Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач за зустрічним позовом - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просила суд зобов'язати відповідача - [PERSON] знести за свій рахунок самочинну добудову літ. "А'-1", сарай літ. "Т", льох літ. "П", що розташовані по [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що відповідач без згоди позивача як співвласника домоволодіння та сумісного користувача земельної ділянки, самовільно, без належного дозволу та проекту, самочинно побудувала на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні (в тому числі спільний в'їзний двір) житлову добудову "А'-1" до житлового будинку літ. "А-1", сарай літ. "Т" з льохом літ. "П". Рішенням Фрунзенського районного суду від 15.05.2012 року і Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.11.2012 року (які в цій частині не оскаржувались і не скасовані) у позові [PERSON] про визнання права власності на зазначену самочинну прибудову та надвірні споруди сарай та льох) - відмовлено. Отже у Відповідачки відсутнє право власності на зазначені об'єкти самочинного будівництва. Позивач наголошує, що зазначені самочинні добудови перешкоджають їй вільно користуватися земельною ділянкою за вказаною адресою. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON], який дії на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі Угоди про надання правової допомоги, в судовому засіданні заперечували проти зустрічного позову в повному обсязі та просили суд відмовити у його задоволенні. Заперечення мотивовані тим, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] не є належним позивачем у справі за даним позовом, оскільки нормами ст. 376 ЦК України передбачено, що з позовом про знесення самочинного будівництва має право звернутися власник (користувач) земельної ділянки, який заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб. Представник відповідача вважає, що позивач за зустрічним позовом не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій розташовані спірні будівлі, та у зв'язку з чим не може звертатися з вказаною позовною вимогою до суду. Крім того, на думку представника відповідача, [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки будівництво спірних об'єктів завершилося у 1994 році, а право власності на 105/300 часток будинку [ADDRESS] вона отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2004 року, у зв'язку з чим не приймала безпосередньої участі у будівництві добудови літ. "А'-1", сарай літ. "Т", льох літ. "П". Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти зустрічного позову та просила суд відмовити у його задоволенні. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін, їх представників та третіх осіб, суд встановив наступне. Судовим розглядом встановлено, що власниками домоволодіння по вул. Немишлянській, 265 у м. Харкові є: - [PERSON] - 195/600 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2012 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON], реєстр №691; - [PERSON] - 105/300 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2004 року, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, реєстр. № 4-234; - [PERSON] - 195/600 часток на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 29.11.1984 року Виконавчим комітетом Фрунзенської районної Ради народних депутатів (47/300 частин) та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.11.2005 року, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, реєстр. №3-2150. Зазначене домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 1266 кв.м., що знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників. Позивач за зустрічним позовом наголошує, що відповідачка [PERSON] без її згоди як співвласника домоволодіння та сумісного користувача земельної ділянки, самовільно, без належного дозволу та проекту, самочинно побудувала на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні, житлову добудову "А'-1" до житлового будинку літ. "А-1", сарай літ. "Т" з льохом літ. "П". Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 листопада 2012 року у справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, було змінено рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2012 року, та в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на житлову прибудову літ. «А1-1», яка розташована на [ADDRESS], відмовлено. В цій частині рішення суду в касаційному порядку не оскаржувалось. Таким чином, на даний час у відповідачки відсутнє право власності на вказані об'єкти нерухомості. Позивач наголошує, що вказані самочинні добудови перешкоджають їй вільно користуватися земельною ділянкою за вказаною адресою. Крім того, позивачем надано до суду висновок від ліцензованої організації з приводу дотримання протипожежної відстані між самочинно здійсненою добудовою літ."А'-1" та іншим житловим будинком літ. "Б-1", який розташований на цій же земельній ділянці. Зазначена обставина створює потенційну загрозу з приводу виникнення та можливого поширення пожежі від одного житлового будинку до іншого. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна особа самостійно обирає передбачений частиною 2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів, на свій розсуд визначає коло відповідачів, які, на її думку, порушують її права, а також спосіб, у який за законом можливе поновлення порушеного права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. (ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України). Звернувшись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання [PERSON] знести самовільну забудову, позивач, згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, повинен довести, що мають місце саме ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу 2004 року, положення зазначеного кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини самочинного будівництва, як і сам об'єкт продовжували існувати після набуття чинності ЦК України 2004 року, зустрічний позивач [PERSON] має розглядатися в порядку застосування норм ЦК України 2004 року. Відповідно до частин 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважається будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з частинами 3, 4, 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до положень частини 7 вказаної статті суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі за текстом - Постанова) позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Згідно з ч. 1 п. 22 Постанови знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ч. 1, 3-5 п. 24 Постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Тобто правила про зобов'язання знести самочинне будівництво, застосовується лише у разі, коли буде встановлено, що самочинне будівництво неможливо привести у стан, який буде відповідати будівельним нормам та правилам, або особа відмовляється вчинити такі дії. До того ж, за змістом наведеного, збудований самочинно об'єкт може бути знесений на підставі судового рішення в передбачених ст. 376 ЦК України випадках у справі за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про передчасність пред'явленого позову, оскільки всі передбачені законодавством України заходи реагування на здійснення самочинної перебудови не використані, доказів на підтвердження цього матеріали справи не містять. За вказаних підстав позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] треті особи: [PERSON], [PERSON] про зобов`язання знести самочинну добудову та не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed