Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2007 року, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. Про те сімейне життя не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, постійні сварки та суперечки. Шлюбно-сімейні стосунки припинено з жовтня 2013 року. Вважає, що сім"я розпалася остаточно, примирення з відповідачем за таких обставин неможливе, а тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON], місце проживання дитини визначити з нею. У судове засідання позивачка не з"явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягає, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач також у судове засідання не з"явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, проти розірвання шлюбу заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.09. 2007 року, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. Проте, сімейне життя сторін не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, постійні сварки та суперечки. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено з жовтня 2013 року. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу позивачці за її заявою слід залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved