Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу, визнання договору міни недійсним, визнання права власності, який надалі уточнив в ході судового розгляду та в якому просив суд встановити юридичний факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 09.05.1992 р. по 09.04.1994 р.; визнати договір міни квартир від 10.10.1994 р., укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] з іншого боку частково недійсним в частині предмету міни та участників договору; визнати договір міни квартир від 10.10.1994 р., укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ним [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] з іншого боку укладеним та предметом договору міни є автомобіль ВАЗ-21011, 1977 року випуску, зареєстрований в МРЕО УГАЇ Луганської області на підставі довідки-рахунку Р562623, д/н [NUMBER]; визнати загальним сумісним майном власників квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнати за ним право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] та вселити його у вказану квартиру. Обґрунтовує свої вимоги тим, що він став проживати з відповідчкою [PERSON] з 1991 р. в орендованій квартирі, а з 09.05.1992 р. стали проживати з її донькою - відповідачкою [PERSON] та її батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], стали вести спільне господарство як члени однієї сім"ї. [INFO] помер [PERSON] В березні 1994 р. вони з [PERSON] вирішили покращити свої житлові умови, знайшли оголошення в газеті про обмін квартири та вирішили обміняти [ADDRESS] на [ADDRESS], належну відповідачам [PERSON]. В якості доплати відповідач [PERSON] погодився прийняти належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ-21011, 1977 року випуску, зареєстрований в МРЕО УГАЇ Луганської області на підставі довідки-рахунку Р562623, д/н [NUMBER], після проведення його капітального ремонту. Після чого, він провів капітальний ремонт автомобіля на СТО -2 з 04.04.1994 р. по 30.06.1994 р. на що витратив власні кошти в розмірі 3000 долларів США. Після ремонту 02.07.1994 р. автомобіль був переданий відповідачам [PERSON]. 13.07.1994 р. автомобіль був знятий з обліку та 16.07.1994 р. оформлений за [PERSON] Гроші за автомобіль від [PERSON] він не отримував. Таким чином, договір міни квартир фактично відбувся 03.04.1994 р. З відповідачем [PERSON] вони одружилися 09.04.1994 р. та святкували в новій квартирі. Договір міни був оформлений 10.10.1994 р. в 2-й Державній нотаріальній конторі. Вважає його частково недійсним, оскільки вважає себе покупцем ? частини квартири, бо вказану частку сплатив належним йому автомобілем. В 1994 р. в спірній квартирі разом з [PERSON] робили ремонт та 24.05.1994 р. він був зареєстрований за вказаною адресою та прожив там 15 років, завжди вважав себе власником квартири. Він самого договору не бачив, вперше побачив його 14.01.2010 р. в суді, при розгляді справи суддею Морозовою. В [INFO] померла [PERSON], після її смерті спадщину отримала [PERSON] Після сварки з [PERSON] в травні 2009 р. він в спірній квартирі не проживає, відповідач не пускає його, всі спроби вселитися в квартиру з допомогою дільничого інспектора будь-якого результату не дали. Іншого житла він не має, в квартирі залишилися його речі, тому просить вселити його, як співласника. В ході судового розгляду позивачем та його представником подана заява про залишення позову без розгляду в частині встановлення юридичного факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 09.05.1992 р. по 09.04.1994 р.; визнання договір міни квартир від 10.10.1994 р., укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] з іншого боку частково недійсним в частині предмету міни та участників договору; визнання договіру міни квартир від 10.10.1994 р., укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ним [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] з іншого боку укладеним та предметом договору міни є автомобіль ВАЗ-21011, 1977 року випуску, зареєстрований в МРЕО УГАЇ Луганської області на підставі довідки-рахунку Р562623, д/н [NUMBER]; визнання загальним сумісним майном власників квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визнання за ним права власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Залишивши предметом розгляду справи позов про вселення у спірну квартиру на підставі ст. 405 ЦК України, як члена сім"ї власника вкартири, полагаючи що він має право користування вкартирою, оскільки вселився за згодою власників, зареєстрований там більш 15 років. Увалою суду від 03.04.2014 р. вказані позовні вимоги залишені без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав свого довірителя та просив задовольнити його позовні вимоги про вселення в спірну квартиру в повному обсязі з вишенаведених підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подала зустрічну позовну заяву з [PERSON] до відповідача [PERSON], СГРФО Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області, яку уточнила в ході судового розгляду та просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] та усунути їм перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] з боку [PERSON] шляхом зобов"язання СГРФО Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою. Обгрунтовує свої вимоги тим, що вони з донькою [PERSON] є власниками зазначеної квартири, кожній належить по 1/3частині квартири. Ще 1/3 частина квартири належить [PERSON], яка померла. Вона [PERSON] після її смерті фактично прийняла спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину ще не отримала. Шлюб між нею та [PERSON] розірвано за рішенням суду від 25.06.2010 р. Фактично вони припинили шлюбні відносини в травні 2009 р., відповідач виїхав з квартири, віддав їй ключі, забрав речі. Ніяких його власних речей в квартирі не має, більше 3-х років не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат на утримання квартири. Вважають, відповідача таким, що втратив право користування їх квартирою. Крім того, позивачки просили застосувати строк позовною давності до позову [PERSON] та відповідно відмовити йому у задоволенні позову з цих підстав. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали зустрічну позовну заяву та просили її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність. Позивач за первісним позов [PERSON] зустрічну позовну заяву не визнав та просив відмовити у її задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, просили справу слухати у їх відсутність, згідно наданих суду заперечень позов [PERSON] не визнали та пояснили, що вони дійсно укладали договір міни,належної їм квартири за адресою: [ADDRESS] на квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] Обмін був рівнозначний, їх квартира була 3-х кімнатною, але без ремонту та її місце положення (район) було хуже, ніж місце положення 2-х кімнатної квартири [PERSON] та [PERSON], крім того, квартира[PERSON] та [PERSON] була повністю відремонтована, плата за комунальні послуги була меньшою. Усі переговори велися з [PERSON], вони обмінялися квартирами, ніяких доплат друг другу ніхто не проізводив, обмін був рівнозначним, це питання взагалі не обговорювалося. [PERSON] ніякого відношення до обміну не мав,оскільки власником квартири не був, при укладані угоди не був присутнім та не підписував її. Вказаний в позові автомобіль був дійсно придбаний у [PERSON] їм [PERSON] раніше ніж була оформлена угода по обміну квартир та за окремою домовленістю. Він - [PERSON] придбав автомобіль 16.07.1994 р. через комісійний магазин приблизно за 200 000 карбованців, що на той час складало 500 долларів США. Після повної передачі грошових коштів [PERSON] передав йому автомобіль. Автомобіль був у поганому стані, після ДТП та потребував ремонту. Таким чином, це дві окремі угоди, які не мають відношення одна до одної. Вважають, що позов [PERSON] не обгрунтований та не підлягає задоволенню. Представник відповідача СГРФО Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області в судове засідання не з"явився, був повідомлений судом належним чином, причин неявки не поввідомив, заперечень проти позову не надав. Вислухавши думку учасників процесу, представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 09.04.1994 р., який згодом було розірвано за рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 25.06.2010 р. (т. 1 а.с. 8, 131). Згідно довідки МКП БТІ від 23.06.2009 р. право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рівних частках на підставі договору міни, посвідченого 2-ю Луганською державною нотаріальною конторою 10.10.1994 р., реєстр 1-4215 (т. 1 а.с. 7, 19, 131). З договору міни від 10.10.1994 р. вбачається, що [PERSON], діюча в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] обміняли, належну їм на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] на квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 15, 16, 88-98). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 21), після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], до теперешнього часу спадщина спадкоємцями не прийнята, у зв"язку з находженням дійсного спору у суді та накладенням арешту на квартиру за вказаною адресою. З рішення Артемівського районного суду від 25.06.2010 р., яке набрало законної чинності вбачається, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] після наданого сторонам строку на примирення 4 місяці, були поновлені, але в жовтні 2009 р. припинені остаточно через відсутність взаємопорузуміння, сварки та скандали, спільного господарства сторони не ведуть, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам (а.с. 131). Позивач [PERSON] був зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 24.05.1995 р. та по теперешній час зі згоди власників квартири (а.с. 8). У вказаній квартирі не проживає з травня 2009 р., як було встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, в добровольному порядку забрав свої речі, віддав ключі [PERSON] та з цього часу комунальні послуги та інші витрати по утриманню житла несе [PERSON] Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таким чином, відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] набули права власності на відповідні частки квартири за адресою: [ADDRESS] - 10.10.1994 р., позивач [PERSON] набув право користування квартирою, як член сім"ї власника з 24.05.1995 р. Відповідно до спірних правовідносин застосовуються норми ЦК України (в редакції 1963 р.) дійсні на час виникнення спірних правовідносин. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 149, 241-242 ЦК України (в редакції 1963 р), що не суперечить змісту ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад 1 рік... Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про : 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням ; 3) виселення, тощо. З огляду на це вирішення питання зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України,ст.405 ЦК України (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11). З огляду на викладене, суд вважає, що позов [PERSON] про вселення на підставі положеннь ст.405 ЦК України задоволенню не підлягає, оскільки на момент вселення позивача в квартиру (1995 рік) , вказане положення не набрало чинності. Крім того, при винесенні рішення суд враховує, що позивач [PERSON] в травні 2009 р. добровільно пішов з квартири відповідачів, взявши свої речі та віддав ключі, у зв»язку з закінченням шлюбних відносин з [PERSON], спроб до вселення не приймав, вказані факти були встановлені в судовому засіданні поясненнями сторін, не оспорювалися і самим позивачем. Позивачем, не доведені факти спроби вселення в квартиру за допомогою дільничого інспектора, чинення перешкод з боку відповідачів [PERSON] щодо користування ним квартирою, поважності причин відсутності в квартирі столь тривалий час, на які він посилається в своєму позові. Крім того, право користування квартирою [PERSON], якій не є власниками спірної квартири, є похідним від прав власників цієї квартири, які давали згоду на його вселення, тому при винесенні рішення суд також враховує, що один з власників квартири [PERSON], яка давала згоду на реєстрацію позивача в квартиру, в данний час померла, спадщина після її смерті до теперешнього часу не прийнята, тому є верогідність появи нових спадкоємців та відповідно власників її частини квартири. Таким чином, згідно ст. 149 ЦК України (в редакції 1963 р), що не суперечить змісту ст. 391 ЦК України (в редакції 2004 р), власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд вважає що зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та усунення перешкод у користуванні власністю підлягає задоволенню, оскільки порушені права позивачів як власників квартири та підлягають судовому захисту. Необхідно визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]; усунути позивачам перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] з боку [PERSON] шляхом зняття ійого з реєстрації за вказаною адресою. При винесенні рішення судом не досліджувалися матеріали справи на а.с. 10, 64, 231-248 т. 1, а.с. 58-62 т.2 оскільки позов [PERSON] щодо визнання автомобіля предметом договору міни залишений без розгляду. На підставі вищевикладеного ст. ст.ст. 149, 241-242 ЦК України (в редакції 1963 р), ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України (в редакції 2004 р)та

Outcome: approved