Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт, яким визнати її особою, яку необірунтовано піддано покаранню позасудовим органом і такою, що реабілітована відповідно до ст. 1 ЗУ ,Дро реабілітацію жертв політичних репресій на Україні". В обґрунтування заяви покликається на те, що 31 грудня 1948 р. вона зі своєю сім'єю була вислана зі села Петричі Буського району Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР від 29 січня на спецпоселення з конфіскацією майна в Хабаровський край з політичних мотивів як члени сім'ї учасника ОУН та були звільнені 5 березня 1960 р. на підставі ПВР СРСР від 07 січня 1960. Її було реабілітовано за статтею 3 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» Управлінням МВС України у Львівській області , проте вона вважає себе особою, яка підлягає реабілітації на підставі ст. 1 вищевказаного Закону, у зв'язку із тим, що вона і її сім'я були репресовані не за рішенням органів державної влади і управління, а за постановою Особливої наради при МДБ СРСР, яка є позасудовим органом. Крім цього, зазначає, що зміна підстав для реабілітації має для неї значення, оскільки особи, які реабілітовані на підставі ст. 1 вказаного Закону, більш соціальне захищені у порівнянні з особами, яких реабілітовано на підставі ст. 3 Закону. У зв'язку з чим просить заяву задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні заявник вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні змісту заяви, просить таку задовольнити. Представник зацікавленої особи в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви, покликаючись на те, що заявник правомірно вважає себе особою, яка підлягає реабілітації на підставі ст. 1 вищевказаного Закону, оскільки ст. 3 ЗУ Діро реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" регламентує реабілітацію громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлення майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших' мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями, а ст. 1 даного Закону передбачає реабілітацію осіб, які з політичних мотивів були необгрунтовано засудженні судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі „двійками", „трійками", особливими нарадами і в будь- якому позасудовому порядку. Крім цього, згідно постанови ВРУ „Про тлумачення ЗУ „Про реабілітацію жертв політичних • репресій на Україні" вказано, що застосування (піддання) репресій (ст. 1), оголошення вироку, ухвали (постанови) судом першої інстанції або рішення (постанови) позасудовим органом про застосування кримінального покарання, відправлення у заслання та вислання без пред'явлення обвинувачення у конкретному злочині. Так як заявник і його сім "я були репресовані не за рішенням органів державної влади і управління, а за Постановою Особливої наради при МДБ СРСР, яка є -позасудовим органом, тому [PERSON] підлягає реабілітації на підставі ст. 1, а не ст. 3 ЗУ „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні". Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши зібрані по справі докази, з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних мотивів. Судом встановлено, що 31 грудня 1948 р. [PERSON] разом із батьками та близькими родичами за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР було заслано в Хабаровський край для спецпоселення з конфіскацією майна, що стверджується архівною довідкою за № 44- 672 від 18.10.2005 р., виданою ГУМВСУ у Львівській області. її було звільнено 5 березня 1960 р. на підставі ПВР СРСР від 07 січня 1960. Та згодом реабілітовано за статтею 3 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» Управлінням МВС України у Львівській області, що стверджується матеріалами справи. Ст. 3 ЗУ „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" регламентує реабілітацію громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлення майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандопособниками та їх сім "ями. Ст. 1 даного Закону передбачає реабілітацію осіб, які з політичних мотивів були необгрунтовано засудженні судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі двійками", „трійками", особливими нарадами і в будь-якому позасудовому порядку. У п.4 Постанови ВР України „Про тлумачення ЗУ „Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" від 24.12.1993 року зазначено, що застосування (піддання) репресій /ст.1/ оголошення вироку, ухвали /постанови/ судом першої інстанції або рішення /постанови/ позасудовим органом про застосування кримінального покарання, відправлення у заслання та вислання без пред'явлення обвинувачення у конкретному злочині. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та її сім'я були репресовані не за рішенням органів державної влади і управління,, а за постановою Особливої наради при МДБ СРСР, яка є позасудовим органом, тому заявник підлягає реабілітації на підставі ст.1, а не ст. 3 ЗУ "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", тому заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved