Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Леб'язької сільської ради Чугуївського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач вказала, що [INFO] року померла її тітка - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 3,93 умовних кадастрових гектари, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Лебежанський». Однак Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, так як для цього необхідно встановити факт утримання Позивача її тіткою - [PERSON]. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Представник Відповідача - Леб'язької сільської ради Чугуївського району Харківської області, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності нез'явившихся осіб за наявними доказами справи. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла - [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 01.01.2000 р. Леб'язькою сільською радою Чугуївського району Харківської області. (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 3,93 умовних кадастрових гектари, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Лебежанський». Вказане право на земельну частку (пай) належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 31 березня 1999 року №138/1, про що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблено запис за №711. (а.с. 10). Факт перебування [PERSON] та [PERSON] в родинних відносинах підтверджується наступними документами. Як вбачається зі свідоцтв про народження серії [NUMBER], та серії [NUMBER], батьками матері позивача - [PERSON] та тітки позивача - [PERSON] зазначені: [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 11,12). 17 квітня 1930 року мати позивача [PERSON] вийшла заміж, та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] року народилась позивач [PERSON], дівоче прізвище якої було «[PERSON]». (а.с. 14). Після реєстрації шлюбу з [PERSON], прізвище позивачки було змінено на «[PERSON]». Згідно повідомлення з Чугуївської державної нотаріальної контори від 13.08.2014 р. № 3516/01-16, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, в термін передбачений ст.ст. ЦК України РСР від 18 липня 1963 р. і заключними та перехідними положеннями до Цивільного кодексу України, прийнятого 16 січня 2003 р. (шість місяців), спадкоємці померлої в нотаріальну контору з заявами про прийняття або відмову від спадщини не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, оскільки постійно проживали разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини. (а.с. 31 ). Відповідно до статті 531 ЦК Української РСР(1963 р.) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. На момент смерті [PERSON], [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Однак [PERSON] не була зареєстрована за вказаною адресою. Фактично з 1997 року по час смерті [PERSON] Позивач постійно проживала разом з нею та знаходилася на її утриманні. Після смерті [PERSON] Позивач продовжила проживати в будинку та користуватися всім майном, доглядала за будинком, розпоряджалася особистими побутовими речами померлої. Після смерті [PERSON] в сільській раді Позивачу було роз'яснено, що якщо вона була на утриманні спадкодавиці та вступила в управління майном, то відповідно до ст.ст. 531, 549 ЦК Української РСР (1963р.), вона вважається такою, що прийняла спадщину. Позивач вступила в управління спадковим майном померлої [PERSON] протягом шести місяців з дня її смерті, а отже фактично прийняла спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON]. Оскільки інші спадкоємці після померлої відсутні, [PERSON] була єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавиці. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року. Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від неї допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування. Відповідно до п. 114 Інструкції Мінюсту від 14.06.1994, № 18/5 "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (інструкція на даний час втратила чинність), яка діяла на час відкриття спадщини, факт перебування на утриманні підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили, про встановлення факту перебування непрацездатної чи неповнолітньої особи на утриманні. Непрацездатність утриманця, пов'язана з віком, перевіряється за паспортом, свідоцтвом органу цивільного стану про народження. Аналогічні вимоги викладено в п. 212 Інструкції Мінюсту від 03.03.2004, № 20/5 "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", що є чинною на цей час. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 17 перехідних положень ЗК України сертифікат на право на земельну частку (пай), вважається правовстановлюючим документом і є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі. В разі смерті власника такого сертифіката, спадкування права на земельний пай здійснюється за нормами чинного законодавства, згідно норм ЦК України. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом чи Державним актом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Право [PERSON] на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом є невизнаним, що дає право в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved