Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

30 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Сохацький І.С., приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сохацька О.В., в якому просить визнати довіреність від 12.05.2010 року [PERSON] на ім"я [PERSON] та [PERSON], яка зареєстрована в реєстрі за №1029 приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. - недійсним правочином; визнати договір дарування від 14.05.2010 року 1/2 квартир [ADDRESS], укладений між представником дарувальника [PERSON] та обдарованим [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В.. недійсним правочином. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 14 травня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. був посвідчений договір дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS], між дарувальником [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та обдаровуваним [PERSON]. Обдарована частка квартири [ADDRESS], належала йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.12.2008 року. Інша 1/2 частки квартири належала на праві власності за заповітом його рідному брату - [PERSON]. На момент вчинення зазначеного правочину він фактично не користувався цією квартирою так як квартиру неофіційно займали [PERSON] та [PERSON], які займалися реабілітацією алконаркозалежних осіб. На прохання [PERSON], який запевнив його, що для існування їхнього центру реабілітації необхідно зробити ремонт квартири та придбати деякі речі, на що він погодився і у приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Сохацького І.С. підписав довіреність на проведення від свого імені усіх необхідних дій. Значенню цієї довіреності він не придав уваги і умови щодо відчуження ( продажі, дарування ) своєї частки квартири [ADDRESS] йому відомі не були. Нотаріус Сохацький І.С. не роз"яснив надане ним право по довіреності [PERSON] на відчуження його квартири. Він підписав для [PERSON] довіреність з метою, щоб він дивився за його квартирою і мав можливість робити певні правочини на її утримання а не вчиняти її відчуження. Вказану довіреність він підписав під впливом обману так як [PERSON], який навмисно цілеспрямовано ввів його в оману щодо змісту довіреності, приховуючи від нього факт вчинити від його імені укладення договору дарування житла. Крім того, він, знаючи про наявність чи відсутність певних обставин, відсутності його наміру продавати чи дарувати свою квартиру, і про те, що, якби він володів цією інформацією, не вступив би у правовідносини невигідні для нього. Оспорювана довіреність не відповідає його волевиявленню. Також зазначає, що для реалізації свого умислу [PERSON], 14 травня 2010 року, не ставлячи його до відома, у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сохацької О.В. уклав договір дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS], обдаровуваному [PERSON], де від його імені та в його інтересах як дарувальника діяв згідно довіреності від 12.05.2010 року [PERSON]. Про укладення цього договору йому нічого відомо не було. Він не просив [PERSON] виступити посередником у даруванні його частки квартири. Про укладення договору дарування у приватного нотаріуса Сохацької О.В. він нічого не знав. Про те, що частка його квартири була відчужена [PERSON] згідно договору дарування від 14.05.2010 року під впливом обману він довідався тільки через рік, коли його брат, [PERSON] почав оскаржувати договір купівлі - продажу від 23.05.2011 року своєї частки їх квартири. В цей період йому стало відомо про договір дарування його частки квартири на користь [PERSON] від 14.05.2010 року. Про скоєне злочинне правопорушення він звернувся із заявою до Рівненського міського відділу поліції, де було відкрите кримінальне провадження № 12015180010002777 від 08.05.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Досудове слідство триває ще до цього часу. На його претензії до [PERSON] та [PERSON] щодо незаконного відчуження його частки квартири [ADDRESS], вони заявили йому, що куплять для нього іншу квартиру. Вважає, що відповідач [PERSON] обманним шляхом заволодів його довіреністю на право відчужити частку його квартири і уклав без відома та його згоди договір дарування цієї частки квартири, тобто позбавив його права власності на нерухоме майно. Оспорювані правочини, а саме, довіреність від 12.05.2010 року та договір дарування від 14.05.2010 року не відповідають його волевиявленню і його внутрішній волі. