Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Відповідач [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 15.02.2011 року, є власником квартири [ADDRESS]. Позивач є експлуатаційною організацією у вказаному житловому будинку на підставі акту готовності об"єкта до експлуатації від 01.06.2010 та надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Актом приймання-передачі житлового будинку або його частини з балансу на баланс від 15.11.2012, житловий будинок [ADDRESS] передано на баланс позивачу. Між позивачем та відповідачем 01.08.2014 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №012251. Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.06.2017 у відповідача існує борг в сумі 28 094,34 грн. Як вказує позивач, на даний час заборгованість відповідачем не сплачена та завдає збитків позивачу, у зв'язку із чим позивач врахував інфляційні нарахування 23 596,98 грн. та 3% річних у сумі 3644,98 грн. Беручи до уваги зміст заявлених вимог, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав його недоведеності та необгрунтованості, пославшись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Ухвалою суду від 10.07.2017 відкрито провадження по справі. 01.03.2018 справу передано до провадження судді Комаревцевій Л.В., судове засідання призначено на 19.04.2018 19.04.2018 в судовому засіданні оголошено перерву для виклику відповідача та надання ним особистих пояснень до 23.08.2018 У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали та надали заперечення (відзив) на позов. Зазначили, що на час нарахування плати за житлово-комунальні послуги фактично за адресою квартира № 251, розташованої по [ADDRESS] відповідач не проживав, житлово-комунальними послугами не користувався, робив у помешканні (житловому приміщенні) тривалий ремонт, неодноразово звертався до позивача з проханням укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на що отримував відмову. Крім того, подали до суду заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі матеріали справи, суд встановив, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.08.2018 між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та [PERSON] укладено договір №012251 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язаний забезпечити своєчасну оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Виходячи з наявних та завчасно поданих сторонами справи доказів (у редакції Цивільного процесуального кодексу України, який набув чинності до 15.12.2018) відповідач своєчасно та в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг з моменту укладення договору, на підтвердження чого до суду надано квитанції про оплату рахунків за комунальні послуги за період з жовтня 2014 року ро серпень 2017 року. За таких підстав спір між сторонами у цій частині відсутній (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Щодо спірних майнових відносин, що виникли між сторонами справи до 01.08.2014, тобто до укладання між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, то судом встановлене наступне. Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до приписів ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Крім того, відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Стаття 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. Згідно до ч.1, 2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У матеріалах справи, поданих сторонами письмових доказах, поясненнях представників сторін відсутні відомості про поширення дії договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 012251 від 01 серпня 2014 року за минулий час (ч. 3 ст. 631 ЦК України ). За приписом ст.162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. Судом також встановлено, що позивач 23.06.2011 відкрив будинок [ADDRESS] під заселення, однак з вказаної дати по грудень 2012 року заселення вказаного будинку проводити було неможливо, оскільки, як вбачається з листів Головного управління житлового забезпечення КМДА №044/812-2854 від 08.09.2011 року та структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" ПАТ "Київенерго" №048-33-16835 від 15.12.2011, заселення будинку [ADDRESS] могло бути здійснено лише за умов включення електроенергії по постійній схемі. Така умова з"явилась лише у грудні 2012 року. Крім того, у вказаний період Прокуратура м.Києва опротестувала розпорядження КМДА №1047 від 23.06.2011 у частині встановлення тарифу та його структури для будинку [ADDRESS], яке формував позивач, як таке, що суперечить законодавству України. Представником позивача не надано до суду доказів намагання позивача укласти з відповідачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у період з січня 2013 року, вказаний договір між сторонами було укладено лише 01.08.2014. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем у порушення вимог статті 81 ЦПК України не доведені обставини фактичного надання відповідачу житлово-комунальних послуг у позадоговірному порядку у період з січня 2013 року по серпень 2014 року, у зв"язку з чим, суд позбавлений можливості встановити час, з якого вказані послуги почали фактично надаватись позивачем відповідачу, також, позивачем не доведено досягнення згоди щодо обсягу та ціни наданих послуг тощо (ч. 1 ст. 638 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, Закон України «Про захист прав споживачів»). Водночас, заява відповідача про застосування строків позовної давності не заслуговує на увагу та не підлягає задоволенню, оскільки позов не може бути задоволений за його недоведеністю та безпідставністю. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно Закону України «Про судовий збір» позивачу поверненню не підлягають і покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed