 75календарних днів,середньоденний заробіток за його розрахунком складає 52,45грн, тому середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача є 3986,20грн. Просить його позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що підприємство було перепродано. На момент звільнення з відповідачем був здійснений розрахунок в повному обсязі. Попередній директор її повідомив, що боргів по заробітній платі немає, все виплачено робітникам. Доказів, що розрахунок був здійснений з відповідачем саме на день звільнення на підприємстві не має. В наступному, 19 грудня 2013 року, вони надсилали лист позивачу, в якому просили прийти на підприємство для отримання розрахункових, але відповідач не прийшов, Вважає, що вини підприємства в затримки розрахунку не має. Графік роботи на підприємстві - 5 робочих днів, субота, неділя - вихідні, 8годинний робочий день. Просить в позові відмовити. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Суд встановив, що позивач працював у ТОВ "ТИМ" з 29.08.2012р по 04.11.2013р., що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.4-5). Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Суд встановив, що на час звільненння [PERSON] станом на 04.11.2013 р., відповідач перед позивачем мав заборгованість по заробітній платі в сумі 1650,94грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку в сумі 1498,56грн., заробітна плата за 2 робочих дні 152,38грн, (суми зазначені без обов"язкових відрахувань). (а.с.53,54) Судом встановлено, що фактично відповідач сплатив заборгованість по заробітній платі, яка виникла на час звільнення, 21 січня 2014року, що підтверджується касовим ордером серії 01АААЖ 223851 від 21 січня 2014року, чим порушив право позивача на своєчасне отримання заробітної плати в терміни, передбачені ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», а також право на отримання відповідно до ст.116 КЗпП України всіх належних йому від підприємства сум у день звільнення. Оскільки відповідач на день розгляду справи добровільно виплатив позивачу суму заборгованості по заробітній платі, також видав довідку про заробіток, то суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов"язання видати довідку, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток нараховується відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100. Середній заробіток обчислюється за вересень та жовтень 2013р. . До середнього заробітку не враховується сума дотації на обіди, премія за раціоналізаторські пропозиції, час відпустки. Згідно графіку роботи у ТОВ встановлений 8-годинний робочий день. Сума середнього заробітку за день складається 72грн.73коп. із розрахунку (1600+1600 )/44, де 1600заробітна плата в місяць, 44 -робочі дні за вересень, жовтень 2013р. (а.с.52) Згідно графіку роботи ТОВ термін затримки виплати заробітної плати складається із 52днів: листопад -20днів, грудень - 22, січень 2014р -10. А сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати 3781,96грн (72,73*52). Відповідач не надав суду доказів відсутності своєї вини у затримці виплати [PERSON] заробітної плати в день його звільнення. Тому суд вважає, що середній заробіток повинен бути стягнутий з дня звільнення позивача за 52 дні затримки в сумі 3781,96грн. В решті необхідно відмовити, оскільки суд вважає, що позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснений не у відповідності до вимоги вищезазначеної постанови. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди власником або уповноваженим їм органом проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав завдали моральні страждання, привели до втрати нормальних життєвих звязків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що несвоєчасна виплата відповідачем всіх належних позивачу від підприємства сум завдала останньому моральні страждання у виді відсутності коштів до існування. Із-за невиплати заробітної плати, позивач мав обмежену можливість у придбанні предметів першої необхідності, продуктів харчування тощо. З урахуванням тривалості невиплати заробітної плати позивачу, вимог розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 1000грн. В інший частині позову відмовити. Суд, вважає, що відповідач не надав до суду доказів відсутності своєї вини в затримки виплати [PERSON] заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку при його звільненні. Представник позивача посилається, що надсилали в грудні 2013року лист на адресу позивача з"явитися і отримати розрахункові, але суд вважає, такі дії не свідчать про відсутність вини підприємства в своєчасному розрахунку, який мав бути ще 04 листопада 2013року. Крім того, позивач пояснив з цього приводу, що він прийшов, але бухгалтер посилаючись на зайнятість не здійснила з ним розрахунок, і ці обставини не спростовані відповідачем. Також, суд вважає, що відповідач мав можливість перерахувати кошти позивачу як через банківську систему, також і надіслати поштовим перекладом, але таких дій не було вчинено. Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 243,60грн. за вимоги щодо стягнення заробітної плати, середнього заробітку, та в розмірі 243,60грн за вимоги щодо стягнення моральної шкоди, що в загальній сумі складає 487,2грн.

Outcome: partial