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів, а саме, дефекти волі, невідповідність волі та волевиявлення на реалізацію свого нерухомого майна. Вказує, що відповідно ч.3 ст.244 ЦК України, зміст довіреності повинен відповідати його волевиявленню, а тому внесення до цього документу відомостей про те, що він довіряє [PERSON] та [PERSON], з якою він взагалі незнайомий, представляти його інтереси в органах бюро технічної інвентаризації з питань, пов"язаних з отриманням витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, його квартиру, та в нотаріальних органах з правом відчуження, у тому числі укласти договір дарування його квартири на ім"я [PERSON], є абсолютно неправдивими і з таким змістом він ознайомлений не був. Підписуючи довіреність він з її текстом не ознайомився. Таким чином, визнання довіреності від 12.05.2010 року на ім"я представників [PERSON] та [PERSON] та договору дарування від 14.05.2010 року, недійсними пов"язане з тим, що вони вчиненні під впливом обману, тобто з вадами його волі, оскільки у нього під впливом обману, спричинених діями [PERSON], внутрішня воля сформувалася невірно і не була пов"язана з відчуженням права власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS]. 05 лютого 2019 року представником відповідачів подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що зі слів позивача, станом на травень 2011 року йому було відомо про нібито порушення його прав. У позовній заяві позивач не наводить будь-яких поважних причин, та доказів, які б їх підтверджували, пропуску строку позовної давності. Позивач також не вказує жодних причин, які були б підставами для зупинення або переривання перебігу позовної давності. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого цивільним процесуальним законодавством (ч. 3 ст. 12 ЦПК), про обов"язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Також вказує, що обсяг та зміст прав, що були надані довірителем та чітка вказівка на прізвище особи - [PERSON], на користь якої може бути відчужене нерухоме майно не викликають жодних сумнівів у тому, що довіритель чітко розумів і усвідомлював значення та правові наслідки своїх дій. У позовній заяві позивач вказує, що дії з оформлення Довіреності були вчинені ним внаслідок введення в обману, внаслідок чого він нерозумів наслідків своїх дій, однак, оманою він вважає те, що один із відповідачів, а саме, [PERSON] "навмисно цілеспрямовано ввів мене в оману щодо змісту довіреності, приховуючи від мене факт вчинити від мого імені укладення договору дарування житла". Жодних фактів, які б свідчили про введення його будь-яким чином в оману не наводить, оскільки вони в дійсності відсутні. Просить звернути увагу, що позивачем 18.01.2018 року оформлена заява, посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І., зареєстрована в реєстрі за № 299, про те, що позивач повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого стороннього тиску як фізичного, так і психічного, відповідно до власного волевиявлення, цією заявою підтверджує той факт, що ніяких претензій майнового (фінансового, грошового) характеру, а разом з тим і будь-яких інших претензій, які б могли бути підставою для його звернення до судових органів, органів прокуратури, Національної поліції України, Служби безпеки України, НАБУ до гр. [PERSON] не має. Просив застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року вищевказану позовну заяву залишено без руху, оскільки подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.175,177 ЦПК України, а саме не долучено документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1409,60 грн. Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року відмовлено позивачу [PERSON] в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Відстрочено позивачу [PERSON] сплату судового збору в розмірі 1409,60 грн. до ухвалення остаточного судового рішення по справі. Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Витребувано у приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Сохацького І.С. архівну справу за договором дарування від 14.05.2010 року укладеним між представником дарувальника [PERSON] та обдарованим [PERSON]. Витребувано у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сохацької О.В. архівну справу за реєстром 1029 (довіреність від 12.05.2010 року [PERSON], яка видана на [PERSON] та [PERSON]). Призначено підготовче судове засідання на 10:30 год. 27 грудня 2018 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді, заперечень, пояснень. Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Зобов"язано приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Сохацького Ігора Семеновича надати архівну справу за реєстровим № 1029 (довіреність від 12.05.2010 року [PERSON], яка видана на [PERSON] та [PERSON]). Зобов"язано приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сохацьку Олену Володимирівну надати архівну справу за договором дарування від 14.05.2010 року укладеним між представником дарувальника [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та обдарованим [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 586. Ухвалою суду від 12 березня 2019 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 03 квітня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Саморокова В. про зупиненння розгляду справи до вирішення справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, оскільки зазначене кримінальне провадження, за яким внесено відомості до ЄРДР за №12015180010002777 від 08.05.2015, за правовою кваліфікацією - шахрайство, не перебуває на розгляді в суді, що не спростовано представником позивача в засіданні, а тому підстави на даний час для зупинення провадження по дійсній справі відсутні. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Відповідачі та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечили проти задоволення позову. Приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Сохацький І.С. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснив, що дійсно посвідчував довіреність від 12.05.2010 року. Перед вчиненням відповідної нотаріальної дії та посвідченням оспорюваної довіреності він встановив дієздатність гр.[PERSON], який сумніву не викликав, на запитання [PERSON] відповідав чітко, вільно орієнтувався на місцевості, своє бажання зробити довіреність саме такого змісту висловив точно і логічно вірно. Самопочуття гр. [PERSON] не викликало сумніву у його дієздатності та здатності розуміти свої дії, а також їх юридичні наслідки, йому були роз"яснені наслідки вчинення нотаріальної дії. Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сохацька О.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Вказала, що посвідчений нею договір дарування від 14.05.2010 року був вчинений відповідно вимог законодавства. Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Спір виник у зв"язку з тим, що згідно пояснень позивача, останній під впливом обману видав довіреність [PERSON] що призвело до відчуження частини квартири позивача, яку останній не мав наміру відчужувати, оскільки позивач не мав волевиявлення на видачу довіреності щодо відчуження належної йому частки квартири. Як вбачається з Довіреності від 12 травня 2010 року посвідченої приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. за реєстровим № 1029, [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], попередньо ознайомлений нотаріусом з вимогами чинного законодавства, повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого до того примушення, на підставі попереднього безоплатного усного договору доручення між ними, довірив [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], або [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], кожен з яких діє самостійно, представляти його інтереси в органах бюро технічної інвентаризації з питань, пов"язаних з отриманням витягу з реєєтру прав власності на нерухоме майно на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в нотаріальних органах з правом оформлення та отримання необхідних документів, в тому числі з правом відчуження (міна, купівля-продаж, або укласти договір дарування на ім"я [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS]), за ціну та на умовах найбільш сприятливих для нього, належної йому частини вищевказаної квартири, підписувати правочини, в паспортному відділенні управління внутрішніх справ з метою зняття з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, в житлово-експлуатаційній конторі для отримання відповідних довідок, отримувати належні йому грошові кошти за відчуження вищевказаної нерухомості, подавати від його імені заяви у відповідні установи (в тому числі заяву про належність йому вищезазначеного нерухомого майна на праві особистої приватної власності), отримувати необхідні довідки і документи, проводити будь-які необхідні розрахунки та платежі, розписуватись за нього і виконувати усі інші дії, пов"язані з цією довіреністю. На довіреності міститься особистий підпис [PERSON] Особу його встановлено, дієздатність перевірено (а. с.70). Зазначена Довіреність зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей, що стверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 12.05.2010, реєстраційний номер 30977555, виданого приватним нотаріусом Сохацьким І.С. (а.с. 72). 14 травня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. посвідчено Договір дарування, згідно якого, [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], від імені та в інтересах якого діє [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], на підставі довіреності, посвідченої 12.05.2010 року за реєстровим № 1029 приватним нотаріусом Рівненького районного нотаріального округу Сохацьким І.С., далі по тексту - Дарувальник - [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], далі по тексту - Обдаровуваний. За даним договором Дарувальник передає Обдаровуваному 1/2 частку квартири [ADDRESS], безоплатно (п.1 Договору дарування) (а.с.49). Вчиняючи даний правочин, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. було встановлено, що 1/2 частка квартири [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.12.2008 року за реєстровим № 1-1843, спадкова справа № 984, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Любинською Л.І. (а.с. 51). Реєстраційний номер квартири, частка якої є предметом даного Договору, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - 7703346 (а.с. 50). Під забороною відчуження згідно Витягу, виданого з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна Реєстратором Єдиного реєстру приватним нотаріусом Сохацькою О.В., від 14.05.2010р. № 27134957, частка квартири, що відчужується, не перебуває (а.с. 54). Інвентаризаційна вартість квартири, частка якої відчужується згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 12.05.2010 року Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" за № 26094808, становить 59016 грн. (а.с.53). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз"яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів (п. 20 Постанови Пленуму). Згідно узагальнення Верховного Суду України «Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», викладених у листі від 24.11.2008, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Вважаємо, що відповідно до змісту ст. 230 ЦК України ця стаття не повинна поширюватись на односторонні правочини, якими, зокрема, є заповіт, довіреність, що було підтверджено рішенням Верховного Суду України від 19 липня 2006 р. у справі N 6-7182св06. У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків. На цих підставах необхідно виділити правочини, вчинені під впливом: помилки (ст. 229 ЦК); обману (ст. 230); насильства (ст. 231); тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. 233), а також унаслідок зловмисної домовленості (ст. 232). Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, здійснений під впливом помилки, обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представником однієї сторони з іншою стороною або внаслідок збігу тяжких обставин (кабальний правочин), є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною або збіг тяжких для сторони обставин і наявність їх безпосереднього зв"язку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах (узагальнення Верховного Суду України "Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними", викладені у листі від 24.11.2008). Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України у справі №6-619цс15 від 01 липня 2015 року. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Фактично позивач обґрунтовує невідповідність волевиявлення його внутрішній волі тим, що відповідач [PERSON] ввів його в оману (ст. 230 ЦК України), проте судом вище уже було зазначено, що ст. 230 ЦК України не підлягає застосуванню до односторонніх правочинів, якою є оспорювана довіреність. Твердження про відсутність у позивача волевиявлення на видачу довіреності спростовуються матеріалами справи і поясненнями приватного нотаріуса Сохацького І.С.. Зокрема, в довіреності міститься особистий підпис [PERSON], що свідчить про його обізнаність зі змістом довіреності та надання відповідачу [PERSON] зазначених у довіреності повноважень. Довіреність від імені [PERSON] видана з додержанням вимог чинного законодавства України, яка виражала волю довірителя, власноручно підписана, була посвідчена приватним нотаріусом Сохацьким І.С., 12.05.2010 року та зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим № 1029 та зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей 12.05.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Таким чином, суд з врахуванням оцінки досліджених в суді доказів, вважає недоведеними позивачем обставин того, що позивач під час укладення довіреності на представника на відчуження нерухомого майна був введений в оману відповідачем [PERSON] під час підписання довіреності на відчуження майна, прав та обов"язків, що із нього виникають, а спірний договір дарування було вчинено виключно в межах наданих довірителем [PERSON] повноважень. Відповідно, оскільки вимога про визнання недійсною довіреності від 12.05.2010 року є необґрунтованою то інша вимога позовної заяви про визнання недійсним договору дарування від 14.05.2010 року задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від первісної позовної вимоги. З інших підстав позивачем договір дарування не оспорюється. Що стосується клопотання представника відповідачів про застосування позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Загальна позовна давність, згідно ст.257 ЦК України, встановлена тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначено у ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові. Як роз"яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Оскільки судом відмовлено в задоволені позову, наслідки пропуску строку позовної давності суд не застосовує. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір, у випадку відмови у задоволенні позову, покладається на позивача. Враховуючи те, що позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору в розмірі 1409,60 грн. до ухвалення остаточного судового рішення по справі, тому судовий збір слід стягнути з позивача на користь держави в розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved