Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому просив поновити його на посаді начальника відділу Секретаріату Ради ОРЕ "ДП "Енергоринок", стягнути на його (позивача) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 12.11.2014 р. його було звільнено з займаної посади на підставі п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а саме за появу в нетверезому стані на робочому місці 12.11.2014 р. Вважає своє звільнення протизаконним та таким, що суперечить вимогам трудового законодавства України, а саме в тому, що дійсно 12.11.2014 р. він перебував на своєму робочому місці, приблизно о 15 год. в його службовий кабінет зайшли співробітники з відділу по роботі з персоналом та звинуватили його у вживанні алкогольних напоїв на робочому місці, дана обставина не відповідала дійсності, а свій стан позивач пояснював високим тиском та поганим самопочуттям, але коли його надалі стали звинувачувати в тому, що він перебував у нетверезому стані, він залишив свій кабінет, але службове приміщення не залишав та пробув в службовому приміщенні до кінця робочого дня. 13.11.2014 р. в зв'язку з поганим самопочуттям він не вийшов на роботу та оформив листок непрацездатності, але на прохання директора ДП "Енргоринок" о 12 год. він з"явився на підприємство, де відбулася розмова з директор підприємства, в ході якої йому було запропоновано написати заяву на звільнення за власним бажанням, але коли він відмовився писати вказану заяву, йому було повідомлено, що він буде звільнений по п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а саме за перебування на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння. 17.11.2014 р. по пошті позивач отримав листа від ДП "Ернергоринок", в якому було повідомлено, що позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України Своє звільнення позивач обґрунтовує неприязним ставленням керівництва підприємства до нього як до працівника та спеціаліста, а також зазначає, що звільнення відбулося з грубим порушенням норм трудового законодавства України. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позову в повному обсязі, виклавши обставини, що зазначені в позовній заяві, наголошуючи на тому, що позивач [PERSON] 12.11.2014 р. не перебував на робочому місці в стані алкогольного сп"ягніння, не був освідуваний на стан сп"яніння у відповідності до вимог трудового законодавства, звільнення відбулося без повідомлення позивача про розгляд питання щодо надання дозволу на його звільнення на профспілковому комітеті, який також відбувся 12.11.2014 р. Представник відповідача заперечував щодо позову в повному обсязі, зазначаючи, що звільнення позивача відбувалось у відповідності до вимог трудового законодавста, факт наявності позивача [PERSON], на робочому місці в стані алкогольного сп"ягніння був задокументований актом, що був складений працівниками підприємства, а також звільнення відбулося з погодження профспілкового комітету, крім того, [PERSON], раніше допускав порушення трудової дисципліни, в тому числі й перебував на робочому місці в стані алкогольного сп"яніння. Представник Київської міської професійної спілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості заперчувала щодо задоволення позову, підтримавши позиції представника ДП "Енергоринок", зазначаючи, що звільнення позивача [PERSON] відбулося у відповідності до вимог трудового законодавства з погодження профспілкового комітету, що відбулося 12.11.2014 р. та на засідання якого викликався позивач [PERSON], але повідомлення останній не отримав в зв'язку з відмовою його отримати, про що було складено відповідний акт. Суд заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне, що позивач [PERSON] працював на посаді начальника відділу Секретаріату Ради ОРЕ "ДП "Енергоринок". 12.11.2014 р. було складено акт про перебування [PERSON] в нетверезому стані, відповідно до якого комісія у складі 4 - х осіб виявила [PERSON] о 15 год.15 хв. на робочому місці, що перебував у нетверезому стані. Дана обставина була встановлена на підставі наявності "різкого запаху алкоголю з рота, збудженого стану, розв'язності, розпухшого червоного обличчя". О 15 год. 40 хв. на підставі доповідної записки начальника департаменту договірних відносин Бойко М.О. на ім'я директора ДП "Енергоринок" було видано наказ №370 про відсторонення від роботи [PERSON] з 15 год. 45 хв. до 17 год. 30 хв. 12.11.2014 р. в зв"язку з перебуванням [PERSON] в стані алкогольного сп"ягніння. Відповідно до акту від 12.11.2014 р. [PERSON] відмовився від ознайомлення з наказом №370 про відсторонення його від роботи. 12.11.2014 р. відбулося засідання профкому ДП "Енергоринок", де також розглядалось подання директора ДП "Енергоринок" від 12.11.2014 р. за №01/12.1-11430 щодо надання згоди на звільнення начальника відділу Секретаріату Ради ОРЕ департаменту договірних відносин "ДП "Енергоринок" [PERSON], в ході якого було надано згоду на звільнення [PERSON] на підставі п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] був відсутній на засіданні профспілкового комітету та фактично не був повідомлений про дане засідання, що підтверджується актом від 12.11.2014 р., про відмову члена профспілки [PERSON] від участі у засіданні профспілкового комітету ДП "Енергоринок". 12.11.2014 р. було видано наказ за №192 - к про звільнення [PERSON] з займаної посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України. З даним наказом [PERSON] 12.11.2014 р. ознайомлено не було, відповідно до акту від 12.11.2014 р. В ході судового засідання були допитані свідки, які підтверджували в судовому засіданні, перебування [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння, дану обставину було встановлено візуально, медичне освідування не проводилось, в момент виявлення [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння останній знаходився в своєму робочому кабінеті за своїм робочим місцем, свій стан пояснив поганим самопочуттям, високим тиском, заперечував факт вживання спиртних напоїв, після чого сильно розхвилювався та залишив свій робочий кабінет та відмовився від ознайомлення з актом, який підтверджував перебування його на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння. Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Також статтею 141 даного Кодексу передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержуватись законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Статтею 147 вказаного Кодексу зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до вимог ст.. 149 КЗпП до працівника за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення Відповідно до ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" передбачено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Як вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] не був присутній на засіданні профспілкового комітету 12.11.2014 р. та на повторний розгляд питання щодо подання про розірвання трудового договору з [PERSON] не переносилось, що суперечить вимогам ст..39 ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Відповідно до п.п. 22,23,25 ППВСУ від 6.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 слідує , що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 48, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Як вбачається з матеріалів справи медичне освідування [PERSON] щодо перебування його на робочому місці 12.11.2014 р. не проводилось, а зазначений вище акт про перебування [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння складено на підставі суб"єктиної оцінки працівників ДП. "Енергоринок" [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, що вказані працівники позивача [PERSON] до моменту складання акту, тобто до 15 год. 12.11.2014 р. не бачили, так - як працюють в різних кабінетах, що розташовані на різних поверхах, яка поведінка була у [PERSON] на протязі дня 12.11.2014 р., до складання акту пояснити не змогли, а також чи прибув [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння на робоче місце та чи вживав спиртні напої вже на робочому місці. В зв'язку з чим суд відноситься критично як до доказу до акту про перебування [PERSON] на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння. На підставі чого суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтований та такий що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог статті 235 КЗпП України слідує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] на підприємстві складала 479 грн. 31 коп. Позивач [PERSON] був відсутній на робочому місці 100 днів. На підставі чого слідує, що за час вимушеного прогулу [PERSON] необхідно сплатити суму в розмірі 49931 грн. 75 коп. Суд, виходячи із встановлених на підставі зібраних доказів, вважає, що оскільки вищезазначені накази видані з порушенням перелічених норм трудового законодавства та відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Статтею 237-1 КЗпП України передбачені підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач надав суду докази, що неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, внаслідок видання наказів, якими він була скомпрометований, постраждала його професійна репутація, внаслідок чого порушилися нормальні життєві зв'язки, про що свідчать також лікарняні листи . Враховуючи викладене, суд вважає за можливе в рахунок відшкодування шкоди стягнути з відповідача суму в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності і справедливості. Ст..60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України слідує, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати

Outcome: partial