Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що 10 вересня 1998 року, позивач, на підставі рішення №2 Гальжбіївської сільської ради народних депутатів від 10 лютого 1998 року отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку розміром 0,3055 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] серії І-ВН №014164, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №114. Проте, кадастровий номер на той час належній йому на праві власності земельній ділянці присвоєно не було. В процесі виготовлення технічної документації було складено акт встановлення в натурі меж земельної ділянки від 09 грудня 1997, в якому відображено погодження меж на площі 0,3055 м. кв. землекористувачами суміжних земельних ділянок, що підтверджується їх підписами, серед яких наявний і підпис відповідача. На цій підставі межі земельної ділянки було закріплено межовими знаками. Таким чином, позивачем значно раніше за відповідача на законних підставах було набуто вказану земельну ділянку відповідно до встановленої Державним актом про право власності на землю площі, та у визначених відповідно до технічної документації межах, які відповідно до встановленої законом процедури не оспорювались будь-ким із землекористувачів суміжних земельних ділянок, в тому числі і відповідачем. 30 листопада 2011 року листом Державного комітету України із земельних ресурсів № 26-ч-1258-7-08 позивача було повідомлено, що 25 сесією 5 скликання Гальжбіївської сільської ради від 8 вересня 2010 року затверджено технічну документацію із землеустрою та вирішено посвідчити право власності гр. [PERSON] на земельні ділянки в [ADDRESS] площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0043 га. для ведення особистого селянського господарства, на підставі якого йому видані Державні акти на право власності серії ЯЛ №511356 для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, серії ЯЛ № 511357 для ведення особистого селянського господарства та про присвоєння їм кадастрових номерів відповідно 0525681600:02:007:0016 та 0525681600:02:007:0062. Таким чином, позивач дізнався про те, що Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №511356, виданими на ім'я відповідача під кадастровим номером 0525681600:02:007:0016, закріплено право власності на земельну ділянку, абрис якої накладається на земельну ділянку позивача. Внаслідок того, що під час виготовлення за дорученням відповідача технічної документації були допущені помилки, що стало причиною накладення меж належних їм на праві власності земельних ділянок, позивач позбавлений можливості отримати кадастровий номер на Державний акт про право власності на земельну ділянку серії І-ВН №014164, виданий на ім'я позивача, та вільно реалізувати право власності на землю. Рішення Гальжбіївської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 08 вересня 2010 прийняте з порушенням ЗУ „Про місцеве самоврядування в Україні", так як воно ніде не зафіксовано. Зазначене свідчить про свідоме видання Гальжбіївською сільською радою рішення від 08 вересня 2010 року, яким порушується належне йому право щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. З цього вбачається незаконність вказаного рішення та необхідність скасування, а також визнання недійсним виданого на його підставі Державного акту на право власності серії ЯЛ №511356, зареєстрованого під кадастровим номером 0525681600:02:007:0016. Дані обставини змушують позивача звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що дійсно є накладення меж належних позивачу [PERSON] та [PERSON] на праві власності земельних ділянок. І саме позивачу необхідно переробити Державний акт на свою земельну ділянку. Державний акт який є у наявності у [PERSON] складений відповідно до чинного законодавства. Тому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області в судове засідання не з"явився, надав суду письмове заперечення від 08 жовтня 2013 року вхід.№6947 в якому зазначив, позивач не вказує і не додає до справи постанови Вінницького Апеляційного адміністративного суду та ухвали Вищого адміністративного суду України, де по такій аналогічній справі йому було відмовлено в задоволенні. Позивач повторно хоче щоб суд розглянув його спір. Крім цього, державний акт, який є у наявності у [PERSON] пройшов усю процедуру, є законним та дійсним. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник відповідача відділу Держкомзему у Ямпільському районі Вінницької області в судове засідання не з"явився, просить справу слухати у його відсутність, про що суду надано письмову заяву від 06 грудня 2013 року вхід.№8498. Представник відповідача "Вінагрополіс" Баришев С.О. позовні вимоги визнав, суду пояснив, що дійсно в Державних актах [PERSON] та [PERSON] є розбіжності в межах земельних ділянок. Представник відповідача відділу державної реєстраційної служби у Ямпільському районі Вінницької області в судове засідання не з"явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи присутні поштові повідомлення про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вирішуючи питання про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №511356, суд вважає позов задовольнити в цій частині з наступних міркувань. Із Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН №014164 виданого 10 вересня 2008 року на підставі рішення Гальжбіївської сільської ради від 10 лютого 1998 року №2 судом встановлено, що [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,3055 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства. Із Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН №014164 виданого 10 вересня 2008 року на підставі рішення Гальжбіївської сільської ради від 10 лютого 1998 року №2 судом встановлено, що [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,3055 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства. Із висновку №1906 судової будівельно-технічної експертизи складеного 17 лютого 2010 року судом встановлено, що фактична площа земельної ділянки, яку на день розгляду справи займає [PERSON] становить 0,3182 га. [PERSON] займає більшу частину земельної ділянки від належної йому на праві приватної власності. Площа залишку земельної ділянки становить 0,0127 га. Фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні [PERSON] і яка розташована [ADDRESS] на момент проведення дослідження становить 0,2720 га. Відповідно ч.2 ст.152 ЗК України землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно п. "б" ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, і тому є всі підстави для відновлення меж спірних земельних ділянок. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 153 Земельного кодексу України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно зі ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене лише за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Статтею 90 Земельного Кодексу України визначено права власників земельних ділянок, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, самостійно господарювати на землі, тощо, та передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. В технічному завданні на проведення робіт по виготовленню технічної документації та складання державних актів про право власності на землю від 27.10.2010 №4938 вказана загальна площа земельної ділянки (0, 2543 га.), яка перевищує межі, визначені рішенням Гальжбіївської сільської ради Вінницької області про передачу у власність земельної ділянки відповідачу [PERSON], прийнятому на 14 сесії 5 скликання від 27 січня 2009 року, що визначалась загальною площею 0, 40 га.: для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд - 0,20 га. та для ведення особистого селянського господарства - 0,20 га. Крім того, відповідачем [PERSON] під час виготовлення технічної документації для отримання Державного акту про право власності допущено порушення законодавства, яким встановлено порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок під час погодження меж спірної земельної ділянки з позивачем [PERSON], як із суміжним землевласником, що є також порушенням безпосередньо прав позивача як власника земельної ділянки. За статтею 91 ЗКУ власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства, зберігати геодезичні знаки. Згідно з п. 2.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Держкомзему України №43 від 04 травня 1999 року (в редакції, що діяла на 23.11.2005) роботи зі складання держаного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включають встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки. У тому числі здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. Статтею 198 ЗКУ визначено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості тощо. Актом погодження та встановлення меж земельної ділянки, що є частиною технічної документації, на підставі якої було видано оскаржуваний Державний акт, встановлено, що суміжні землевласники ніяких претензій при встановленні меж не заявляли, а тому спірних питань немає, незважаючи на те, що вказаний акт не підписаний позивачем як власником суміжної земельної ділянки, саме з підстав існуючого між позивачем та відповідачем [PERSON] спору щодо меж земельних ділянок. Таким чином, під час виготовлення технічної документації із землеустрою, яка затверджена 25 сесією 5 скликання Гальжбіївської сільської ради Вінницької області від 8 вересня 2010 року для посвідчення права власності гр. [PERSON] на земельні ділянки [ADDRESS] було допущено ряд порушень, що дає суду підстави для скасування вказаного Державного акта серії ЯЛ №511356. Внаслідок того, що під час виготовлення за дорученням відповідача [PERSON] технічної документації були допущені помилки, що стало причиною накладення меж належних позивачу [PERSON] та [PERSON] на праві власності земельних ділянок, позивач позбавлений можливості отримати кадастровий номер на Державний акт про право власності на земельну ділянку серії І-ВН №014164 та вільно реалізувати право власності на землю. Дії з присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру є необхідними у відповідності до чинного законодавства, оскільки зміст права власності на землю полягає у праві володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ст. 78 ЗКУ), а згідно зі ст. 132 ЗКУ угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні, серед іншого, містити кадастровий номер земельної ділянки (цифровий код (номер) земельної ділянки, що не повторюється на всій території України, присвоюється земельній ділянці під час проведення її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування такої ділянки (абз. 5 п. 2 Постанови КМ України від 18 серпня 2010, № 749 "Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці"). Тобто для реалізації належного позивачу права власності на земельну ділянку, останній має бути присвоєно кадастровий номер. Проте, п. 2.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02 липня 2003 року встановлено, що, реєстратор здійснює процедуру перевірки та приймання обмінного файла, у тому числі порівняння з технічною документацією. У разі відповідності обмінного файла відомостям, які наведено в технічній документації, та вимогам до структури, змісту та формату обміну даними, за результатами перевірки та приймання реєстратором робиться відмітка на титульному аркуші технічної документації про приймання обмінного файла, після чого заповнюється реєстраційна картка. У разі негативного висновку щодо результатів перевірки та приймання обмінного файла виконавцю робіт для доопрацювання надається список конкретних вимог та зауважень у вигляді протоколу перевірки, відповідно до якого необхідно внести зміни і доповнення. Саме такий протокол з повідомленням про неможливість визначити кадастровий номер у зв'язку із накладенням меж із належною відповідачу земельною ділянкою був отриманий позивачем на запит про присвоєння земельній ділянці, на яку виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку серії І-ВН №014164, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №114 кадастрового номеру на ім."я позивача. Таким чином внаслідок виданого відповідачу [PERSON] Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 511356, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю під №652560061000416, обмежується, встановлене ч. 4 ст. 373 ЦК право позивача, як власника земельної ділянки, на використання її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. У відповідності до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02 липня 2003 року, у разі внесення у державний акт площі земельної ділянки, яка не відповідає її фактичному розміру, внесення змін у державний акт на право власності на земельну ділянку чи його скасування не передбачено. Згідно із ст. 155 ЗКУ у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Тому відновлення порушеного права [PERSON] можливе не інакше як шляхом визнання недійсним виданого відповідачу [PERSON] Державного акта про право власності на землю, яким визначено право власності на площу земельної ділянки, що не відповідає її фактичному розміру. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про визнання недісним Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний Державний акт. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Крім того, ст. 24 Закону України „Про місцеве самоврядування", встановлено обов'язок органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, передбачених Конституцією і Законами України, та керуватися у своїй діяльності Конституцією і Законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятих в межах їхньої компетенції. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Також ст. 393 ЦК встановлено, що правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Згідно зі ст. 152 ЗКУ держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати недійсним Державний акт про право власності на землю серії ЯЛ № 511356 для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, зареєстрованого під кадастровим номером 652560061000416. Вирішуючи питання про задоволення позову в частині скасування як незаконного рішення 25 сесії 5 скликання Гальжбіївської сільської ради від 08.09.2010 „Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку", то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити з наступних міркувань. Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2012 року задоволено адміністративний позов [PERSON] до Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, відділу Держкомзему Ямпільському районі Вінницької області про визнання рішення 25 сесії 5 скликання Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 08 вересня 2010 року незаконним та скасувати. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду Вінницької області від 30 січня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити частково. Постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, Відділу Держкомзему у Ямпільському районі Вінницької області про визнання рішення 25 сесії 5 скликання Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 08 вересня 2010 року незаконним та скасування, -скасовано. Прийнято нову постанову. В задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, Відділу Держкомзему у Ямпільському районі Вінницької області про визнання рішення 25 сесії 5 скликання Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 08 вересня 2010 року незаконним та скасування -відмовленою. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 травня 2013 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Скасовано постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2012 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року. Позов [PERSON] залишено без розгляду. По скільки, строк оскарження рішення 25 сесії 5 скликання Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 08 вересня 2010 року позивачем пропущено. Позивач не ставить питання про поновлення строку оскарження, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial