Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" 17 листопада 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, з якого вбачається, що 25 липня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № DNH4KP65150402, відповідно до якого відповідачем отримано кредит в сумі 8299,20 грн зі сплатою 25, 08 % річних за користуванням кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем було порушено взяті на себе зобов"язання за кредитним договором, і тому виникла заборгованість станом на 23 жовтня 2014 року в розмірі 78 056, 96 грн., яка складається з 4160, 35 грн - заборгованість за кредитом, 25 788 грн - заборгованість за процентами, 43915,14 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), 3693,19 грн - штраф (процентна складова), просить також стягнути з відповідач судові витрати у розмірі 780, 57 грн. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач, представники відповідача в судове засідання 24 травня 2016 року не з"явились, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, представник відповідача [PERSON] направив суду заяву про застосування строку позовної давності. Згідно даної заяви проти задоволення позовних вимог представник відповідача заперечує в повному обсязі, посилається на те, що 25 січня 2010 року, тобто кінцевий термін дії кредитного договору, є датою, від якої слід відраховувати трирічний строк позовної давності. Отже, станом на дату звернення позивача до суду, строк позовної давності щодо основної вимоги сплив. А отже, сплив строк давності і щодо додаткових вимог про стягнення неустойки та процентів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані позивачем докази, дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволені позову в повному обсязі, мотивуючи своє рішення наступним чином. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і [PERSON] був укладений договір № DNH4KP65150402, відповідно до умов якого відповідачу було надано строковий кредит у сумі 8 299, 20 грн строком на 42 місяці по 25 січня 2010 року включно, відсоткова ставка 2,09 % на місяць, ціль кредитування - купвлі ТНС та сплата комісії Банку та Компанії, шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами складає між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг. Своїм підписом [PERSON] підтвердила, що ознайомлена та погоджується із вказаними складовими укладеного договору (а.с. 6). Звертаючись до суду з позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» вказав на те, що [PERSON] зобов'язання за договором № DNH4KP65150402 від 25 липня 2006 року належним чином не виконала, і тому виникла заборгованість станом на 23 жовтня 2014 року в розмірі 78 056, 96 грн., яка складається з 4160, 35 грн - заборгованість за кредитом, 25 788 грн - заборгованість за процентами, 43915,14 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), 3693,19 грн - штраф (процентна складова),що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4 - 5). Згідно зі ст.ст. 525, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторони - позивач та представники відповідача - не заперечують. що відповідач [PERSON] не виконала належним чином зобов"язання за кредитним договором. Отже, судом встановлено, що права позивача, за захистом яких той звернувся до суду, дійсно були порушені відповідачем. Що стосується надання представником відповідача заяви про застосування строку позовної дасності та пропуск позивачем строку позовної давності по вимогах про стягнення заборгованості, процентів, штрафу та пені за користування кредитом, суд враховує наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Однак згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особа ("Розстрочка") (Стандарт) терміни позовної дасності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом. винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 11). Проте, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України, оскільки надані умови не підписані відповідачем, у заяві про надання кредиту також відсутнє будь-яке застереження щодо збільшення позовної давності. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи № 6-240цс14 у постанові від 11 лютого 2015 року. Так, з урахуванням зазначеного, суд враховує те, що погашення відповідачем боргу згідно розрахунку позивача було здійснено востаннє 31 березня 2008 року, в розрахунку позивача відсутні будь-які зазначення того, що у 2014 році здійснювались зарахування коштів на погашення заборгованості; строк дії кредитного договору згідно заяви встановлений до 25 січня 2010 року включно. Отже перебіг позовної давності для позивача почався саме з цього моменту та відсутні належні докази його переривання. Таким чином Банк, звертаючись до суду 17 листопада 2014 року, пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права. Враховуючи наведене, у задоволені позову про стягнення заборгованості за користування кредитом, слід відмовити у зв"язку із закінченням строку позовної давності. Що стосується вимог про стягнення процентів, штрафу та пені, то в задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed