Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася\~до Печенізького\~районного суду\~Харківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позові просила суд встановити факт родинних відносин та факти належності правовстановлюючих документів на спадкове майно та визнати за нею право власності на спадкове майно, яке належало її батьку, [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що вона бажає прийняти спадщину після смерті батька, однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтв на право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що існують розбіжності у всіх документах в прізвищі та «по-батькові» померлого. 26 жовтня 2020 року Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Цивільну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 12\~листопада 2020\~року Ухвалою\~Печенізького районного\~суду Харківської\~області закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та\~ [PERSON] \~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення\~та визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування за\~законом та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні в приміщенні Печенізького районного суду Харківської області на 30 листопада 2020 року об 11 год. 00 хв. з викликом сторін по справі. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та дату розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час слухання справи, через канцелярію суду подав заяву про слухання справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та час слухання справи, через канцелярію суду подала заяву про слухання справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Згідно ч.3\~ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Мартівською сільською радою Печенізького району Харківської області 04 січня 2006 року. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається із права власності на земельні ділянки, житловий будинок та майновий пай, а саме: Земельна ділянка, площею 2,93 га, кадастровий номер 6324683500:03:003:0030, яка розташована на території Мартівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №769693, виданого 30 грудня 2002 року на підставі Розпорядження Печенізької райдержадміністрації № 389 від 23.12.2002 року; Земельна ділянка площею 0,42 га (пасовища), кадастровий номер 6324683500:03:004:1111, яка розташована на території Мартівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №769774, виданого 30 грудня 2002 року на підставі Розпорядження Печенізької райдержадміністрації № 389 від 23.12.2002 року; Земельна ділянка площею 0,22 га, кадастровий номер 6324681000:03:004:0466, яка розташована на території Мартівської сільської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №769774, виданого 30 грудня 2002 року на підставі Розпорядження Печенізької райдержадміністрації № 389 від 23.12.2002 року; Майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, який належав померлому на підставі Свідоцтва №222686 про право власності на майно члена колективного сільськогосподарського підприємства від 02 липня 2001 року; Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач, [PERSON] , є донькою спадкодавця, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Мартівською сільською радою Печенізького району, де батьками вказані « [PERSON] та [PERSON] ». Позивач прийняла спадщину після смерті батька, так як проживала з ним на момент його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~ст.1258\~ЦК України\~Спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідачі є спадкоємцями першої черги (дружина померлого та син), однак на спадщину не претендують та не бажають її приймати. В передбачений законом строк, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом Позивач не звертався, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, та не заявляла про відмову від спадщини. Звернувшись до Приватного нотаріуса Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільця М.П., Позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що існують розбіжності у всіх документах в прізвищі та «по-батькові» власника земельної ділянки. Такі помилки були допущені через помилкову транслітерацію прізвища та «по-батькові» спадкодавця з російської мови на українську мову. Так, у Свідоцтві про смерть ім`я померлого вказано [PERSON] . У Державному акті на право приватної власності на землю серії Р2 №769693 прізвище вказано « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». У Державному акті на право приватної власності на землю серія Р2 №769774 прізвище вказано « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] », а по-батькові вказано « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». У Майновому сертифікаті вірно вказне прізвище, однак по-батькові вказано « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». За життя [PERSON] не звернув уваги на вказані помилки і вони не були виплавленні. Окрім того, в Свідоцтві про народження Позивача, батьком вказаний « [PERSON] ». Знову ж таки зроблена помилка. У п. п. 1, 4, 7, 10\~Постанові Пленуму ВСУ №5 от 31.03.1995 року\~зі змінами №15 от 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Окрім іншого, Позивач позбавлена можливості оформити спадщину у вигляді права власності на житловий будинок, оскільки правовстановлюючих документів на будинок у померлого не було і відсутні механізми отримання правовстановлюючих документів на будинок, який був збудований до 1992 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 3 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ", де вказано, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Через вищевказані обставини Позивач позбавлена можливості оформити свої права на домоволодіння, тому вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право Позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування за законом. За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (\~ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно змісту ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1\~ст. 1221 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у\~ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. На підставі викладеного та враховуючи, що Позивачці з незалежних від неї причин відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, ніхто, крім неї на спадщину не претендує і вона бажає її прийняти, то обраний спосіб захисту прав є належним. Відповідно до ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а вимогами ст.\~89\~ЦПК України встановлено, що оцінка доказів є виключною компетенцією суду. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками у письмових доказах та поясненнях в суді, констатує той факт, що Позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved