Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Запорізького територіального управління ПАТ «Фідобанк» про визнання іпотечного договору припиненим, уточнивши який, посилався на те, що 15.06.2007 року між АБ «Факторіал-Банк» в особі Запорізької філії (правонаступником є ПАТ «Фідобанк») та [PERSON] був укладений іпотечний договір №Е-00135/37-07/Z-2 у забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, укладеним 15.06.2007 року між АБ «Факторіал-Банк» в особі Запорізької філії та [PERSON] У зв»язку з невиконанням боржником своїх зобов»язань за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та розірвання кредитного договору і рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2010 року кредитний договір було розірвано, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у сумі 281883,58 грн. та судові витрати. Позивач вважає, що іпотечний договір припинив свою дію, оскільки припинило дію основне зобов»язання - кредитний договір, а конкретного строку дії договорів, як кредитного так і іпотечного, не встановлено у роках, місяцях, тощо, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та представник відповідача у судове засідання не з»явилися, від представників сторін до суду надійшли заяви, у яких вони просили суд розглянути справу за їх відсутності, представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, представник відповідача позов не визнав, заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15.06.2007 року між АБ «Факторіал-Банк» в особі Запорізької філії (правонаступником є ПАТ «Фідобанк») та [PERSON] був укладений іпотечний договір №Е-00135/37-07/Z-2 у забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, укладеним 15.06.2007 року між АБ «Факторіал-Банк» в особі Запорізької філії та [PERSON] У зв»язку з невиконанням боржником своїх зобов»язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та розірвання кредитного договору і рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2010 року кредитний договір було розірвано, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у сумі 281883,58 грн. та судові витрати. Вказане рішення суду набрало законної сили 08.05.2010 року та до теперішнього часу перебуває на примусовому виконанні у Ленінському ВДВС Запорізького МУЮ (постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.09.2012 року та інші матеріали виконавчого провадження). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, основне зобов»язання - кредитний договір, було розірване, та ще у 2010 році припинило свою дію, за рішенням суду з боржників [PERSON] та [PERSON] (майнового поручителя) солідарно було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Пунктом 1.1 іпотечного договору №Е-00135/37-07/Z-2 визначено, що цей договір забезпечує виконання боржником зобов»язань перед банком, що випливають з кредитного договору №Е-00135/37-07, що був укладений між АБ «Факторіал-Банк» та [PERSON] Згідно п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553- 559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Як вбачається зі змісту іпотечного договору №Е-00135/37-07/Z-2 від 15.06.2007р. позивач [PERSON] поіменований як Іпотекодавець - є майновим поручителем. Із ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов"язаний із боржником певними зобов"язальними відносинами, він є самостійним суб"єктом у відносинах з кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 ЦК України). Іпотека є похідним зобов"язанням від основного зобов"язання, яким є кредитний договір. Іпотека, як акцесорне зобов"язання, яке має забезпечувати основне зобов"язання, припиняється з припиненням цього основного зобов"язання. До основного зобов"язання відноситься захист права, яке існувало до його порушення, а додатковими зобов"язаннями є ті, які виникають з відносин, якими згідно закону або договору забезпечується основне зобов"язання. До додаткових зобов"язань зокрема відносяться зобов"язання, які виникають з іпотеки, застави, поруки та інших способів забезпечення виконання основного зобов"язання. Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За вимогами ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов»язання, забезпеченого заставою. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Зазначена норма Закону України "Про іпотеку" підтверджується положеннями частини 2 статті 653 ЦК України, якою визначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо договір розривається в судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання законної сили рішення суду про розірвання договору. Отже, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2010 року у цивільній справі №2-123/2010 на вимогу Банку кредитний договір №Е-00135/37-07 від 15.06.2007 року був розірваний. За таких обставин, зобов'язання сторін за даним договором припинилися з моменту набуття судовим рішенням законної сили, тобто з 08.05.2010 р. Крім того, пунктом 6.2 Іпотечного договору іпотека припиняється з підстав, передбачених чинним законодавством. З іпотечного договору №Е-00135/37-07/Z-2 від 15.06.2007р. не вбачається встановлення строків його дії, а лише зазначений термін повернення Боржником суми кредитних коштів, а саме до 14.06.2012р. Отже, Позивач, як Іпотекодавець, який відрізняється від Позичальника, брав на себе зобов'язання відповідати перед Кредитором на строк до 14.06.2012р., термін якого теж закінчився, незважаючи на той факт, що кредитний договір був розірваний в судовому порядку. Посилання Відповідача на п.6.1 іпотечного договору, де договір іпотеки припиняється до повного виконання Боржником своїх зобов'язань по кредитному договору є безпідставним та таким, що не відповідає чинному законодавству щодо встановлення строку дії договору. Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов"язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов"язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Верховний Суд України при розгляді справи №6-78цс 12 зробив правовий висновок, згідно з яким умова договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобов"язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строку дії договору. До того ж, враховуючи те, що з [PERSON] було стягнуто заборгованість солідарно за рішенням суду, припинення іпотечного договору не перешкоджає стягувачу (банку) у порядку виконавчого провадження за наявності законних підстав ставити питання щодо звернення стягнення на майно боржника, у тому числі і нерухоме. З викладеного суд доходить обґрунтованого висновку про те, що іпотечний договір як похідний від основного кредитного договору припинив свою дію, отже заявлений позов підлягає задоволенню. Заперечення відповідача не спростовують висновків суду та є безпідставними. Вирішуючи спір, суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 114,70 грн., що підтверджується квитанцією від 07.06.2013 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved