Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 21.09.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0207/82/0555978. Між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до АТ «КІБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 014/0207/82/0555978. Пізніше, 28.11.2017 року між АТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимоги № 20171128 у відповідності до умов якого АТ «КІБ» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні А «КІБ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах, зокрема і відповідача. Позивач звернувся з письмовою вимогою про повернення боргу до відповідача, проте відповідачем не виконуються умови договору та вимоги. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/0207/82/0555978 від 21.09.2016 року у сумі 19 740,12 грн., з яких 16 081,24 грн. сума заборгованості за основним договором, 3 658,88 грн. - сума заборгованості за пенею. Ухвалою судді від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгулу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якого позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд про їх задоволення, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином. Відповідач відзиву не подав, будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою позивача. За таких обставин, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.09.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0207/82/0555978, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 22 182, 79 грн., на споживчі цілі. Строк кредитування становить 44 місяці, тобто дата повного погашення кредиту визначена до 21.05.2020 року, з відсотковою ставкою 29,9 % річних (а.с. 4-8). Між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до АТ «КІБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 014/0207/82/0555978. 28.11.2017 року між АТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимоги № 20171128 у відповідності до умов якого АТ «КІБ» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні А «КІБ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах, зокрема і до відповідача. Звертаючись до суду з позовом позивач вказував, що ним було вчинено усіх заходів щодо досудового врегулювання спору, зокрема останній звернувся з письмовою вимогою про повернення боргу до відповідача, проте відповідачем не виконуються умови договору та вимоги. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/0207/82/0555978 від 21.09.2016 року у сумі 19 740,12 грн., з яких 16 081,24 грн. сума заборгованості за основним договором, 3 658,88 грн. - сума заборгованості за пенею. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Статтею 629 Цивільного кодексу України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з вимогами статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 10.3 кредитного договору № 014/0207/82/0555978 за прострочення виконання будь-яких грошових зобов"язань до договором кредитор має право вимагати, а позичальник зобов"язаний на вимогу кредитора сплатити останньому пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов"язання мало бути виконаним і по день виконання позичальним простроченого зобов"язання включно. В разі пред"явлення кредитором вимоги по сплаті пені, її сплата здійсеюється позичальником в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів відповідно до умов статті 3 договору, якщо інше не передбачено вимогою кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов"язання. Згідно з статтею 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 статті 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем доказів сплати коштів на користь позивача суду не надано, документів які б підтверджували наявність розбіжностей у сумі взаєморозрахунків, а також таких, які б спростовували здійснений позивачем розрахунок суми боргу, відповідачем суду також не надано, а відтак, суд приходить до висновку, що факт наявності заборгованості за кредитним договором № 014/0207/82/0555978 від 21.09.2016 року по кредиту в розмірі 19 740, 12 грн., з яких 16 081, 24 грн. сума заборгованості за основним договором, 3 658, 88 грн. - сума заборгованості за пенею належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем, в порядку статей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України не спростований. Відповідно до частин 1-3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України , суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з [PERSON] заборгованості такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921, 00 грн. На підставі ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: approved