Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач 10.02.2014 року звернувся в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 22.11.2007 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір №003-14033-221107 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної платіжної картки, по якому, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08.10.2013 року було скасоване рішення Новоодеського районного суду від 01.08.2013 року та винесене нове про стягнення з нього заборгованості по цьому кредитному договору у виді тіла кредиту в розмірі 6110,76грн., відсотків у розмірі 1787,80 та комісії у розмірі 11111,90 грн. Зазначив, що комісійні виплати не мають сталої величини, а вираховуються позивачем в процентному відношенні від суми використаного кредиту, а тому такі умови договору є несправедливими і не відповідають вимогам ст.ст.203,215 ЦК України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як створюють суттєвий дисбаланс у договірних відносинах не на користь споживача, в зв'язку з чим розмір комісії перевищує розмір тіла кредиту та відсоткової ставки за його використання. Обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на рішення і практику Верховного Суду України з аналогічних правовідносин, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів, позивач просив суд визнати частково недійсним кредитний договір №003-14033-221107 від 22.11.2007 року, що був укладеним між ним та ПАТ «Дельта Банк», а саме просив визнати недійсними пункти 5.1 договору та п.1.2 Додатку №1 до договору «Тарифи обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифний пакет «Visa Лояльний!». Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій свої вимоги підтримав та просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «ДельтаБанк» в судове засідання за викликом не з'явився і про причини неявки не повідомив, хоча належними чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать картки зворотних поштових повідомлень. На адресу суду від представника відповідача не надходило ніяких клопотань про відкладення розгляду справи, ніяких інших заяв та письмових заперечень на позов. Справа, на підставі ст.169 ЦПК України, у відповідності до поданої письмової заяви позивача, розглянута у відсутність позивача та представника відповідача ПАТ «Дельта банк», в порядку письмового провадження, враховуючи повторну неявку відповідача та наявність у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши в судовому засіданні письмові обставини справи та перевіривши їх доказами, проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2007 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір №003-14033-221107 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної платіжної картки. Рішенням Новоодеського районного суду від 01.08.2013 року було частково задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення за цим кредитним договором виниклої заборгованості, а саме з [PERSON] було стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по цьому кредитному договору в загальному розмірі 7898,56 гривень, яка складалася з 6110,76 гривень заборгованості по тілу кредиту і 1787,80 гривень заборгованості за відсотками. Цим же рішенням, суд відмовив банку у стягненні з відповідача 11111,90 гривень заборгованості по комісії та розподілив судові витрати по справі. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 08.10.2013 року, в порядку апеляційного перегляду справи за апеляційної скаргою позивача, рішення Новоодеського районного суду від 01.08.2013 року в частині відмови судом у задоволені вимог про стягнення комісії в розмірі 11111,90 гривень, було скасовано та винесене нове рішення про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 11111,90 грн. В іншій частині це ж рішення районного суду залишено без зміни. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на рішення Верховного Суду України від 12.09.2012 року у справі №6-80цс12 та на рішення цього ж Суду від 25.092013 року у справі №6-80цс13, в яких викладені правові позиції Верховного Суду України, а саме, що зміст правочинів не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Зокрема в цих рішеннях Верховного Суду України зазначається, що положення договору про споживчий кредит, які містять зміни у витратах, крім відсоткової ставки, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, в яких використовуються зміні величини, є несправедливими, які суперечать принципу добросовісності, вносять істотний дисбаланс до договірних прав і шкодять інтересам споживача, суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому можуть визнаватися недійсними. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні, наданої позивачем копії, частково оспорюваного позивачем кредитного договору №003-14033-221107 від 22.11.2007 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної платіжної картки, п.п.1.2, 3.3, 3.6, 3.8 цього договору містять положення, з яких слідує, що відповідач повинен сплачувати позивачу за надання кредиту обов'язкові платежі до яких входить і комісія за обслуговування карткового рахунку( плата за розрахункове-касове обслуговування). Згідно п.1.2 Тарифів на обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифний пакет «Visa Лояльний!», який є невідмінним додатком до кредитного договору, розмір плати за обслуговування карткового рахунку встановлено в процентній складовій, а не у сталій, чітко визначеній сумі, від суми використаних коштів, що являється зміною складовою у цих договірних правовідносинах. Механізм розрахунку плати комісійних за обслуговування карткового рахунку відповідача, як споживача послуг по цьому кредитному договору, банком була встановлена у розмірі 2,99% від суми використаних споживачем коштів, які йому нараховувалися щомісячно, в останній робочий день поточного місяця та які він повинен був сплачувати у день поповнення карткового рахунку. Це положення п.1.2 Тарифів на обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифний пакет «Visa Лояльний!», які є додатком до оспорюваного кредитного договору, є несправедливим у розумінні правових позицій Верховного Суду України, що викладені ним у своїх судових рішеннях від 12.09.2012 року у справі №6-80цс12 та від 25.092013 року у справі №6-80цс13. Так, згідно зі змістом цих правових позицій Верховного Суду України, правочин не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави, суспільства, його моральним засадам і, що положення договору про споживчий кредит, які містять зміни у витратах, крім відсоткової ставки, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, в яких використовуються зміні величини, є несправедливими, які суперечать принципу добросовісності, вносять істотний дисбаланс до договірних прав і шкодять інтересам споживача, суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому можуть визнаватися судами недійсними. Тому, з урахуванням цих правових позицій Верховного Суду України, які згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для суду, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним п.1.2 Додатку №1 «Тарифів на обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифний пакет «Visa Лояльний!» до кредитного договору №003-14033-221107 від 22.11.2007 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної платіжної картки, укладеного між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк». Так, згідно правил частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави суду зробити висновок, що є несправедливими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Оскільки в спірному договорі плата за обслуговування кредиту визначена за формулою зі змінними величинами, то такі умови суперечать положенням частини п'ятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним п.5.1 цього кредитного договору, до суд не вбачає правових підстав для визнання його недійним. Так, згідно п.5.1 цього договору, вбачається, що з його підписанням держатель засвідчує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору. Позивач в своєму позові не навів доказів в обґрунтування незаконності та недійсності цього пункту договору положенням ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та іншим нормативним актам. Позивач не з'явився до суду і не навів таких доказів в судовому засіданні щодо невідповідності п.5.1 цього договору чинному законодавству, тобто доказів його незаконності. Тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що п.5.1 у кредитному договорі №003-14033-221107 від 22.11.2007 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної платіжної картки, укладеного між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк», - є законним, а тому відмовляє позивачу в задоволені цієї частини його заявлених позовних вимог. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 300 гривень судових витрат, понесених ним на правову допомогу, які підтверджені ним документально.

Outcome: partial