Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивачі в 20012 році звернулися до суду з позовом в якому просять визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло виданного від 24 червня 1994 року на ім"я відповідачів та визнати право власності за ними та відповідачем [PERSON] в рівних частках по 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] посилаючись на те, що вони станом на момент приватизації спірного будинку проживали в ньому та були зареєстровані, що підтверджується списком жителів зареєстрованих у будинку виданим сільським головою. Відповідно до вимог чинного законодавства на той час спірний будинок було приватизовано відповідачем [PERSON] та ними - позивачами по справі, і на вказаних осіб було видано свідоцтво про право власності на спірне житло, згідно розпорядження №274 від 24 червня 1994 року. У вересні 2007 року при зверненні до КП Бердичівське МБТІ для реєстрації права власності на нерухоме майно, була отримана відповідь, що житловий будинок зареєстровано на праві особистої власності за відповідачами. Дізнавшись про даний факт [PERSON] звернулася з заявою до правоохоронних органів про підробку правовстановлюючих документів на спірний будинок зі сторони [PERSON] В зв"язку з проведенням перевірки по данному факту підробки документів, працівниками міліції було забрано оригінал свідоцтва про право власності на спірне житло для проведення експертиз, і в подальшому їм не був повернутий. Згідно постанов про порушення кримінальної справи встановлено той факт, що дійсно видавалося свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок на ім"я [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а свідоцтво про право власності на спірне житло видане згідно розпорядження за № 274 від 23 червня 1994 року на ім"я [PERSON] та [PERSON] - відповідачів по справі є підробним. В ході досудового слідства було встановлено і той факт, що службові особи діючи умисно на користь відповідачів, достовірно знаючи про те, що [PERSON] не має підстав набути право спільної приватної власності на спірне житло, оскільки в спірному будинку на момент приватизації не був прописаний, внесли в свідоцтво про право власності завідомо неправдиві дані Неможливість скасування свідоцтва про право власності внаслідок відсутності органу який здійснював приватизацію, стало причиною звернення до суду для захисту порушених житлових прав. Вислухавши пояснення сторін. дослідивши зібрані докази по справі суд вважає позовні вимоги позивачів як щодо визнання незаконним свідоцтва про право власності на будинок, так і щодо визнання права часткової власності за кожним з позивачів та відповідача [PERSON] на цей будинок, безпідставними виходячи із наступного. За приписами ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування пред'явлених вимог лежить на позивачеві і таке не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.10, 11, 57-61); рішення про задоволення позову може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.212-215). Так, позивачами не надано суду доказів того, що свідоцтва про приватизацію будинку, як правочин, видане уповноваженим органом на ім'я відповідачів - суперечить нормам права і, моральним засадам суспільства - зокрема. Ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на яку посилаються позивачі, також не передбачає підстав для визнання свідоцтва про приватизацію, як правочину, недійсним. Згідно ч.1 ст.8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, а згідно частини 3 даної статті, передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Аналогічні приписи містять п. 18-21 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. № 56, згідно яких громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації. До заяви такого громадянина додається письмова згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку). При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення, в якій вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Наявність заяви громадян, які виявили намір отримати у власність наймане ними майно, та відсутність перешкод, передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, на підставі якого видається свідоцтво про право власності. В судовому засіданні відповідач [PERSON], який, також представляє інтереси відповідача [PERSON], щодо обставин приватизації ними будинку, пояснив , що дозвіл на приватизацію будинку на ім'я його сина [PERSON] він брав в комітеті по Чорнобилю в м.Житомирі, оскільки вони із сином прибули із зони відчуження внаслідок аварії Чорнобильської АЕС. На час приватизації його син вчився на стаціонарі в інституті ім.Драгоманова в м.Києві та був там прописаний, і таким чином не міг бути зареєстрованим у спірному будинку. Позивач [PERSON] на час приватизації письмово відмовилась від приватизації спірного будинку. Позивачі, законність розпорядження райдержадміністрації про приватизацію будинку відповідачами не оспорюють. Для перевірки фактів та встановлення обставин на які посилаються сторони в судовому засіданні щодо законності проведенної приватизації спірного будинку, судом вжито процесуальних заходів щодо витребовування із архіву Бердичівської районної державної адміністрації приватизаційну справу на спірний будинок та журнал обліку реєстрації видачі реєстраційних свідоцтв і свідоцтв про приватизацію відділу приватизації майна комунальної власності Бердичівської РДА за 1994 рік, однак як вбачається з відповіді зазначеної установи наведені у запиті суду документальні докази відсутні. Згідно долученої судом копії посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи на ім'я відповідача [PERSON], останній має пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідно до пункту 2 статті 32 наведеного Закону громадяни, які самостійно переселяються або переселилися із зон безумовного (обов'язкового), гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю відповідно до статті 4 Закону за направленням обласних державних адміністрацій, за новим місцем проживання включаються місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами рад до окремих від інших категорій списків для позачергового одержання житла без подання документів про здачу приміщення, яке вони займали. Проживання без реєстрації місця проживання та неможливість працевлаштування зазначених у цій статті громадян не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік і наданні житла в будь-якому населеному пункті України. Таким чином виходячи з зазначених положень закону, навчання відповідача [PERSON] в учбовому закладі на час приватизації є тимчасовою відсутністю останнього, за яким зберігалося право на житло у спірному будинку (як переселенця) а тому, з огляду на зібрані докази по справі, порушення чинного законодавства під час приватизації спірного будинку відповідачами, та прийнятті розпорядження уповноваженим органом про приватизацію, судом не встановлено, і даний факт не оспорюється позивачами. За таких обставин, відсутні підстави вважати незаконним свідоцтво про право власності на спірний будинок на ім"я відповідачів, виданного на підставі розпорядження органу приватиизації за № 274 від 23 червня 1994 року. Доводи позивачів якими вони обгрунтовують незаконність свідоцтва про право власності на ім'я відповідачів, наявністю іншого свідоцтва про право власності на спірний будинок, на ім'я позивачів та відповідача [PERSON] суд вважає безпідставними, оскільки доказів про існування такого свідоцтва про право власності суду не надано і таких доказів не добуто в судовому засіданні. Незаконність свідоцтва про право власності на жилий будинок на ім'я відповідачів [PERSON] та [PERSON] позивачі обгрунтовують також наданою ними суду копією постанови про порушення кримінальної справи прокурором Бердичівського району від 28.03.2008 року за фактом вчинення службового підроблення службовими особами відділу приватизації Бердичівської райдержадміністрації. Позивачі зазначають, що за змістом цієї постанови встановлено юридичний факт, про те що спірний будинок на праві приватної власності належить громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а свідоцтво на право власності на житло…на ім'я [PERSON] та [PERSON] є підробним. Суд вважає такі доводи позивачів безпідставними оскільки, наведені твердження суперечать вимогам ч.ч.2 та 3 ст.61 ЦПК України, за якими обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, та вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вказане, доводи позову щодо реєстрації права власності на спірний будинок на ім'я відповідачів на підставі підробленого свідоцтва, можуть бути підставними лише за наявності вироку суду щодо [PERSON] за дії по використанню ним завідомо для нього підробленого документу - свідоцтва про право власності, під час його реєстрації [PERSON] в Бердичівському МБТІ 21.04.2006р. Натомість, позивачі такого вироку суду, як доказу, не надали, а наявність постанови про порушення кримінальної справи по факту підроблення свідоцтва не є доказом того, що вказаний документ є підробленим, оскільки остаточне судження органів досудового слідства з даного приводу відсутнє. Що стосується вимоги про визнання права власності за позивачами та відповідачем [PERSON] на спірний будинок, відповідачі не навели правового обгрунтування та доказової бази для такого рішення суду, на якій правовій підставі суд має визнати за ними право власності на будинок. Натомість, відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих відносин. Зважаючи на встановлені обставини, позивачами не доведено, а судом не встановлено жодної із підстав набуття права власності позивачами на спірний будинок , а тому у задоволенні позовних вимог співпозивачів у справі слід відмовити через їх безпідставність і недоведеність.

Outcome: dismissed