Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить визначити місцем проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року, яке набрало законної сили 07.10.2013року, визначено місце проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], 08.02.2011 року разом з матірю, якою є відповідач. На момент розгляду справи, по якому було ухвалено судом вищевказане рішення, спільні діти позивача та відповідача проживали разом з позивачем, а відповідач мешкала окремо. З листопада 2013 року молодший син [PERSON] проживає разом з матірю, а старший син [PERSON] відмовився йти до матері у присутності працівників служби у справах дітей та матері. До теперішнього часу син [PERSON] проживає разом зі своїм батьком - позивачем у справі. З 01.09.2015 року син [PERSON] навчається в загальноосвітній школі № 15 міста Павлограда за місцем свого проживання, до цього часу відвідував дитячий навчальний заклад № 16 міста Павлоград. За станом здоровя неповнолітній [PERSON] є здоровим, відвідує спортивну секцію. На даний час позивач знаходиться на обліку в Фонді соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в місті Павлограді, отримує соціальні виплати у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві, має матеріальний стан, який забезпечує нормальні умови для життя сина. Після рішення суду від 29.05.2013 року змінились обставини, за яких з урахуванням інтересів сина, його думки, позивач має право звернутись до суду з позовом про зміну місця проживання сина разом з ним. Син [PERSON] дуже прихильний до батька, позивач приділяє йому весь свій вільний час, турбується про його фізичний та духовний розвиток. Згідно висновку спеціаліста - дитячого психіатра психоневрологічного диспансерного відділення КЗ "Павлоградська міська лікарня" від 13.02.2014року зміна місця проживання дитини [PERSON] та відрив його від батька може стати сильним психотравмуючим фактором. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, надали суду пояснення, які відповідають змісту позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Вважає, що підстави для зміни місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], відсутні, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року, за яким місце проживання сина [PERSON] встановлено з нею. Суду пояснила, що знаходиться в шлюбі з [PERSON], в них є спільна дитина - син [PERSON], також разом з ними проживає син [PERSON]. Дочка [PERSON], 1996року народження, продовжує навчання. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] та на утримання повнолітньої дочки на час її навчання. Відповідач при зустрічах провокує її на конфлікт, тому спілкування матері з сином [PERSON], дітей між собою не відбувається. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважаючи, що змінювати місце проживання дитини є недоцільним. Допитаний в присутності педагога - психолога малолітній [PERSON] пояснив, що любить батька, бажає проживати разом з ним, розповів, що батько готує йому сніданок, проводжає до школи, грає з ним в різні ігри. Підтвердив, що з братиком [PERSON] він не спілкується, на питання відносно матері не зміг дати чітку відповідь. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача та третьої особи, з"ясувавши думку малолітнього [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO], сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказані обставини встановлені рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року, тому у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також даним рішенням визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матірю - [PERSON] (а.с.4-6). Згідно копії довідки з місця проживання, виданої 15.12.2016 року головою правління ОСББ Дніпровська, 22, [PERSON], [INFO], дійсно проживає [INFO] зі своїм батьком [PERSON] та бабою [PERSON] з дня свого народження (а.с.20). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014року у позові [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини [PERSON] відмовлено. Згідно висновку від 25.05.2017 року Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради, малолітній [PERSON] навчається в загальноосвітній школі № 15 в 2 класі. За час навчання зарекомендував себе як старанний та здібний учень, має велике бажання вчитися. Батько створив належні умови для його виховання та навчання. На теперішній час суперечка за дітей між батьками продовжується. Враховуючи рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року № 185/324/13-ц, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, діючи виключно в інтересах дитини вважає недоцільним змінювати місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], яке визначено вищевказаним рішенням Павлоградського міськрайонного суду (а.с.204-205). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Судом встановлено, що дитина [PERSON] від народження жив зі своїми батьками, а з листопада 2013року - разом з батьком та бабусею, які піклуються про нього. Позивач, як батько, відіграває значну роль у житті дитини, сім"я є благополучною, матеріально забезпечена, позивач характеризується позитивно, що підтверджено матеріалами справи( а.с.97-100). Судом встановлено, що позивач сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON], яка продовжує навчання( у січні 2017року - 2158,64грн., у лютому 2017року - 2069,07грн), та відповідачці на утримання сина [PERSON](у січні 2017року - 326,34грн., у лютому 2017року - 4148,07грн.), що підтверджується довідкою від 10.03.2017року № 59( а.с.96). Стаття 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах,шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин.Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» ( від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини»( від 03 грудня 2009 року). Відносини між батьками склалися таким чином, що дитина [PERSON] фактично проживає з батьком та бабусею. Відтак, передача його матері у будь - якому разі буде втручанням в сімейне життя позивача. У рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М. Є. проти України» ЄСПЛ наголосив, що, визначаючи, чи буде втручання в сімейне життя «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції, в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що увсіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відокремлення дитини від батька буде суперечити інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком від 25.05.2017 року Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради, згідно з яким недоцільно змінювати місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], яке визначено вищевказаним рішенням Павлоградського міськрайонного суду, тобто з матір"ю, оскільки фактично дитина з матір"ю не проживає, а проживає з батьком, і у разі задоволення позову судом її місце проживання фактично не зміниться, а тільки набуде юридичного оформлення. Таким чином, позов є законним і обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved