Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

у січні 2017 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-траспортної пригоди. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що 15 березня 2016 року на вул. Антоновича, 176 (паркінг торгово-розважального центру "Оушн Плаза") в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля [NUMBER], яким керував син позивача [PERSON], та автомобіля [NUMBER]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП, [PERSON] Згідно відомостей Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України відповідальність водія автомобіля [NUMBER] на дату настання ДТП не була застрахована. 21 липня 2016 року позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, проте 16 серпня 2016 року позивачу було відмовлено у проведенні відшкодування з підстав, що належний позивачу транспортний засіб на момент звернення вже був відремонтований. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 264-1 від 26 травня 2016 року, виконаного експертом [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП, складає 86 412,79 грн. Оскільки позивач використовував належний йому автомобіль щоденно, йому вкрай необхідно було щонайшвидше відремонтувати транспортний засіб. У зв"язку з цим позивачем на рахунок ДП "Ауді Центр Віпос" було сплачено суму за відновлювальний ремонт в розмірі 78 437,87 грн. Також позивач зазначає про те, що йому завдана моральна шкода. За таких підстав, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів завдану матеріальну шкоду в розмірі 78 437,87 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2017 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 31) Відзивів на позовну заяву не надійшло. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підтав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріалис прави, встановлено наступне. Судом встановлено, що 11 травня 2016 року о 19 год. 30 хв. по вул. Антоновича, 176 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Ауді А4», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], власником якого є [PERSON], під керуванням [PERSON] У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль [NUMBER], власником якого є [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 5). Постанова є чинною. Згідно відомостей Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України відповідальність водія автомобіля [NUMBER] на дату настання ДТП не була застрахована. (а.с. 26) З матеріалів справи вбачається, що 21 липня 2016 року позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, проте листом від 16 серпня 2016 року позивачу було відмовлено у проведенні відшкодування з підстав, що належний позивачу транспортний засіб на момент звернення вже був відремонтований.(а.с. 27, 28) В обгрунтування розміру своїх позовних вимог [PERSON] посилається на рахунки - фактури від 30 квітня 2016 р., 17 травня 2016 р. та 26 травня 2016 р. з відповідними квитанціями на суму 78 437,87 грн. (а.с. 20-25) Звертаючись до суду із даним позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, позивач посилалася на те, що йому була завдана майнова шкода, яка полягає у пошкодженні його автомобіля внаслідок вчиненого відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, передумовою відшкодування шкоди, заподіяної особі, є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Інших доказів, які б підтверджували вину [PERSON] в заподіянні майнової шкоди [PERSON], останнім надано не було. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що належним відповідачем у справі є [PERSON], а тому саме з нього необхідно стягнути на користь позивача 78 437,87 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Позивач також просить стягнути на його користь 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на статті 23, 1167 ЦК України. Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на законі. Моральна шкода підлягає стягненню на користь [PERSON], оскільки пошкоджено його майно. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача у результаті дорожньо-транспортної пригоди не настало, але він зазначав незручностей та йому необхідно було вживати певні дії для відновлення своїх прав. За таких обставин, оцінюючи розмір моральних страждань позивача, враховуючи засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 гривень, кі також підлягають стягненню з [PERSON] З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір.

Outcome: partial