Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Зокрема, просить стягнути з відповідача 78030,00 грн. основного боргу, 13984,97 грн. процентів за користування грошовими коштами, 1024,06 грн. інфляційної складової та 804,58 грн. трьох процентів річних. Позов обгрунтовано тим, що 08.07.2014 року між позикодавцями [PERSON] і [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений в нотаріальному порядку. Згідно п.п. 1.1, 1.2 договору позикодавці передали у власність позичальнику 39 тис.грн., що на час нотаріального посвідчення договору еквівалентно 3 тис.доларів США, з терміном повернення позики до 08.07.2015 року. Проте, відповідач свої зобов"язання не виконав, кошти не повернув, відтак зобов"язаний сплатити грошовий еквівалент 3 тис.доларів США, що в національній валюті згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.03.2016 року складає 78030,00 грн. Укладений між сторонами договір не містить застережень про те, що позика є безоплатною, тому у відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України підлягає застосуванню загальне правило про нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ. Заборгованість відповідача за процентами складає 13984,97 грн. Крім того, п. 2.2 договору передбачає, що у разі порушення позичальником взятих на себе зобов"язань він повинен сплатити заборгованість з урахуванням ст. 625 ЦК України, де передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних. Сума інфляційних втрат складає 1024,06 грн., нараховані три проценти річних - 804,58 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача становить 93843,61 грн. (78030,00+13984,97+1024,06+804,58). Позивач та представник позивача, які у встановленому порядку повідомлялися про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з"явилися. 21.09.2016 року до суду поступила заява, подана представником позивача, про розгляд справи без участі позивача та представника (а.с. 78). Відповідач, будучи в порядку ст.74 ЦПК України повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, через оголошення в пресі (а.с. 94, 95), в судове засідання не з"явився, причини неприбуття не повідомив, клопотання не поступали. На підставі ст. 224 ЦПК України справу розглянуто у відсутності відповідача у заочному порядку. Третя особа в судове засідання не з"явилася, направлені рекомендовані поштові відправлення з судовою повісткою та копією ухвали про залучення в якості третьої особи, повернулися з причин закінчення терміну зберігання (а.с. 116, 117, 122, 123). З"ясувавши обставини, дослідивши та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що 08 липня 2014 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який 08.07.2014 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 981, що стверджується копією вказаного договору позики (а.с. 4, 5). Згідно договору (пункт 1.1, 1.2, 1.4) позикодавці передали у власність позичальника грошові кошти в сумі 39000,00 гривень, що еквівалентно на момент посвідчення договору 3000,00 доларів США. Позичальник зобов"язався повернути позикодавцям таку ж суму грошових коштів (суму позики) до 08.07.2015 року. Розмір процентів у договорі не визначено. У відповідності до п. 2.2 договору у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені цим договором, позичальник зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Позичені згідно договору грошові кошти відповідач не повернув, про що вказано в позовній заяві та підтверджується фактом звернення позивача до суду з позовом. Суд констатує, що між сторонами виникли договірні відносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, у відповідності до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 542 ЦК України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі. Як встановлено судом згідно укладеного договору позики позивач та [PERSON] - третя особа у справі передали відповідачеві у власність грошові кошти у сумі 39000,00 грн., відповідач зобов"язався їх повернути у визначений договором строк, але не повернув. З огляду на наведене, позов про стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої позики є підставним. Разом з тим, в частині суми стягнення позов підлягає частковому задоволенню. Так, у ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до укладеного договору відповідачеві передано 39000,00 гривень. Згідно викладеного вище відповідач має обов"язок повернути позивачеві грошові кошти у такій самій сумі, тобто, в сумі 39000,00 гривень. Та обставина, що сторони у договорі визначили, яку суму в перерахунку на іноземну валюту становила позичена сума, не спростовує вказаний вище висновок. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З огляду на те, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, договором позики, укладеним між сторонами, не передбачено, що позика є безпроцентною, враховуючи те, що у договорі не встановлено розмір процентів, відсутні інші домовленості в цій частині, розмір процентів підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України та нарахуванню щомісячно. В цій частині до позовної заяви додано розрахунок процентів, здійснений представником позивача, за період із 09.07.2014 року до 14.03.2016 року (а.с. 6). Такий розрахунок є вірним, проведений з застосуванням облікової ставки НБУ. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача проценти в розмірі 13984,97 грн. У ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням того, що відповідач прострочив виконання зобов"язання з повернення суми грошових коштів згідно договору позики, у позивача на підставі п. 2.2 договору та ст. 625 ЦК України виникло право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми. В цій частині позивачем надано в якості доказів відповідні розрахунки, здійснені представником позивача (а.с. 7, 8). Нарахування інфляційних втрат проведено за період з 08.07.2015 року до 01.03.2016 року з відображенням щомісячного розрахунку. Інфляційні втрати нараховано правильно, загальна сума становить 1024,06 грн. Аналогічно вірно здійснено розрахунок 3 % річних від простроченої суми за період із 08.07.2015 року до 14.03.2016 року у розмірі 804,58 грн. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позов є підставним та обгрунтованим і підлягає до часткового задоволення. З відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 54813,61 грн., з яких 39000,00 грн. - основний борг, 13984,97 грн. - заборгованість за процентами, 1024,06 грн. - інфляційні втрати, 804,58 грн. - 3% річних. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач при зверненні з позовом до суду сплатив 938,45 грн. судового збору (а.с. 73). Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 548,14 грн.

Outcome: partial