Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Представник ПАТ "Державний ощадний банк України" звернувся до суду з позовом, до відповідачів в якому просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 257 918,36 за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки , а саме на нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 52,9 кв.м. з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], шляхом, продажу з торгів, виселити відповідачів з будинку зі зняттям з реєстраційного обліку та стягнути судові витрати по справі. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та з аналогічних підстав. Крім того, надав заяву про збільшення суми заборгованості за кредитним договором до 266 614,14 грн., на погашення якої прость звернути стягнення на майно . Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] позов невизнав, просить відмовити в заодовленні позову Представник відповідача [PERSON], позов не визнала та пояснила , що судом вже приймалося рішення про стягнення заборгованості за даними кредитом і на даний час виконача служба здійснює примусове стягнення. Також зазначила , що у спірному будинку на даний час проживають двоє неповнолітніх дітей, які мають право користуватися житлом. Просить в задоволені позоу відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 18 серпня 2006 року позивачем на підставі договору про іпотечний кредит №1877 відповідачу [PERSON] надано кредит у розмірі 175000,00 , зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16% річних . Пунктом 1.5 передбачено обов'язок позичальника щомісячно до 19 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 729,17 грн.та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості. У відповідності до ст.525, 526, аб.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов"язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов"язання не допускається. У відповідності до ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Аналогічне передбачено і пунктом 4.3.3 кредитного договору. Всупереч наведеним нормам закону та умовам договору відповідачем порушено строки погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно розрахунку станом на 27.11.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 266 614,14 грн. позивач надіслав на адресу відповідача [PERSON]. письмову вимогу про усунення порушення зобов"язань за кредитним договором. Однак, відповідач свої зобов"язання не виконала та заборгованість не погасила. Для забезпечення виконання зобов"язання за кредитним договором 18 серпня 2006 року між позивачем та відповідачами [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 4.2 укладеного сторонами договору іпотеки встановлено, що іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 18.08.2006 №1877. У випадку порушення позичальником будь-якого із зобов"язань, передбачених умовами кредитного договору, позивач згідно п.3.1.3., 4.2, 4.3 має право звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не суперечить договору та чинному законодавству, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку, то суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних мотивів. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. У частинах 2 і 3 ст.40 Закону України "Про іпотеку" законодавець встановлює певний порядок дій банку : після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку". Проте, в матеріалах справи відсутня підтвердження про отримання відповідачем письмової вимоги про добровільне звільнення квартири, та будь-яких інших доказів щодо дотримання банком процедури виселення позивачем не надано. Оскільки відсутні докази виконання приписів, встановлених ч.2 ст.40 Закону України "Про іпотеку"та ч.3 ст.109 ЖК України щодо примусового виселення відповідачів із квартири, на яку здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги не можуть бути задоволені, так як на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житлового приміщення його мешканцем в розумінні вимог ст.3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Виходячи з викладеного не підлягає до задоволення і вимога позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку та виселення . У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору в сумі 243,60 грн., які підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: partial