Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Первомайської селищної ради Ясинуватського району і просила визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 4,28га з кадастровим номером [NUMBER] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Первомайської сільради , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]; визнати за нею право власності на заощадження, які знаходяться - у філії № 7956/011 Київського відділення Ощадного банку України в Донецькій області рахунок № [NUMBER]/, рахунок [NUMBER]; - у філії №7852/017 Ясинуватського відділення Ощадного банку України в Донецькій області рахунок № [NUMBER], рахунок № [NUMBER], рахунок № [NUMBER] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Обгрунтовує вимоги таким. [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 179189 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Первомайської сільради, а також заощадженнь, які знаходяться на рахунках у Київському та Ясинуватському відділеннях Ощадного банку Украни в Донецькій області. Спадщину вона фактично прийняла, оскільки вони з чоловіком по день його смерті мешкали разом та вели сумісне господарство. 14.04.2011року вона звернулася до Ясинуватської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка. Заява зареєстрована у спадковому реєстрі № 51021902. Однак отримати свідоцтво на спадкове майно у порядку спадкування за законом у неї не було можливості через скрутний матеріальний стан. На даний час м.Ясинувата віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження і доступ до архіву Ясинуватської державної нотаріальної контори на теперішній час відсутній. Тому вона звертається до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування. За клопотанням позивача, ухвалою суду від 19 лютого 2018року до участі у даній справі в якості співвідповідача залучено ПАТ "Державний ощадний банк України" (а.с.49-50). В судове засідання сторони не з"явилися. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чиногм. Представник позивача за довіренністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача [PERSON] та у її відсутність. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити. Заперечення щодо заочного розгляду справи відсутні. (а.с.65-67) Представники відповідачів Первомайської селищної ради Ясинуватського району Донецької області та ПАТ "Державний ощадний банк України" в судове засідання не з"явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 63-64). Відповідачі причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали. Позивач заперечень щодо заочного вирішення справи не надав, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядженння ним. (ст.1228 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. (ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач є дружиною [PERSON], який помер [INFO] (а.с.6-7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 4,28га, кадастровий № [NUMBER], яка розташована на території Первомайської сільської ради Ясинуватського району , Донецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і належала померлому на підставі державного акту від 01.09.2005р ДН 179189 , (а.с.9-10), грошових коштів , які знаходяться у ПАТ "Державний ощадний банк України" у філії № 7956/011 Київського відділення Ощадного банку України в Донецькій області, рахунок [NUMBER], рахунок [NUMBER]; у філії №7852/017 Ясинувастького відділення Ощадного банку України в Донецькій області рахунок № [NUMBER], рахунок № [NUMBER], рахунок № [NUMBER] (а.с.34-37). Судом встановлено, що померлий [PERSON] з 15.02.1996року по день смерті , [INFO], був зареєстрований і проживав в [ADDRESS]. Разом з ним зареєстрована і проживала його дружина [PERSON] (а.с.33,5). Відповідно до ст.1268 ЦК України, [PERSON], яка є спадкоємцем померлого [PERSON] , і яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину. 14.04.2011року завідуючою Ясинуватської державної нотаріальної контори [PERSON] заведено спадкову справу № 51021902, спадкодавцем є [PERSON], [INFO]. Але свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] не видавалося. (а.с.12). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»). Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Зі змісту листа головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 09.08.2017року № Я-363-1617 вбачається, що Ясинуватська державна нотаріальна контора перереєстрована за адресою [ADDRESS]. Фактично дана держнотконтора не розпочала роботу на підконтрольній українській владі території та не здійснює свою нотаріальну діяльність. Завідуюча Ясинуватською держнотконторою [PERSON] на підставі наказу Головного управління юстиції у Донецькій області від 12.08.2014р № 2565/1 звільнена з займаної посади за власним бажанням. В теперішній час осіб, які б бажали працювати в Ясинуватській нотаріальній конторі не має. На даний час м.Ясинувата віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та доступ до архіву Ясинуватської держнотконтори на теперішній час відсутній. (а.с.11). Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 цього ж Порядку, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд вважає доведеним, що на теперішній час, позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40). На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися землею, грошовими вкладами, що входять до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування з [INFO], відсутні. Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції України). Антитерористичну операцію розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved