Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування; присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належних їй 5,13 кв. м. квартири [ADDRESS] у розмірі 42091,65 грн., що становить ринкову вартість її частки; присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належних їй 1,71 кв. м. квартири [ADDRESS] у розмірі 14030,55 грн., що становить ринкову вартість її частки; присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належних їй 1,71 кв. м. квартири [ADDRESS] у розмірі 14030,55 грн., що становить ринкову вартість її частки; присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належних їй 1,71 кв. м. квартири [ADDRESS] у розмірі 14030,55 грн., що становить ринкову вартість її частки. Мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [INFO] [PERSON] померла, спадщину після якої прийняв її чоловік [PERSON] , оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але своїх спадкових прав не оформив. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті [PERSON] (позивач) звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Проте, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не визначено коло осіб, які прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] . Спадщина після смерті [PERSON] до теперішнього часу не оформлена, свідоцтво про право на спадщину після його смерті не видавалося, а тому визначити частку у праві на спадщину, частина якої належала [PERSON] , не можливо. Зазначає, що він пропонував відповідачам виплатити грошову компенсацію за частки у праві спільної сумісної власності, у зв`язку з тим, що їх частки є незначними і не можуть бути виділені в натурі. Крім того, відповідачі не мають наміру проживати у спірній квартирі. Проте, між сторонами угоди про сплату грошової компенсації вартості частки квартири в добровільному порядку не досягнуто. 24 грудня 2019 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить: визнати за ним права власності на квартиру [ADDRESS] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на належну їй 5,13 кв. м. квартири [ADDRESS] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на належну їй 1,71 кв. м. квартири [ADDRESS] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на належну їй 1,71 кв. м. квартири [ADDRESS] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на належну їй 1,71 кв. м. квартири [ADDRESS] . Оскільки відповідачі не мають майнових претензій до нього щодо спірної квартири. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої відповідачка зазначила, що від позивача отримала грошову компенсацію вартості частини квартири [ADDRESS] . Майнових претензій до позивача не має. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої відповідачка зазначила, що від позивача отримала грошову компенсацію вартості частини квартири [ADDRESS] . Майнових претензій до позивача не має. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої відповідачка зазначила, що від позивача отримала грошову компенсацію вартості частини квартири [ADDRESS] . Майнових претензій до позивача не має. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої відповідачка зазначила, що від позивача отримала грошову компенсацію вартості частини квартири [ADDRESS] . Майнових претензій до позивача не має. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1995 року виданого ЖКВ "ВО "Заря", зареєстрованого в ММБТІ 02.11.1995 року за № 18465. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із ст. 370 ЦК України вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Тобто, із даної норми Закону вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають право на поділ спільного сумісного майна і їх частки є рівними по 1/3 частині від всієї квартири за кожним. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на частку квартири [ADDRESS] . Згідно довідки ДП НВКГ "Зоря-Машпроект" від 07.01.2007 року, [PERSON] проживала та була зареєстрована з 27.04.1995 року по день смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею був зареєстрований та проживав [PERSON] з 26.09.1968 року по день смерті [INFO] . Позивач зазначає, що його батько [PERSON] прийняв спадщину в силу ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем, але своїх спадкових прав не оформив. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на частку квартири [ADDRESS] . 11 січня 2001 року [PERSON] звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 19 січня 2001 року директор ТОВ "Юртакт" звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на імя [PERSON] . 03 грудня 2001 року [PERSON] звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 23 січня 2001 року [PERSON] звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 23 січня 2001 року [PERSON] звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вказане підтверджується копією спадкової справи № 28/2001 до майна померлого [INFO] [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на частку квартири [ADDRESS] . 10 квітня 2007 року [PERSON] звернувся до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Другою миколаївською державного нотаріального округу Авраменка С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки неможливо визначити частку у праві на спадщину спірної квартири. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 281/2007 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Судом визнається доведеною належність 2/3 частини квартири [ADDRESS] померлому [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , на момент смерті. Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. Щодо позовних вимог про присудження на користь відповідачів грошової компенсації, суд приходить до наступного. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч.1). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання(ч.2). Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст.365ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Судом встановлено, що частка домоволодіння, що належить позивачу не може бути виділена в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників з технічної точки зору не можливий, але можливий з відхиленням у частці позивача. Частина 2 статті 365 ЦК України передбачає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається з заяв поданих відповідачами до суду, позивач виплатив кожному відповідачеві грошову компенсацію за частку у спільному майні. Відповідачі майнової претензії до позивача не мають. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позову. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved