Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до Немовицької сільської ради, [PERSON], [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Реєстраційної служби Сарненського РУЮ Рівненської області про визнання недійсною приватизації квартири та свідоцтва про право власності на квартиру, їх скасування. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що постійно проживає з 1991 року в квартирі [ADDRESS], яка в 2008 році була приватизована іншими членами сім"ї матір"ю [PERSON], сестрою [PERSON] та батьком [PERSON], який є померлим на сьгоднішній день, при цьому він не давав згоди на приватизацію спірної квартири без його участі, однак Немовицькою сільською радою була проведена приватизація квартири [ADDRESS] як державного житлового фонду шляхом передачі даного житла у приватну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, яке як правочин є недійсним, чим порушені його цивільні права, про що довідався від [PERSON], яка пообіцяла відчужити на його користь свою частку та частку батька у квартирі, але в 2014 році [PERSON] почала чинити перешкоди його сім"ї в користуванні квартирою, що стало підставою звернення до суду з приводу захисту порушених прав, в зв'язку з чим просить визнати недійсними і скасувати приватизацію квартири [ADDRESS] та свідоцтва про право власності на квартиру про передачу у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спірної квартири. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі і дали пояснення згідно позовної заяви. Представник відповідача Немовицької сільської ради Онищук В.К. позовні вимоги визнав та дав пояснення про те, що дійсно при проведенні приватизації квартири [ADDRESS] органом приватизації Немовицькою сільською радою було прийняте розпорядження та рішення від 16.04.2008 року про передачу наймачу [PERSON] та членам сім"ї [PERSON], [PERSON] спірної квартири, при цьому [PERSON], який також був зареєстрований та проживав в даній квартирі, не давав письмову згоду на приватизацію житла. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно квартира [ADDRESS] була приватизована в 2008 році нею та членами сім"ї без участі сина [PERSON], який тривалий час проживав в м.Рівне, при цьому не повідомляв свою адресу, та не користувався спірною квартирою, що перешкоджало наданню ним згоди на приватизацію житла, однак після смерті батька [PERSON] в 2009 році вона повідомила позивача про приватизацію квартири трьома власниками, який не порушував питання про порушення його прав до моменту виникнення неприязнених стосунків між нею та дружиною сина в 2014 році, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали з аналогічних підстав, які виклала [PERSON] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Реєстраційної служби Сарненського РУЮ Рівненської області в судове засідання не з"явився, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Із оглянутого оригіналу погосподарської книги №3 на 2006-2010 роки с.Катеринівка Немовицької сільської ради судом достовірно встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер 29.03.2008 року (а.с.38). Факт реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2002 року по даний час підтверджується також оригіналом паспорта [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року №2482-ХІІ в редакції до 04.09.2008 року - приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною 1 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року №2482-ХІІ зі змінами від 22.02.1994 року - якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно ч.2 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року №2482-ХІІ в редакції до 04.09.2008 року - передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). При дослідженні оригіналів документів інвентаризаційної справи №165 на квартиру [ADDRESS] встановлено, що розпорядженням органу приватизації Немовицької сільської ради від 16.04.2008 року та рішенням виконавчого комітету Немовицької сільської ради №57 від 16.04.2008 року задоволена заява наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] про передачу у приватну власність даної квартири на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" їй та членам її сім"ї і в подальшому проведені внутрішні обміри та розрахунок площ приміщень квартири станом на 31.10.2008 року на підставі заяви [PERSON] від 29.09.2008 року та довідки виданої Немовицькою сільською радою від 29.09.2008 року про склад сім"ї [PERSON], до якої входять як члени сім"ї, які мають право на приватизацію спірної квартири, співмешканець [PERSON], дочка [PERSON] Із оглянутих оригіналів свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 10.11.2008 року виконавчим комітетом Немовицької сільської ради на квартиру [ADDRESS] на підставі розпорядження органу приватизації від 16.04.2008 року, рішення реєстратора КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" від 24.11.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21025971 від 24.11.2008 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частині кожному. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України від 19 червня 1992 року №2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами ст.ст.1, 6, 9, 61 ЖК України, ст.29 Цивільного кодексу України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже, і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Судом із пояснень позивача, показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], письмових доказів достовірно встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS], іншого житла не має, протягом 2006-2010 років тимчасово проживав в м.Рівне, де працював, при цьому постійно користувався спірною квартирою, так як приїжджав по місцю проживання до батьків, що свідчить про наявність права на приватизацію спірного житла у [PERSON], який не давав письмову згоду як повнолітній член сім"ї наймача [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS]. Отже, суд приходить до висновку, що звернення [PERSON] з приводу порушених цивільних прав в частині приватизації житла є обгрунтованим, так як приватизація квартири та видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.11.2008 року виконавчим комітетом Немовицької сільської ради на квартиру [ADDRESS] на підставі розпорядження органу приватизації від 16.04.2008 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] проведені з порушенням вимог діючого законодавства, в зв"язку з чим є недійсними, правовим наслідком чого є їх скасування. Однак, в ході судового розгляду цивільного спору судом достовірно встановлено, що про порушення права на приватизацію спірного житла [PERSON] довідався після смерті батька [PERSON] в 2009 році, а позов подав до суду 12.11.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, в зв"язку з чим подав заяву про поновлення строку позовної давності, посилаючись на те, що [PERSON] пообіцяла відчужити свою частку та частку померлого батька при приватизації квартири на його користь, після чого в 2010 році склала заповіт, який скасувала в 2014 році, а тому і звернувся до суду і ці причини пропуску строку позовної давності вважає поважними. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно ч.1 ст. 261 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що перебіг позовної давності у позивача почався в кінці березня 2009 року і на момент подачі позову 12.11.2014 року сплив трьохрічний строк загальної позовної давності, при цьому суд не бере до уваги посилання сторони позивача на обставину переривання перебігу позовної давності при вчиненні заповітного розпорядження в 2010 році [PERSON] на користь [PERSON], яке скасувала в 2014 році, так як складання заповіту не є дією, яка свідчить про визнання відповідачем факту порушення права позивача на приватизацію житла, крім того наявність заповіту та його скасування не є поважною причиною пропуску строку позовної давності [PERSON], оскільки заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок майбутньої смерті, який може бути в будь-який час скасований або змінений, також суд відхиляє посилання сторони позивача на обставину визнання позову представником Немовицької сільської ради як на дію, яка свідчить про визнання відповідачем факту порушення права позивача на приватизацію житла, оскільки на момент розгляду справи строк позовної давності сплив, а тому не може бути перерваний, при цьому в судовому засіданні представник відповідача вважав, що строк звернення до суду із позовом пропущений без поважних причин. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 21 листопада 2012 року розглянув справу № 6-101 цс 12, при розгляді якої зробив правовий висновок, відповідно до якого позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції. Згідно положень ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник [PERSON] подали до винесення рішення заяви про застосування позовної давності, які суд вважає обгрунтованими, оскільки судом не встановлена наявність поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності у даному спорі, у зв"язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed