Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

27 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом шляхом зняття її з реєстрації. В обгрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] доводиться їй колишнім чоловіком. З вересня 2016 року він не проживає за адресою: [ADDRESS] . Спору з приводу майна не має. Більше двох років тому він виїхав за кордон, добровільно знятися з реєстраційого обліку не хоче. Реєстрація відповідача у вказаному домоволодінні порушує її права та законні інтереси як власника, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном, не може здешевити утримання будинку шляхом оформлення субсидії, через те, що у домоволодінні зареєстрований її колишній чоловік. У зв"язку з чим, змушена звернутися до суду за захистом свої порушених прав. Посилаючись на норми ст.ст. 319,405 ЦК України, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом у [ADDRESS] у зв"язку із відсутністю понад 1 рік за місцем реєстрації, з подальшгим зняттям з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 11 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судову засідання для розгляду справи по суті призначено на 05 листопада 2018 року з повідомленням (виликом) сторін, надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень. Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року відмовлено в прийнятті визнання відповідачем позову та відкладено розгляд справи 27 листопада 2018 року з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом шляхом зняття її з реєстрації, задоволено частково. Позбавлено [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 гривень. В задоволенні інших позовних вимог, відмовлено. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом шляхом зняття її з реєстрації, задоволено. Скасувано заочне рішення від 27 листопада 2018 року року по даній справі. Справу призначено до судового розгляду у загальному порядку на 24 червня 2019 року. Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року підготовче судове засідання у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 20 грудня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу укладеного 12 грудня 2002 року, зареєстрований в реєстрі за №4080 (а.с. 6-7). Вказаний правочин зареєстрований в КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №57320 від 18.02.2003 року (а.с. 5). Згідно довідки відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної Міграційної служби в Рівненській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12 березня 2003 року (а.с. 14). Судом також встановлено, що 13 листопада 1998 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області між сторонами зареєстровано шлюб, що стверджується копію свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №1391. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2019 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №1391, розірвано. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно достатті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи, що право власності на квартиру позивачем набуто за період перебування у шлюб із відповідачем, слід зазначити, що статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіков іна праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньогого сподарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Основне правило щодо правового режиму подружнього майна після розірвання шлюбу визначається в ч. 1 ст. 68 СК України. Воно полягає в тому, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Це означає, що таке майно залишається спільним незалежно від того, скільки часу спливло після розірвання шлюбу. Набуте під час шлюбу нерухоме майно зберігає режим спільного майна й після розірвання шлюбу. Виходячи з викладеного вище, відповідач не втратив право власності на спірну квартиру, в силу вимог статей 319,321 ЦК України. Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року № 61-4509св18. Посилання позивача на ст. 405 ЦК України та докази щодо не проживання відповідача за місцем реєстрації, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач є співвласником спірного приміщення. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed