Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.03.2010 року вона позичила відповідачу по справі [PERSON], 12000,00 грн. із строком повернення до 12.03.2013 року, про що була складена відповідна розписка. В рахунок забезпечення повернення даної позики, відповідач [PERSON] передав позивачці державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 27.06.2008 року площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану в [ADDRESS]. Всупереч домовленостей, відповідач не повернув позивачці обумовлену в розписці суму. Вона неодноразово зверталася до нього усно з проханням повернути кошти, однак відповідачем зобов"язання виконано не було. У зв"язку з тим, що неповернення вказаної суми боргу порушує права та інтереси позивачки, ускладнює її сімейне життя та матеріальне становище, вона просить стягнути з [PERSON] борг в розмірі 12000,00 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги та просила суд такі задоволити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або обгрунтування поважності причини неявки, тому на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], 1972 року народження, отримав від [PERSON], 1959 р.н., позику в сумі 12000,00 грн., яку зобов"язався повернути їй в строк до 12.03.2013 року. В рахунок забезпечення повернення даної позики, відповідач [PERSON] передав позивачці державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 27.06.2008 року площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану в [ADDRESS]. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 16.03.2010 року, яка підписана відповідачем по справі [PERSON] Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч.1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. А за ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, кошти були передані 16.03.2010 року за правилами ст.1046 ЦК України, яка передбачає, що договір вважається укладеним з моменту передання грошей, що стверджується розпискою від 16.03.2010 року. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві кошти у строк та в порядку , що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів. За таких обставин, з врахуванням викладеного та беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача слід стягнути на користь позивача 12000,00 гривень боргу за договором позики. Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума судового збору, сплачена позивачем в розмірі 243,60 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved