Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, виселення, скасування записів про право власності. Посилається в позовній заяві на те, що є власником 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32 на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2013 року по справі № 509/349/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, яким виділено [PERSON] у приватну власність 1/2 частини вищевказаної земельної ділянки та яке набрало чинності після рішення Апеляційним судом Одеської області 30 жовтня 2013 року. Позивач також вказує на те, що відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2013 року по справі №509/349/13-ц, [PERSON] є власником 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку (будівельних матеріалів), що розташований на вищевказаній земельній ділянці. 15 жовтня 2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області було винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення, яким позовні вимоги [PERSON] було задоволено, а саме: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за кредитним договором № 11275859000 від 24.12.2007 року у розмірі 1 902 881, 01 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,100 га, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, кадастровий номер 5123755800:02:008:0462 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №909109 від 20.03.2006 року, виданого згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2002 року, шляхом визнання за [PERSON] права власності на вищевказану земельну ділянку, якою забезпечено виконання зобов"язань [PERSON] за кредитним договором №11275859000 від 24.12.2007 року; визнано за [PERSON] право власності на предмет іпотеки, а саме земельну ділянку площею 0,100 га, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, кадастровий номер 5123755800:02:008:0462 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вищевказане рішення 08 лютого 2016 року Апеляційним судом Одеської області скасоване та ухвалено нове рішення, яким в задовленні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. 04 лютого 2016 року були укладені договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], якими [PERSON] передала право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32 третім особам, а саме: 1/2 частину даної земельної ділянки - [PERSON] та 1/2 частину земельної ділянки - [PERSON]. Позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі- продажу 1/2 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, кадастровий номер 5123755800:02:008:0462, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] від 04 лютого 2016 року; визнати недійсним договір купівлі- продажу 1/2 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, кадастровий номер 5123755800:02:008:0462, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] від 04 лютого 2016 року; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON], що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, кадастровий номер 5123755800:02:008:0462 та повернення у власність [PERSON] 1/2 частини земельної ділянки; виселити [PERSON] з земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32; скасувати запис про право власності №13125302 від 04 лютого 2016 року, вчинений в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, кадастровий номер 5123755800:02:008:0462, зареєстровано за [PERSON]; виселити [PERSON] з земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32; скасувати запис про право власності №13125427 від 04 лютого 2016 року, вчинений в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, кадастровий номер 5123755800:02:008:0462, зареєстровано за [PERSON] та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на доведеність та обґрунтованість позовних вимог. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнала, в задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, надала до суду відзив, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, представників третіх осіб, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і прийшов до висновку, що у позові слід відмовити у повному обсязі. Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між [PERSON] та АТ "Укрсиббанк" був укладений кредитний договір №11275859000 предметом якого стали грошові кошти у розмірі 100 000 дол. США. Поручителем у вищевказаному договорі виступив [PERSON], також 24 грудня 2007 року [PERSON] уклала іпотечний договір з АТ "Укрсиббанк", відповідно до умов якого земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, загальною площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, виступила предметом іпотеки, в якості забезпечення виконання зобов"язання по вищевказаному кредитному договору від 24 грудня 2007 року. 20 червня 2012 року від АТ "Укрсиббанк" на адресу [PERSON] та [PERSON] був надісланий лист №12-21/15225 в якому зазначалось, що АТ "Укрсиббанк" відступив право вимоги за кредитним договором №11275859000 від 24 грудня 2007 року ТОВ "КейКолект" на підставі договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року. 30 червня 2015 року вимоги за вищевказаним кредитним договором ТОВ "КейКолект" відступлені ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку". 30 червня 2015 року між [PERSON] та "Фінансова установа"Європейська факторингова компанія розвитку" укладено договір відступлення права вимоги №В-14/15, згідно з яким права вимоги за кредитним договором №№11275859000 від 24 грудня 2007 року відступлені [PERSON] 01 липня 2015 року [PERSON] було направлено письмову вимогу [PERSON] про повернення боргу, проте вона залишилась без задоволення, у зв"язку з чим [PERSON] звернулася до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1,3,5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншими актами цивільного законодавства. 15 жовтня 2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки 04 лютого 2016 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32, кадастровий номер 5123755800:02:008:0462 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і садиб, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] від 04.02.2016 року. 08 лютого 2016 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року було скасовано Апеляційним судом Одеської області та ухвалено нове. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до п.25 ПП ВССУ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. [PERSON] набула права власності на спірну земельну ділянку шляхом набрання законної сили рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, отже [PERSON] є добросовісним набувачем права власності на спірну земельну ділянку. В подальшому [PERSON] і [PERSON]А є також добросовісними набувачами. [PERSON] в позовній заяві вказує, що він є власником 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, ж/м Совіньйон, с.Лиманка (Мізікевича), вул. Соснова, 32. Відповідно до ст. ст. 2, 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Враховуючи вищевикладене [PERSON] не є, та ніколи не був власником спірної земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4ст. 60 ЦПК). Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно із ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності дост. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За таких обставин та норм права позивачу слід відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed