Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому зазначають, що у вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1987 року. За час спільного проживання ними було придбано квартиру [NUMBER] ЖБК "Будівельник-1" у житловому будинку по [ADDRESS] в м. Генічеськ Херсонської області. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 19.03.1993 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON]. Крім позивачів у даній квартирі проживає також їхній син [PERSON] разом зі своєю дружиною та зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який з 2006 року після реєстрації шлюбу у вказаній квартирі не проживає, мешкає окремо у м. Генічеськ. Вказують, що реєстрація відповідача за місцем їхнього проживання у належній їм квартирі порушує їх права як власників нерухомого майна та тягне за собою матеріальну шкоду, яка виражається в тому, що вони мають постійно сплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично в квартирі не проживає. Позивачами запропоновано відповідачу добровільно знятися з реєстрації в квартирі, але відповідач відмовився виписатися з квартири. Вказують, що оскільки останній понад вісім років не проживає у належній їм квартирі, то з урахуванням ст.ст. 71, 72 ЖК України є такою особою що втратив право користування жилим приміщенням. Вважають, що відповідач порушує їхнє право на вільне користування власністю, тому просять суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] в м. Генічеськ та зобов'язати його знятися з реєстрації. В судовому засіданні представник позивачів за довіреністю [PERSON] подав заяву про зміну підстав позову де посилаючись на вимоги ст.ст. 383, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України просить суд позов задовольнити, винести рішення яким усунути перешкоди в користуванні власністю позивачів, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] в м. Генічеськ та зобов'язати його знятися з реєстрації Відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що є рідним сином позивачів. Дійсно з 2006 року не проживає у вказаній квартирі, однак продовжує бути там зареєстрований. Іншого житла він не має, тимчасово проживає в житловому будинку, належному позивачам в м. Генічеськ Херсонської області, однак вказане житло йому не належить. Крім того вказує, що спірна квартира була надана позивачам в порядку черговості одержання житла та він будучи малолітньою дитиною надавав батькам право на першочергове отримання цього житла, а отже також має право на частку цієї квартири. Фактично спірна квартира йому не потрібна. Він іноді відвідує квартиру 31, в ній знаходяться деякі його речі. Виписуватися йому нікуди. Просить в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази по справі вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] в м. Генічеськ Херсонської області яка на праві приватної власності належить [PERSON] відповідно до Реєстраційного посвідчення від 19.03.1993 року. В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, але фактично він в квартирі не мешкає з 2006 року з причин одруження та зміни міста проживання: спочатку проживав в м. Горлівка на найманій квартирі, яку згідно пояснень як позивачів так і відповідача оплачували позивачі, а потім в житловому будинку по [ADDRESS] в м. Генічеськ, що також належить на праві власності позивачам, що визнається сторонами по справі. Перешкод відповідачу в користуванні квартирою з боку позивача не відбувалося, що також визнається відповідачем. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що відповідач без поважних на то причин в зазначеній квартирі не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, і відповідно не реалізував своє право на проживання в квартирі протягом встановленого законом строку , а тому згідно ст. 405 ЦК України втратив право користування квартирою [ADDRESS] Також судом визнається, що реєстрація відповідача в зазначеному будинку, створює перешкоди в користуванні позивачем власністю. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою позивача. Разом з тим, суд не погоджується з доводами відповідача, що він є співвласником спірної квартири, і в квартирі знаходяться його речі, оскільки ніяких доказів з цього приводу позивачем не надано, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача щодо зобов'язання відповідача знятися з реєстрації за вказаної адреси необхідно відмовити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач бажає отримати рішення суду для подальшого його використання для зняття з реєстрації відповідача в квартирі, та її реалізації, а згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення , про визнання особи безвісно відсутньою бо оголошення її померлою. Тобто для захисту прав позивача рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою є достатнім.

Outcome: partial