Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] від 13 лютого 2009 року недійсним та його скасування. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що є дочкою [PERSON], який помер [INFO], що доводиться рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2012 року, яким встановлено факт родинних відносин між ними як дочкою та батьком. Після смерті батька відкрилась спадщина, яку може отримати відповідач [PERSON], оскільки на її ім"я складено вказаний заповіт. Однак, вважає позивач, заповіт є недійсним та повинен бути скасований, оскільки в заповіті невірно зазначено прізвище батька як [PERSON], а має бути [PERSON]; в заповіті є багато порушень та він не відповідає дійсності; [PERSON] не є дочкою [PERSON]; у заповіті зазначено адресу проживання [PERSON] [ADDRESS], але заповіт складено за адресою по [ADDRESS]; заповіт складено приватним нотаріусом; в заповіті з помилкою написано прізвище свідка [PERSON], але має бути [PERSON]; свідок [PERSON] тривалий час проживав за межами України і він є онуком [PERSON], яка підписала заповіт; в заповіті відсутнє прізвище її батька. Заявою про уточнення позовних вимог позивач ще раз просила скасувати заповіт, так як його не підписував [PERSON] Судом було залучено до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса [PERSON], дітей заповідача: [PERSON], [PERSON], подружжя заповідача [PERSON] В ухвалі суду від 20 лютого 2014 року на а.с. 30 прізвище третьої особи вказано за повідомленням позивача [PERSON] як [PERSON], але після надходження до суду заяви на а.с.40 від самої третьої особи та рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2014 року на а.с.67 встановлено, що правильним є прізвище третьої особи як [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] підтримала поданий нею позов та пояснила, що є дочкою [PERSON], який помер [INFO], що доводиться рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2012 року, яким встановлено факт родинних відносин між ними як дочкою та батьком. Позивач вважає, що, як дочка померлого [PERSON], має право на спадщину саме вона, а не [PERSON], на ім"я якої зробив заповідальне розпорядження [PERSON] Інші діти [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], також можуть претендувати на спадкове майно свого батька. Оспорюваний заповіт виготовлено з порушеннями, які зазначені в позовній заяві, тому його слід визнати недійсним та скасувати. Крім того, додала позивач, анкетні дані заповідача [PERSON] в заповіті про його дату народження [INFO] не відповідають анкетним даним її батька, який народився [INFO], що є додатковою підставою до визнання заповіту недійсним. Представник позивача [PERSON] підтримав свого довірителя [PERSON] та просив позов задовольнити .В доповнення до пояснень [PERSON] [PERSON] зазначив, що заповіт було укладено з порушенням Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2006 р. № 940), що робить заповіт нікчемним, а саме:у заповіті зазначено місце посвідчення заповіту смт.Студена Піщанського району, а не смт.Піщанка; у заповіті помилково написане прізвище заповідача виправлено не у всіх місцях, де вказано прізвище, а вчинені виправлення зроблені з порушенням зазначеного Порядку; не встановлено особу, яка підписала заповіт; особі, яка підписала заповіт, заповідач не надав доручення; в заповіті не зазначені дати народження свідків; заповідачу не роз"яснено нотаріусом зміст ст.ст.1241, 1307 ЦК; в спадковій справі [PERSON] наявні суперечливі дані про заповідача; нотаріальна форма заповіту правильна, але із-за порушення порядку його посвідчення оспорюваний заповіт є нікчемним. Відповідач [PERSON] позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що заповіт було складено на її ім"я [PERSON] за його бажанням відповідно до процедури посвідчення заповіту.Покійний [PERSON] доводився її вітчимом, оскільки перебував з її матір"ю [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1982 року до дня смерті. [PERSON] завжди ставився до неї дуже добре, натомість і вона вважала його близькою людиною.Оскільки покійний вітчим останніх одинадцять років був сліпий, тривалий час хворів, мав онкологічне захворювання і потребував стороннього догляду, вона допомагала своїй матері [PERSON] доглядати за ним. Натомість діти [PERSON], зокрема й позивач [PERSON], з батьком не спілкувалися взагалі, ніколи не цікавилися його життям та проблемами.За таких обставин відповідач вважає своє право на спадкування за заповітом [PERSON] не тільки законним, а й справедливим. Представник відповідача [PERSON] вважає позов безпідставним та просив відмовити в його задоволенні, заначивши, що позивач не впоралась з доведенням своїх вимог належними та допустими доказами по справі, вимога про визнання заповіту нікчемним до суду не подавалась, наявність помилок в заповіті не тягне за собою його недійсність, оскільки воля заповідача не спотворена. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1982 року до дня смерті. У покійного було троє дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] З усіх дітей з батьком спілкувалася лише [PERSON] за часів, коли ще була молодою дівчиною, однак після того, як батько не позичив її чималу суму коштів на придбання автомобіля, спілкуватися з батьком перестала, як і інші діти. Покійний [PERSON] добре ставився до неї, як до дружини, та до її дочки [PERSON] Останніх одинадцять років чоловік тяжко хворів, осліп, потребував постійного стороннього догляду, в чому й допомагала її дочка [PERSON] Очевидно [PERSON], бажаючи в такий спосіб подякувати її за турботу про нього, вирішив скласти заповіт на ім"я дочки, але це питання ніколи ними не обговорювалось, тим більше вона, [PERSON], його до цього не спонукала та не примушувала. Так як покійний був сліпий і тяжко хворий, нотаріус прибув до них до дому на [ADDRESS] для того, щоб скласти заповіт. Заповіт було зроблено при свідках [PERSON] та [PERSON], підписано [PERSON], так як чоловік був сліпий. Вважає, що при укладенні заповіту все було зроблено законно, [PERSON] перебував при своєму розумі, все розумів, вільно розпорядився майном без тиску чи примусу. За наведених обставин вважає неможливим задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні участі не приймала, проте надіслала на адресу суду заяву на а.с.84, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги [PERSON] пітримала повністю. Третя особа [PERSON] до суду не з"явився, про час та місце розгляду справи інформувався належним чином, сторони повідомили суд про те, що [PERSON] обізнаний про дану справу, але не бажає приймати в нії участь. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні участі не приймала, надавши письмові пояснення на а.с.133 від 13 жовтня 2014 року та на а.с.233 від 21 листопада 2014 року про те, що 13 лютого 2009 року нею було дійсно посвідчено заповіт від імені [PERSON], яким він заповів свою земельну ділянку плщею 2,6928 га [PERSON].У зв"язку з хворобою [PERSON] заповіт посвідчувався вдома за адресою: [ADDRESS], де проживав заповідач. Згідно паспорта, згідно якого було встановлено його особу, місце реєстрації заповідача на той час було : [ADDRESS]. Порядок вчинення нотаріальних дій вдома передбачено п.2 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, де зазначено, що коли фізична особа не може з"явитися в нотаріальну контору або в приміщення, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.В посвідчувальному написі на заповіті та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначено місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої заповіт був посвідчений вдома.Також такий запис, стверджує третя особа [PERSON], був занесений нею до Книги обліку викликів нотаріуса за межі робочого місця приватного нотаріуса 13 лютого 2009 року. Із-за хвороби (поганого зору) [PERSON] не міг сам прочитати складений заповіт та власноручно підписати його. Крім підпису, заповідачу слід було написати власноручно : " Мною, [PERSON], текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано". За його дорученням, в його, заповідача, та її, нотаріуса, присутності заповіт був підписаний іншою особою [PERSON]. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися не менше, ніж при двох свідках. Свідками посвідчення заповіту були [PERSON] та [PERSON]. 13 лютого 2009 року, зазначає [PERSON], через велику кількість відвідувачів та значну кількість нотаріальних дій, в тому числі посвідчення заповітів, при посвідченні заповіту [PERSON], в тексті заповіту було допущено орфографічну описку, а саме була вказана невірна дата народження [PERSON] - [INFO]. При реєстрації заповіту в приміщенні нотаріальної контори в Спадковому реєстрі та в книзі реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік було вказано вірну дату народження заповідача - [INFO].У зв"язку з тим, що жодна із зацікавлених осіб не зверталась до нотаріуса з приводу невірної дати народження заповідача, виправлення в тексті заповіту не проводилось.Заповіт [PERSON] складено без порушення вимог щодо його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. З наведених підстав, тертя особа [PERSON] вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що дійсно 13 лютого 2009 року були свідками при вчиненні заповіту їх сусідом [PERSON] на користь [PERSON] Так як [PERSON] був на той час людиною похилого віку, хворів, не бачив, замість нього заповіт підписала сусідка [PERSON], а вони, свідки, вголос прочитали заповіт та підписали його. Свідки не є родичами ні [PERSON], ні [PERSON] [PERSON] був при своєму розумі, все розумів та все усвідомлював, на нього ніхто не тиснув, він зрозумів зміст заповіту та не мав до його тексту ніяких зауважень. Свідок Шигида І.В., державний нотаріус Піщанської державної нотаріальної контори, суду пояснила, що 20 червня 2012 року нею було заведено спадкову справу № 104/ 2012 до майна померлого [INFO] [PERSON], оскільки до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини звернулись спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надали свідоцтво про смерть [PERSON] від 23 січня 2012 року, довідку Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області від 21 травня 2012 року про те, що [PERSON] на день смерті проживав в [ADDRESS], копію свідоцтва про народження померлого № [NUMBER], в якому зазначено, що [PERSON] народився [INFO], а також заповіт [PERSON] від 13 лютого 2009 року. На підставі наданого її свідоцтва про смерть [PERSON] вона зробила відповідні запити до Спадкового реєстру та отримала Інформаційну довідку №30833769, Інформаційну довідку №30833777, з яких слідувало, що за параметрами запиту на [PERSON] інформація у Спадковому реєстрі відсутня. Відсутність інформації нотаріус пояснила тим, що написання прізвища та інших анкетних даних особи має бути безпомилковим та ідентичним з усіма іншими документами.Оскільки написання прізвища спадкодавця є різним, інформація цілком можливо могла бути відсутня. З огляду на те, що при прийнятті рішення по спадковій справі нотаріус ретельно вивчає всі наявні документи і тільки в разі їх повної відповідності приймає рішення та видає відповідний документ, вказані інформаційні довідки не носять остаточного характеру. Продовжуючи роботу по спадковій справі, державний нотаріус зареєструвала дану спадкову справу в Спадковому реєстрі, що доводиться витягом №30833829. Згодом спадкоємці повідомили її про наявність судових справ з приводу заповіту та права на спадщину, тому робота зі спадковою справою була припинена до закінчення розгляду справ в суді. 16 жовтня 2014 року нею було отримано ще одну інформаційну довідку зі Спадкового реєстру №38644206, з якої слідує, що 13 лютого 2009 року приватним нотаріусом [PERSON] було внесено до Спадкового реєстру відомості про виправлення прізвища заповідача з "[PERSON]" на "[PERSON]" в заповіті від 13 лютого 2009 року, який виготовлено на бланку ВМС 269712. Інших дій в спадковій справі нотаріус не проводила, що доводиться її матеріалами, які надані суду. Заслухавши сторони, їх представників, пояснення третіх осіб, свідків та дослідивши письмові докази по справі, матеріали спадкової справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Під час судового розгляду встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що доводиться свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 січня 2012 року на а.с.26. 13 лютого 2009 року [PERSON] зробив заповідальне розпорядження ( заповіт), посвідчений приватним нотаріусом Піщанського районного нотаріального округу [PERSON], за яким належну йому земельну ділянку площею 2.6928 га, яка розташована на території Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області, грошовий вклад з нарахованими відсотками та компенсацією, який зберігається в Піщанській філії Крижопільського Ощадбанку Вінницької області № 2924/026 на рахунку № [NUMBER], заповів [PERSON], [INFO], відповідачеві по справі. Після смерті [PERSON] у нього залишились: дружина, [PERSON], з якою покійний перебував в зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1982 року до дня смерті; діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] як між дочкою та батьком встановлено рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2012 року на а.с.5 та ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 січня 2014 року про виправлення описки на а.с.6. Факт родинних відносин між третьою особою по справі [PERSON] та [PERSON] як між дочкою та батьком встановлено рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2014 року на а.с.67. Відповідач по справі [PERSON], на користь якої складено оспорюваний заповіт, доводиться покійному [PERSON] падчіркою, дочкою дружини [PERSON] Згідно виписки із акту огляду МСЕК №233848 на а.с.112а, 19 лютого 2008 року [PERSON], 1933 року народження, було встановлено безтерміново першу "А" групу інвалідності по зору, причиною інвалідності зазначено загальне захворювання та вказано на потребу в постійній сторонній допомозі. У зв"язку з хворобою [PERSON] заповіт посвідчувався приватним нотаріусом [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де фактично проживав заповідач разом з дружиною [PERSON], що не запечується сторонами, підтверджується поясненнями третіх осіб [PERSON] та [PERSON], показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] З пояснень нотаріуса [PERSON] слідує, що особа заповідача [PERSON] була встановлена нею згідно його паспорта, також було встановлено місце реєстрації заповідача за адресою : [ADDRESS]. На час посвідчення заповіту 13 лютого 2009 року була чинною Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року за №320/15, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882, з відповідними змінами та доповненнями, за якою, відповідно до глави1 п.1 чинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (далі - державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (далі - приватні нотаріуси)( далі по тексту Інструкція). Суд не приймає до уваги доводи представника позивача [PERSON] про порушення нотаріусом порядку посвідчення заповіту в порушення Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2006 р. № 940), так як даний порядок поширюється на уповноважених посадових осіб органів місцевого самоврядування; начальників госпіталів, санаторіїв, інших військово-лікувальних закладів, їх заступників з медичної частини, старших або чергових лікарів ;командирів (начальників) військових частин, з'єднань, установ, військово-навчальних закладів;головних лікарів, їх заступників з медичної частини або чергових лікарів лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров'я; директорів або головних лікарів будинків для осіб похилого віку та інвалідів; начальників установ виконання покарань та слідчих ізоляторів; капітанів морських або річкових суден; начальників пошукових або інших експедицій . Главою 1 п.2 даної Інструкції передбачено, що, відповідно до Закону України "Про нотаріат", Цивільного та Сімейного кодексів України нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії як посвідчення правочинів (договорів, заповітів, довіреностей, тощо). За п.5 глави 1 Інструкції, тексти заповітів викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок витрачання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів установлюються Кабінетом Міністрів України.Зазначені нотаріальні дії, вчинені без використання спеціальних бланків нотаріальних документів, є нечинними. Згідно глави 2 про загальні правила вчинення нотаріальних дій, в п.10 зазначено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України. Пунктом 11 передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін.) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Такий запис був занесений приватним нотаріусом [PERSON] до Книги обліку викликів нотаріуса за межі робочого місця приватного нотаріуса 13 лютого 2009 року. Із-за хвороби (поганого зору) [PERSON] не міг сам прочитати складений заповіт та власноручно підписати його, оскільки, крім підпису, заповідачу слід було написати власноручно речення: " Мною, [PERSON], текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано". За його дорученням, в його, заповідача, та її, нотаріуса, присутності заповіт був підписаний іншою особою [PERSON]. Свідками посвідчення заповіту були [PERSON] та [PERSON]. Главою 2 пунктом 16 Інструкції передбачено, що нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. В даному випадку під дорученням заповідача підписати документ іншою особою не слід розуміти правовідносини з представництва за довіреністю за ст.244 ЦК, як вважає представник позивача і які, на його думку, не були оформлені належним чином. Згідно зі ст.1234 ч.2 ЦК, право на заповіт здійснюється особисто, вчинення заповіту через представника не допускається, а відповідно до ст.238 ч.2 ЦК представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Пунктом 23 глави 2 Інструкції передбачено, що при посвідченні правочину всі дописки і виправлення можуть бути зроблені тільки під час вчинення нотаріальної дії.Усі виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати.Виправлення, зроблені в тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (наприклад, копія документа), застерігаються нотаріусом лише в кінці посвідчувального напису з проставленням підпису нотаріуса і печатки на такому застереженні.Дописки чи виправлення, зроблені в тексті правочину, повинні бути застережені нотаріусом, підписані особами, які вчиняють нотаріальну дію, із зазначенням дати внесених виправлень чи дописок та скріплені підписом і печаткою нотаріуса. Пункт 25 глави 2 Інструкції передбачає, що про всі нотаріальні дії робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Як слідує зі встановленого під час розгляду справи, описана вище процедура посвідчення заповіту приватним нотаріусом була витримана. Серед інших, однією з підстав визнання заповіту недійсним, позивач [PERSON] вказує на неправильність написання дати народження заповідача, яка має бути не [INFO], як вказано в заповіті, а [INFO], як про це зазначено в довідці Піщанського РС УДМС України у Вінницькій області від 7 жовтня 2014 року на а.с.134. При цьому, ні позивач, ні інші учасники розгляду справи не сумніваються в особі заповідача, знають дату його народження як [INFO]. Дану розбіжність в датах написання народження заповідача в заповіті [PERSON] від 13 лютого 2009 року третя особа [PERSON] пояснила, що через велику кількість відвідувачів та значну кількість нотаріальних дій, в тому числі посвідчення заповітів, при посвідченні заповіту [PERSON], в тесті заповіту було допущено орфографічну описку, а саме була вказана невірна дата народження [PERSON] - [INFO]. При реєстрації заповіту в приміщенні нотаріальної контори в Спадковому реєстрі та в книзі реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік було вказано вірну дату народження заповідача - [INFO].У зв"язку з тим, що жодна із зацікавлених осіб не зверталась до нотаріуса з приводу невірної дати народження заповідача, виправлення в тексті заповіту не проводилось.Заповіт [PERSON] складено без порушення вимог щодо його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. З наведеного слідує, що при оформленні заповіту [PERSON] нотаріус, відповідно до п.13 глави 2 Інструкції, встановила особу, яка звернулася за оформленням нотаріальної дії за паспортом, що унеможливило будь-які сумніви щодо особи громадянина, оскільки, приватний нотаріус [PERSON], зареєструвавши посвідчений правочин в спадковому реєстрі 13 лютого 2009 року о 13 год. 59 хвилин, зазначила заповідачем [PERSON], [INFO], що доводиться витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі на а.с.225. Встановлення особи заповідача здійснювала і державний нотаріус Шигида І.В. при оформленні спадкової справи, оскільки прізвище заповідача за написанням різниться не тільки із заповітом, свідоцтвом про смерть, а й зі свідоцтвом про народження померлого, в якому по батькові заповідача також написано по іншому як "[PERSON]", замість "[PERSON]". Пункт 36 глави 3 Інструкції зобов"язує нотаріуса встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін .Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Розділ 17 Інструкції регулює питання посвідчення заповітів та вказує, що нотаріус посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233 - 1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.Посвідчення заповіту через представників не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути:нотаріус,особи, на користь яких складено заповіт, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Зміст ст.ст.1241,1254,1307 ЦК нотаріусом заповідачеві роз"яснено, що спростовує доводи прдставника позивача про наявність порушення процедури оформлення заповіту та, як наслідок, його нікчемність. Наведенні положення Інструкції кореспондують з нормами Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року в чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту редакції, а саме зі ст.ст.1,7,34,41,43,44,45,52 даного закону. Аналіз наведених вище норм Інструкції, перевірка доводів позивача , спрстувань відповідача, пояснень третіх осіб, показань свідків дають суду всі підстави до висновку, що при посвідченні заповіту [PERSON] не було допущено порушень процедури, форми, порядку, місця та способу його укладання, підписання, посвідчення та реєстрації. Відповідно до ст. 1233 ЦК, заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є правочином, який укладається фізичною особою (заповідачем) на випадок смерті, вчиняється в передбаченій законом формі, тому на нього також поширюються загальні положення про правочини. Заповіт може бути визнано недійсним з часу його укладення у разі, якщо заповіт уклала особа, яку визнано в судовому порядку недієздатною або котра не досягла віку заповідальної дієздатності; заповідач не підписав особисто заповіт і за його проханням заповіт не підписаний іншим громадянином; за проханням заповідача заповіт підписано особою, яка не мала права його підписувати; заповіт посвідчений особою, якій чинне законодавство таких повноважень не надає. Підстави визнання заповіту недійсним можуть бути встановлені і після відкриття спадщини складання іншого заповіту який, по суті, скасував попередній; встановлення обставин, які б спотворили волю заповідача на момент укладання заповіту ( насильство, обман, помилка);встановлення факту, що на момент складання заповіту заповідач не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Для дійсності заповіту необхідно з'ясувати волю особи, яка бажає складати заповіт та належним чином оформити волевиявлення. Саме нотаріальна форма заповіту, яка в цілому була витримана в даному спорі, дозволила суду впевнитися у вільному волевиявленні заповідача, з'ясувати істинний зміст заповіту, переконатися в тому, що на волю заповідача не вплинули сторонні особи, заповідач перебував у свідомості, при своєму розумі та, незважаючи на фізичні вади, добре орієнтувався в суті подій, що відбувалися, а тому відсутні обставини, які могли б слугувати підставами для визнання заповіту недійсним. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним тоді, якщо буде установлено, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі, наприклад, відбулося складання заповіту під впливом насильства з боку спадкоємця. Але при зазначених обставинах справи заповіт не може бути визнано недійсним із-за відсутності обставин, які б спотворювали волю заповідача. При вирішення питання про визнання заповіту недійсним, треба враховувати, що якщо в заповіті є помилки або неточності які самі по собі не суперечать правилам вчинення правочину чи формі правочину, то такий заповіт не може бути визнаний недійсним за таких підстав. На виконання настанов Пленуму ВСУ, перелічених в Постанові від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд застосував норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини на час їх виникнення: ст.203 ЦК про загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ст.204 ЦК про презумпцію правомірності правочину; ст.ст.205, 209, 211 ЦК. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою ст.203 ЦК, а саме недодержання вимог про те, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Даний перелік підстав визнання правочину недійсним є вичерпним і такі підстави не тільки не доведені позивачем, а й не викладені в позовних вимогах. Вимога представника позивача, викладена в судових дебатах, про визнання правочину нікчемним є безпідставною, оскільки такий предмет спору у справі відсутній та, за змістом ч.2 ст. 215 ЦК недійсність нікчемного правочину встановлюється законом, а не судом. Нікчемний правочин може бути визнаний судом тільки дійсним і тільки у випадках, встановлених ЦК. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed