Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 серпня 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 19.05.2016 року по 20.07.2017 року , вказуючи, що рішенням Борщівського районного суду від 27 квітня 2016 року задоволено його позовні вимоги та стягнуто з [PERSON] в його користь 37 396,44 грн. основного боргу, 11 388,50 грн. нарахованих процентів та 1551,20 грн. судових витрат. На даний час рішення суду не виконане, заборгованість відповідачем не погашена, який продовжує користуватись грошовими коштами, а тому наявні всі підстави для нарахування та стягнення з відповідача процентів, інфляційних втрат та 3% річних, а оскільки рішення набрало законної сили 18.05.2016 року, то першим днем прострочення його виконання є 19.05.2016 року і саме з цієї дати проведено нарахування. Позивач просить стягнути з відповідача проценти, нараховані безпосередньо на суму заборгованості за позикою в розмірі 6373,79 грн., а також збитки від інфляції в сумі 7571,53 грн. та 3% річних в сумі 1770,73 грн., які нараховані на всю суму простроченого грошового зобов'язання, а також судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON]у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в порядку передбаченому ч.9 ст.79 ЦПК України був належним чином повідомлений шляхом опублікування оголошення у газеті "Свобода" №.75 (3215) від 27 вересня 2017 року, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2016 року встановлено, що 03 січня 2015 року позивач [PERSON] передав у власність відповідачу [PERSON] 1423 доларів США, з них 700 доларів США останній зобов"язався повернути до 31 грудня 2015 року, а 723 долари США до 31 квітня 2016 року. Вищевказаним рішенням Борщівського районного суду від 27 квітня 2016 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики від 03 січня 2015 року, яка складається з 37 396,44 грн. основного боргу та 11 388,50 грн. нарахованих процентів. Вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з [PERSON] 551,20 грн. судових витрат. На підставі рішення 19 травня 2016 року Борщівським районним судом видано виконавчі листи №594/356/16-ц про стягнення 11 388,50 грн. процентів, 37 396,44 грн. суми боргу та 551,20 грн. судових витрат. Постановою державного виконавця Борщівського районного відділу державної виконавчої служби 21 червня 2016 року відкрито виконавче провадження №51471304 за виконавчими листами про стягнення з [PERSON] 11 388,50 грн. процентів та 37 396,44 грн. суми боргу та запропоновано [PERSON] добровільно виконати рішення суду до 27 червня 2016 року. Накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] в межах суми боргу та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. 09 березня 2017 року постановами державного виконавця Борщівського районного відділу державної виконавчої служби вказані виконавчі листи про стягнення з [PERSON] 11 388,50 грн. процентів та 37 396,44 грн. суми боргу повернуто стягувачу [PERSON] у зв'язку з тим, що невідоме місце перебування боржника [PERSON] Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Та, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.ст.524,533 ЦК грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк . (ч.1 ст.530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Частиною 1 ст.1050 ЦК України визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави, зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, не передбачають такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, а тому слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.1 ст.625 ЦК України. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства, що виникають з кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Судом встановлено, що на момент ухвалення судом рішення борг позивачу не повернуто. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відтак системний аналіз наданих позивачем доказів дозволяє суду зробити висновок про підставність позовних вимог про стягнення з відповідача суми нарахованих позивачем за договором позики від 03 січня 2015 року процентів за користування позиченими коштами відповідно до діючої облікової ставки Національного банку України за період з 19 травня 2016 року по 20 липня 2017 року, що підтверджується відповідним розрахунком і складає 6373,79 грн. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1770,73 грн., однак позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, оскільки розрахунок трьох процентів річних, наведений позивачем у позовній заяві, здійснений на суму 50 336,14 грн., а прострочена сума грошового зобов'язання відповідача за рішенням Борщівського районного суду від 27.04.2016 року, включаючи судові витрати, складає 49 336,14 грн. (37 396,44+11 388,50+551,20), а не 50 336,14 грн., як зазначив позивач. Крім того, проценти являються платою за користування чужими грошовими коштами, і нарахування 3% річних на суму заборгованості зі сплати процентів, а також на суму понесених судових витрат законом не передбачено, а тому 3 % річних повинні нараховуватися на суму основного боргу - 37 396,44 грн. Так, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3% / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Сумою боргу за договором позики є сума, визначена рішенням Борщівського районного суду від 27 квітня 2016 року і становить 37 396,44 грн. Тому 3% річних від простроченої суми боргу 37 396,44 грн. за період 2016 року (227 днів) та 2017 року (201 день) складають 1331,32 грн. Щодо вимог позивача про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції, то такі вимоги позивача суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Як встановлено судом, між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 1423 доларів США, з них 700 доларів США останній зобов"язався повернути до 31 грудня 2015 року, а 723 долари США до 31 квітня 2016 року. Отже, між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. У зв'язку з вищенаведеним, в цій частині позовні вимоги про стягнення суми інфляції в розмірі 7 571,53 грн. до задоволення не підлягають. У відповідності до ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст.11,12,15,16,509,526,598-601,604-609,625,1046,1048,1049,1050 ЦК України,

Outcome: partial