Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення позики , посилаючись на те, що 18.06.2012 року вона надала відповідачу позику в сумі 5500 доларів США під 20 % річних, які остання зобов»язалась повернути в повному обсязі з процентами по першій її вимозі. В підтвердження цього [PERSON] написала розписку. 18.12.2014 року вона звернулась до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення коштів, але відповідач на нього не відреагувала та кошти не повернула . З врахуванням уточнених позовних вимог (а.с.21) просить суд стягнути з відповідача, 150 480 грн суми позики, 20 % річних в сумі 76 608 грн, 1310 грн судового збору та 2500 грн витрат за надання правової допомоги. До початку розгляду справи по суті [PERSON], який на підставі довіреності діє від імені [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору позики у виді розписки недійсним (а.с. 94-95), який ухвалою суду від 27 травня 2015 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що [PERSON] у [PERSON] грошові кошти в сумі 5500 доларів США не позичала і таку суму в розписці не писала. Крім того розписка не містить істотних умов для даного виду договору, оскільки в ній не зазначені сторони зобов»язання, грошова сума словами і цифрами, строк позики, а також відсутній підпис позичальника . Позивач в судове засідання не з"явилась, надіслала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Вимоги за зустрічним позовом не визнала, посилаючись на обставини викладені у запереченні на нього (а.с. 107). Відповідач в судове засідання не з"явилась , надіслала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність та у відсутність її представника (а.с. 115). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази подані сторонами , суд встановив, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у виді розписки, відповідно до якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 5500 доларів . Також договором передбачено сплату відсотків за користування позикою в розмірі 20 % річних. Кінцевий термін повернення позики сторонами не обумовлювався. Дата укладення договору не зазначена. Оригінал розписки знаходився у позивачки(а.с.87). Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред"явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред"явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передавання грошей та його укладення у належній формі підтверджено наявністю розписки позичальника. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Суд, враховує , що шляхом усних перемовин спір між сторонами вирішено не було, в зв»язку з чим [PERSON] вимушена була звернутись до суду за захистом своїх прав. З часу звернення позивачки до [PERSON] з вимогою про повернення позики, тобто з 24.12.2014 року (а.с. 6, 88), остання позику не повернула, належних доказів про повернення позики не надала. Наявність у позивача розписки свідчить про неповернення відповідачем боргу. Так, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача 5500 доларів США з урахуванням курсу гривні до долара США станом на 20.02.2015року, що становить 150480 грн. Оскільки на день винесення рішення курс долара США згідно ставки НБУ становить за 1 долар США 21.262951, то до стягнення підлягає сума в розмірі 116 946.23, виходячи з наступного розрахунку : 5500 * 21.262951 = 116 946.23. Валюта в якій надавався борг відповідачем та її представником не заперечувалась, що свідчить про визнання ними даної обставини. Оскільки в договорі позики зазначено, що [PERSON] має право на отримання 20 % річних від суми позики то стягненню підлягає 23 389.24 грн. (116 946.23 * 20% = 23389.24) Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, який підлягає відшкодуванню, суд зазначає наступне. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу в порядку ст.88 ЦПК України, суд враховує , що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК) З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2015 року позивач уклала з адвокатом Шаленко П.М. договір про надання правової допомоги. На підставі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» , розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Адвокат Шаленко П.М. брала участь в судових засіданнях 02.03.2015 року, 11.03.2015 року, 20.03.2015 року, загальною тривалістю 62 хвилини (а.с.30, 31,51,52, 60) . Враховуючи, що 40 % від мінімальної заробітної плати становить 487.20 грн, стягненню на відшкодування витрат за надану правову допомогу підлягає сума в розмірі 535.92 грн, виходячи з наступного розрахунку : 487.20 : 60 хв * 62 хв (кількість часу протягом якого адвокат брав участь в судових засіданнях)= 503.44 грн. Стосовно позовних вимог за зустрічним позовом суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свіченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В матеріалах справи є оригінал розписки (а.с.87), написаної [PERSON], яка свідчить про те, що остання позичила у [PERSON] 5500 доларів. Обставини того, що розписку [PERSON] не писала, відповідачем та її представником не оспорювалисть та доказів на підтвердження цього не надано, хоча судом було роз"яснено представнику відповідача за первісним позовом обов"язок доказування та наслідки ненадання доказів (а.с. 99). Доводи позивача про відсутність в договорі істотних умов спростовуються змістом самої розписки. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність укладеного між сторонами договору позики на вказаних у розписці умовах та відсутності підстав для визнання договору позики у виді розписки недісним. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір, пропорційно до задоволених вимог та в межах вимог позивача в сумі - 1310 грн .

Outcome: partial