Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру про скасування наказу головного лікаря Русин А.В. №290/к «Про заборону оперативних втручань». Позивач позовні вимоги мотивує тим, що він з 02.08.2010 року працює у ДВНЗ "УжНУ" і з 29.10.2014 року на посаді асистента кафедри онкології. Згідно з п. 2.2.11 договору про спільну діяльність в галузі підготовки кадрів і проведення лікувально-консультативної роботи, укладеного 01.03.2013 року між ДВНЗ "УжНУ" та Закарпатським обласним клінічним онкологічним диспансером, відповідно до вимог наказу МОЗ України від 05.06.1997 року № 174 "Про затвердження Положення про клінічний лікувально-профілактичний заклад охорони здоров"я", асистенти, аспіранти, клінічні ординатори та наукові співробітники клінічних кафедр можуть виконувати лікувально-діагностичну роботу в профільних відділеннях, в обсязі, що визначається від розрахункової норми навантаження лікаря-ординатора відповідної спеціальності (асистент - 50% , аспірант, клінічний ординатор - 25%). І відповідно до вказаної підстави він як асистент кафедри онкології з курсами радіаційної медицини та реаніматології УжНУ виконує лікувально-діагностичну роботу в ЗОКОД. Так, 31.10.2017 року головним лікарем Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру [PERSON] видано наказ №290/к «Про заборону оперативних втручань», яким йому заборонено проведення оперативних втручань до завершення досудового розслідування. Даний наказ вважає протиправним, оскільки такий виданий головним лікарем ЗОКОД поза межами його повноважень, у зв`язку з тим, що він не являється працівником ЗОКОД, а тому такого роду накази щодо нього є правомірними у разі їх прийняття посадовими особами УжНУ в межах їх повноважень, але ніяк не головним лікарем ЗОКОД. Видачею такого наказу одноособово, без погодження з ДНВЗ «УжНУ», головний лікар ЗОКОД порушує вищезазначений договір про спільну діяльність в галузі підготовки кадрів і проведення лікувально-консультативної роботи, за змістом якого, організація, удосконалення, серед інших, кадрових ресурсів, включаючи науково-педагогічний потенціал УжНУ, працюючий в ЗОКОД, здійснюються сумісно. Оспорюваним наказом, головний лікар ЗОКОД неправомірно позбавив його можливості виконувати в повному обсязі завдання та обов`язки покладені на нього посадовою інструкцією від 17.09.2014 року, а саме, передбачені п. 12 Інструкції виконувати лікувальну роботу в клініках кафедри, яку він здійснював на умовах Договору про спільну діяльність в галузі підготовки кадрів і проведення лікувально-консультативної роботи від 01.03.2013 року. Також позивач зазначає, що повідомлення слідчого про початок досудового розслідування не є підставою що вимагає позбавлення його права виконувати лікувальну роботу в клініці, саме по собі таке повідомлення не свідчить про наявність будь-яких правопорушень з його боку і не вимагає негайного їх зупинення. Вважає, що оспорюваний наказ порушує його право на працю, а тому просить його скасувати. Згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2020 року у справі залучений правонаступник відповідача комунального закладу «Закарпатський обласний клінічний онкологічний диспансер» - комунальне некомерційне підприємство «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Колотуха І.О. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Додав, що [PERSON] працював в УжНУ на посаді асистента кафедри онкології і в трудових відносинах із «Закарпатським обласним клінічним онкологічним диспансером» не перебував. Також просив при ухваленні рішення взяти до уваги постанову Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі № 308/11610/17, якою залишено без змін постанову апеляційного суду Закарпатської області від 02.05.2018 року, оскільки така має преюдиційне значення у справі, яка розглядається. Представник відповідача - адвокат Дрюченко О.С. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві та вказав, що наказ є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства та Статуту ЗОКОД. Додав, що на теперішній час, [PERSON] не працює асистентом кафедри онкології УжНУ, а також між Закарпатським протипухлинним центром та Ужгородським Національним Університетом відсутній договір про спільну діяльність в галузі підготовки кадрів і проведення лікувально-консультативної роботи, а тому оскаржуваний наказ не порушує його права на працю. Директор Закарпатського протипухлинного центру (правонаступника Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру) Русин А.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивач ніколи не працював в Закарпатському обласному клінічному онкологічному диспансері, оскільки був працівником кафедри онкології УжНУ, його робочим місцем була Ужгородська міська клінічна лікарня де за ним був закріплений кабінет, а тому вказаний наказ є законним, відповідає вимогам чинного законодавства та прийнятий в межах повноважень наданих Статутом головному лікарю. Також додав, що у зв`язку із високою післяопераційною летальністю було створено комісію для надання відповідних висновків. На час роботи комісії, позивачу заборонено виконання оперативних втручань. За результатами роботи комісії, складено чотири протоколи, з яких убачається, що позивачем здійснено ряд порушень, в тому числі стосовно пацієнтки [PERSON] , яка померла внаслідок неповного обстеження, несвоєчасно встановленого діагнозу та неадекватної тактики лікування. За фактом неналежного виконання професійних обов`язків медичним працівником, що спричинило смерть [PERSON] внесено відомості до ЄРДР про що на адресу ЗОКОД, надійшло повідомлення слідчого Опаленика М.Ю.. Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що 31.10.2017 року, головним лікарем «Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру» [PERSON] був виданий наказ №290/к «Про заборону оперативних втручань», згідно змісту якого вбачається, що відповідно до повідомлення старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області про початок досудового розслідування за ч.1 ст.\~140\~КК України , для уникнення загрози життю пацієнтів ЗОКОД, в.о. завідувача абдомінальним відділенням [PERSON] та асистенту кафедри онкології УжНУ [PERSON] з 31.10.17 до завершення досудового розслідування заборонено проведення оперативних втручань. За приписами ст. 16 ЗУ "Основи законодавства України про охорону здоров`я", заклад охорони здоров`я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом). Відповідно до п.7.1 та п.7.2 Статуту «Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру» від 01.02.2016 року, управління здійснює апарат управління, який очолює головний лікар. При цьому, останній самостійно вирішує питання діяльності «Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру». Згідно п.8.2 Статуту, головний лікар несе відповідальність за рівень професійної підготовки кадрів та оцінює ефективність роботи персоналу. Статтею 35-3 ЗУ "Основи законодавства України про охорону здоров`я" визначено, що «Закарпатський обласний клінічний онкологічний диспансер» відноситься до закладів охорони здоров`я, в якому надається третинна (високоспеціалізована) медична допомога. Надання третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги здійснюється високоспеціалізованими багатопрофільними або однопрофільними закладами охорони здоров`я. Лікуючим лікарем з надання третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги є лікар закладу охорони здоров`я, що забезпечує надання такої допомоги, який отримав підготовку за відповідною спеціальністю і має кваліфікаційну категорію не нижче першої. Лікуючого лікаря з надання третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги в закладі охорони здоров`я, що забезпечує надання такої допомоги, визначає керівник цього закладу або уповноважена ним на прийняття відповідних рішень особа. Судом встановлено, що згідно ЗУ "Основи законодавства України про охорону здоров`я" та Статуту «Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру» саме головний лікар вправі приймати накази, що стосуються профільної діяльності закладу. Позивач, у позовній заяві зазначає, що він не являється працівником «Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру», а міг проводити оперативні втручання на підставі Договору про спільну діяльність в галузі підготовки кадрів і проведення лікувально-консультативної роботи від 01.03.2013 укладеного між відповідачем та Ужгородським національним Університетом. З цього приводу суд звертає увагу, що згідно п.1.4. Положення про клінічний заклад охорони здоров`я, діяльність клінічного закладу регламентується Положенням (Статутом) про клінічний заклад, а також наказами Міністерства і органу охорони здоров`я, якому він підпорядковується, та цим Положенням. Відповідно до п.2.1. Положення керівництво клінічним закладом здійснюється головним лікарем (директором, генеральним директором, начальником), який призначається органом за підпорядкуванням клінічного закладу. Права і обов`язки керівника клінічного закладу визначаються Положенням (Статутом) цього закладу (п.2.2). Згідно п. 2.3. Положення - керівник клінічного закладу (головний лікар [PERSON] ) нарівні з керівником вищого навчального закладу, який здійснює підготовку фахівців за спеціальностями галузей знань "Медицина" та "Фармація" III, IV рівнів акредитації (закладу післядипломної освіти, науково-дослідної установи) несе відповідальність за забезпечення навчально-виховної і науково-дослідної роботи, яка проводиться на базі закладу. Пункт 4.4. визначає, що керівник клініки організує діяльність клініки відповідно, і визначає права, обов`язки і відповідальність співробітників кафедри (відділу) і профільного відділення, на якому базується клініка, стосовно лікувальної і навчально-методичної роботи. Отже, твердження позивача, про те, що головний лікар «Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру» був не вправі одноособово, без керівника навчального закладу приймати оскаржуваний наказ №290/к «Про заборону оперативних втручань», спростовані в ході судового розгляду. Що стосується\~посилання представника\~позивача \~на преюдиційне\~значення постанови\~Верховного Суду\~від 05.09.2018\~року у\~справі №\~308/11610/17\~,\~якою залишено\~без змін\~постанову апеляційного\~суду Закарпатської\~області від\~02.05.2018\~року,\~суд \~констатує,\~що у цивільній справі №308/11610/17 за позовом [PERSON] до ЗОКОД про скасування наказу, позивачем у справі була інша особа, яка мала трудові відносини із «Закарпатським обласним клінічним онкологічним диспансером», а саме працювала лікарем хірургом-онкологом, а відтак, Верховний Суд дійшов висновку, що здійснення оперативного втручання є основним видом його професійної діяльності, а тому вказаний наказ перешкоджав вказаній особі у здійсненні його професійних обов`язків та забезпечення права на працю . У той же час, судом встановлено, що позивач [PERSON] на час прийняття оскаржуваного наказу працював на посаді асистента кафедри онкології УжНУ, і трудових відносин із відповідачем не мав, а оперативні втручання проводив на підставі Договору про спільну діяльність відповідно до якого асистенти можуть, а не зобов`язані виконувати лікувально-діагностичну роботу в профільних відділеннях. Крім того, на посаді асистента кафедри онкології [PERSON] працював у повному обсязі та отримував заробітну плату згідно штатного розпису. Також, як убачається із посадової інструкції асистента кафедри онкології з курсами радіаційної медицини та реаніматології, [PERSON] організовує і забезпечує навчальний процес по онкології, екстреній та невідкладній медичній допомозі та радіології, проводить практичні занняття по вказаним предметам, проводить наукову роботу по темам кафедри, організовує навчальний процес та забезпечує якість педагогічного процесу, приймає заліки та іспити, виконує лікувальну роботу в клініках кафедри. Таким чином, твердження позивача, про істотне порушення його конституційного права на працю та професійного права медичного працівника є безпідставним. А тому на підставі вищенаведеного, суд доходить висновку, що відповідачем не порушено право на працю позивача, а наказ головного лікаря Русин А.В. №290/к «Про заборону оперативних втручань» був виданий в межах повноважень головного лікаря, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed