Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

06 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з відповідним позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позивач прохає суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки площею 10,9299га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2322780800:03:002:0040, розташовану на території Білоцерківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, яка належала її двоюрідній сестрі [PERSON], померлої 19 квітня 2015 року. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з"явились, про час і місце розгляду повідомлені, причини неявки повідомили. Представник позивача - адвокат [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона позов підтримує та прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Представник Білоцерківської сільради в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду повідомлений, у письмовій заяві повідомив судові про те, що відповідач позов визнає, зазначені у ньому обставини не оспорює. Представники третіх осіб - нотконтора та сектор ДРРПНМ не з"явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі на підставі наявних доказів у справі. Виходячи з наведеного, а також положень ст.ст.158,169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла 19 квітня 2015 року, після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 1/4 частка від 10,9299 га, яка розташована на території Білоцерківської сільради, має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2322780800:03:002:0040, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №056063 , виданого відділом земельних ресурсів у Куйбишевському районі 26 вересня 2008 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2005 року ВСЕ 604164. Дану земельну ділянку площею 1/4 частки від 10,9299 га [PERSON] успадкувала від свого чоловіка [PERSON], яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗП №040454, виданого Білоцерківською сільрадою 10 лютого 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 26, що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про смерть серії І-ЖС№317341 від 20 квітня 2015 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2005 року ВСЕ 604164, Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП №040454 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №056063. Згідно витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 05 вересня 2013 року, земельна ділянка з кадастровим номером 2322780800:03:002:0040 перебуває у спільній частковій власності, 1/4 частка належить [PERSON], 3/4 - [PERSON], документ, що посвідчує право власності - Державний акт від 10 лютого 2000 року серії І-ЗП № 040454. За правилами стст.1216-1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не склала. Державним нотаріусом 03 грудня 2015 року повідомлено позивача про можливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку лише у разі надання нотаріусу правовстановлюючого документа щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони, арешту цього майна. Згідно з гл.10 розділу 4 п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони, арешту цього майна. Відповідно до ст.1223,1258,1265 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування за законом почергово. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Так, після смерті [PERSON] у п"яту чергу право на спадкування за законом має право її двоюрідна сестра [PERSON], що підтверджується копіями відповідних документів: свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON], свідоцтвами про народження батька позивача - [PERSON] та матері померлої [PERSON] - [PERSON]. Інших спадкоємців після померлої [PERSON] не має. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Постановою державного нотаріуса Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області від 03 грудня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. Нотаріусом було роз"яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку можлива лише у разі надання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони, арешту цього майна. [PERSON] в якості правовстановлюючого документу на земельну ділянку надано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№056063, виданий відділом земельних ресурсів у Куйбишевському районі Запорізької області 26 вересня 2008 року. Проте у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого реєстраційною службою Куйбишевського районного управління юстиції в Запорізькій області від 21 жовтня 2013 року, правовстановлюючим документом занесено Державний акт про право власності на землю серії І-ЗП №040454, виданий Білоцерківською сільрадою 10 лютого 2000 року та свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Куйбишевської нотаріальною конторою Запорізької області 02 листопада 2005 року за реєстровим №3397. З письмових пояснень третьої сторони - сектору ДРРПНМ вбачається, що право власності заявника [PERSON] на 1/4 частину земельної ділянки площею 10,9299 га було зареєстрованого на підставі: свідоцтва про право на спадщину № 3397, виданого державним нотаріусом нотконтори 02 листопада 2011 року, державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП №040454, виданого Білоцерківською сільрадою 10 лютого 2000 року, витягу з ДЗК про земельну ділянку від 05 вересня 2013 року. Згідно зазначеного витягу, документом, що посвідчує право власності вказано саме Державний акт про право власності на землю серії І-ЗП №040454, виданого Білоцерківською сільрадою 10 лютого 2000 року на ім"я [PERSON] Відомості про Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ЯЕ № 056063, виданого 26 вересня 2008 року відділом земельних ресурсів у Куйбишевському районі на ім"я [PERSON] у витязі ДЗК відсутні, зазначений Державний акт на реєстрацію надано не було. В зв"язку з цим державна реєстрація права власності на об"єкт нерухомого майна була проведена на підставі документу, що посвідчує право на об"єкт нерухомого майна - свідоцтво про право на спадщину № 3397, виданого Куйбишевської нотаріальною конторою Запорізької області 02 листопада 2005 року. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачами не порушувалось.

Outcome: approved