Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про встановлення додаткового строку шість місяців для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка розташована в [ADDRESS] та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 травня 1993 року. За життя [PERSON] скала заповіт від 03 серпня 2004 року на ім'я [PERSON]. Також, позивач зазначив, що він народився [INFO] року та на момент смерті матері був непрацездатним, у зв'язку з чим згідно ст. 1241 ЦК України він має право на обов'язкову частку у спадщині. При зверненні 04 лютого 2015 року до державної нотаріальної контори позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті [PERSON] було відмовлено, оскільки він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Також позивач зазначив, що встановлений строк він пропустив, оскільки вважав, що прийняв спадщину, володів, розпоряджався, доглядав за вказаною квартирою. Крім того, був необізнаний в чинному законодавстві та не знав, що при наявності заповіту він мав право на обов'язкову частку у спадщині. Враховуючи вище викладене позивач просить в судовому порядку визначити додатковий строк для звернення з заявою про прийняття спадщини терміном у шість місяців. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що він у 2000 році переїхав з м. Ільїчівськ Одеської області до смт. Тарутине Одеської області. У зв'язку з чим, він почав проживати разом із своєю матір'ю [PERSON], в її квартирі, яка розташована по [ADDRESS]. В даній квартирі він також був зареєстрований. У 2004 році він познайомився із жінкою, до якої переїхав проживати в службову квартиру, розташовану в смт. Тарутине по вулиці Набережній Одеської області, яка була їй надана у період роботи на компресорній станції смт. Тарутине. В даній квартирі вони мешкали до 2014 року. [INFO] року померла його мати [PERSON]. Він знав, що його мати склала заповіт від 03 серпня 2004 року, яким заповідала квартиру, яка розташована в [ADDRESS] його племіннику відповідачу [PERSON]. Після смерті матері, він за домовленністю з відповідачем в рівних частках сплачував комунальні послуги за користування цією квартирою. Через деякий час він почав один сплачувати комунальні послуги. У 2010 році за згодою з відповідачем він почав робити ремонт в спірній квартирі, фактично ремонт він робив на протязі чотирьох років і у 2014 році в зв"язку з тим, що його та його дружину виселили із службової квартири, він переїхав проживати в спірну квартиру. Раніше між ним та відповідачем також була домовленість про те, що після того як відповідач оформить спадщину, то вони укладуть договір оренди цієї квартири. До теперішннього часу відповідач спадщину не оформив і вони ніякого договору не уклали. У зв"зку з цим, він звернувся до Тарутинської нотаріальної контори з заявою, щоб вияснити питання, чому відповідач до теперішнього часу не оформив спадщину. Після чого, державним нотаріусом йому було роз"яснено, що на момент смерті матері він мав право на обов"язкову частку у спадщині, так як був непрацездатним. В зв"язку з цим, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, так як він пропустив строк прийняття спадщини. На теперішній час, він просить задовольнити його позов, надати йому додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки з моменту смерті матері, він вважав, що прийняв фактично вищевказану спадщину та іншого житла в них з дружиною немає. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила що вона є матір'ю відповідача [PERSON]. За півроку до смерті [PERSON] проживала разом із її сім'єю в [ADDRESS] Вона доглядала за нею. За життя [PERSON] склала на ім'я відповідача заповіт від 03 серпня 2004 року, яким заповідала йому усе своє майно, в тому числі квартиру, яка розташована по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у 2000 році приїхав з м. Іллічівськ, і деякий час проживав із своєю матір'ю в спірній квартирі. Він також в даній квартирі був зареєстрований, але ніхто йому дозволу на це не давав. Її син після смерті своєї бабусі [PERSON] звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але до теперішнього часу не оформив квартиру, оскільки він стоїть у черзі на відомчу квартиру у Автономіній Республиці Крим, оскільки він там проживає. Також, зазначила, що дійсно між позивачем та відповідачем була домовленість про проживання [PERSON] у даній квартирі до смерті. Позивач знав про існування заповіту, але не звертався з заявою про прийняття спадщини, йому скоріше не потрібна була квартира і після спливу декількох років, він звернувся до нотаріуса. Ніякої поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини, ним не наведено. Дійсно позивач сплачував комунальні послуги, спочатку з відповідачем в рівних частках, а потім з 2010 року почав робити ремонт і сам доглядав за квартирою. Ніхто не має наміру позивача з даної квартири висиляти, а її син по родинному дозволив позивачу в даній квартирі проживати разом із своєю дружиною. Таким чином вона заперечує проти позову та просить в його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти позову, пояснивши, що позивачем [PERSON] дійсно пропущено строк для прийняття спадщини після смерті матері. Всі причини наведені позивачем, згідно законодавства не можуть бути визнані судом, як поважні. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог він не вбачає та просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, свідка, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково із наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом позивача [PERSON] та батьком відповідача [PERSON]. Позивач до 2000 року проживав в м. Іллічівськ, потім приїхав та мешкав разом із матір'ю [PERSON], в [ADDRESS], де також був зареєстрований. За півроку до смерті їх мати погано себе почувала та проживала разом із ним (свідком) в смт. Тарутине по вулиці 50 років жовтня Одеської області. На той час позивач переїхав та проживав разом із своєю дружиною в квартирі по вулиці Набережній в смт. Тарутине Одеської області. В спірній квартирі ніхто не проживав. За життя їх мати склала на ім'я відповідача заповіт. Після того, як дружина позивача вийшла на пенсію, їх виселили з квартири по вулиці Набережній в смт. Тарутине та вони переїхали у спірну квартиру. Між сторонами дійсно була домовленість про те, що позивач буде проживати в даній квартирі, він робив ремонт, сплачував комунальні послуги, ніяких претензій не було з його сторони і тільки у 2014 році він заявив, що хоче подати в суд для прийняття своєї долі у спадщині після смерті їх матері. Так, судом встановлено, що спадок відкрився в день смерті спадкодавця [PERSON], а саме з [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка розташована в [ADDRESS] та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 травня 1993 року виданого Тарутинським агентством по приватизації житла, зареєстрованого за №96. Відповідно довідки Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області селищною радою було проведено зміну нумерації будинків в смт. Тарутине по вулиці Красній та згідно рішення другої сесії Тарутинської селищної ради від 15.04.1996 року №3 будинку під [ADDRESS] Згідно довідки Тарутинської селищної ради Одеської області до складу сім'ї померлої [PERSON] на день смерті входив тільки позивач [PERSON]. В силу ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України - за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтею 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом, також встановлено, що за життя [PERSON] склала на ім'я відповідача [PERSON] заповіт від 03 серпня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №2180. Вказаним заповітом померла [PERSON] заповідала відповідачу [PERSON] усе своє майно де б воно не знаходилося та з чого б не складалося і взагалі все те, що на момент смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право. Згідно ст.1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги на спадок, що відкрився після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO] року. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Таким чином, також, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на момент смерті своєї матері був непрацездатною особою, а тому незважаючи на заповіт, має право на обов"язкову частку у спадщині, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], згідно якого [PERSON] народився [INFO] року та його матір"ю є [PERSON], яка померла [INFO] року. Згідно спадкової справи №5/06 від 26.09.2005 року видно, що відповідач [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], але в даній заяві відповідач не вказує, що є спадкоємці, які мають право на обов"язкову частку у спадщині. Позивач [PERSON] не звертався з заявою до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини. Згідно домової книги смт. Тарутине та копії паспорту позивач [PERSON] дійсно був зареєстрований в [ADDRESS]. Також в судовому засіданні представники відповідача не заперечували той факт, що позивач [PERSON] користувався спільною квартирою, як до смерті так і після смерті [PERSON]. Згідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки він вступив у володіння спадковим майном, він не має іншого житла, крім того відповідач [PERSON] обіцяв оформити договір оренди, але до теперішнього часу нічого не зробив, позивач мав ключі від квартири, сплачував комунальні послуги, дані обставини не спростовували в судовому засіданні представники відповідачів. Також, судом береться до уваги, похилий вік позивача, юридична необізнаність та факт користування майном та розпорядження ним, після смерті матері, які стали причиною несвоєчасного подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Виходячи з наведеного, зазначені причини не повинні стати на перешкоді в реалізації законного права позивача, що й передбачено чинним законодавством. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку, що вищезазначені обставини, які стали підставою пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є об'єктивними та допустимими, а тому є достатні підстави для визначення позивачу [PERSON] додаткового строку один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, а позов є законним, обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 1217-1216; 1241; 1258; 1270; 1272 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: partial