Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

26.09.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом, в якому просив припинити стягнення аліментів, утримуваних з [PERSON] за судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва у справі № 488/3166/18 за заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що з 04.09.2004 року по 2013 рік позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . У шлюбі народжено дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина за спільною згодою батьків залишилась проживати із матір"ю. 20.07.2018 року Корабельним районним судом м. Миколаєва у справі № 488/3166/18 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2018 року і до досягнення повноліття. До грудня 2018 року дитина проживала із матір`ю, в грудні 2018 року донька сторін по справі [PERSON] вирішила, що бути проживати один місяць із матір`ю, а один місяць із батьком за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення повністю відповідає положенням ч.З ст. 160 Сімейного кодексу, відповідно до якої, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З грудня 2018 року дитина дійсно проживає один місяць із батьком, а один місяць із матір`ю. За місцем мешкання батька дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, позивач з грудня 2018 року самостійно несе половину витрат на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки кожний другий місяць дитина мешкає з ним. Проте, фактично на день подання вказаної заяви, дитина вже на протязі більше двох місяців мешкає із батьком та знаходиться на його утриманні. З огляду на презумпцію рівності прав та обов`язків батьків, що також додатково підтверджується нормою СК України, яка передбачає, що на дитину відповідного віку не може стягуватись менше ніж 50% прожиткового мінімуму, тобто забезпечення ще 50% прожиткового мінімуму законодавець покладає на другого за батьків, рішення [PERSON] проживати половину часу з батьком, а половину часу із матір`ю, так стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , ставить позивача у нерівне становище, оскільки вказані кошти він має витрачати на користь дитини в період перебування дитини у нього, а решту витрат має нести відповідач в період перебування дитини у неї, чим буде досягнуто справедливий розподіл обов`язків батьків. На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання без участі його та позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив про задоволення позову, з урахуванням нових обставин у справі, а саме тих, що донька [PERSON] , переїхала на постійне проживання до батьків позивача зі згоди матері та батька. Позивач забезпечує дитину усім необхідним для життя та дозвілля, разом із батьками піклується про її здоров"я. Відповідач заяв про слухання справи без її участі до суду не надала, проте з"являлася до суду особисто, отримувала матеріали справи, повідомлялася про судові засідання, але не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, судові засідання ігнорувала. Частина четверта статті 223 ЦПК України, роз"яснює про наслідки неявки в судове засідання учасника справи: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заяву представника позивача, показання свідків, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 04.09.2004 року по 2013 рік позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . У шлюбі народжено дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина за спільною згодою батьків залишилась проживати із матір"ю. 20.07.2018 року Корабельним районним судом м. Миколаєва у справі № 488/3166/18 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2018 року і до досягнення повноліття. До грудня 2018 року дитина проживала із матір`ю, в грудні 2018 року донька сторін по справі [PERSON] вирішила, що бути проживати один місяць із матір`ю, а один місяць із батьком за адресою: [ADDRESS] . З грудня 2018 року дитина дійсно проживала один місяць із батьком, а один місяць із матір`ю. За місцем мешкання батька дитині були забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, позивач з грудня 2018 року самостійно ніс половину витрат на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки кожний другий місяць дитина мешкала з ним. Фактично на день подання вказаної заяви, дитина вже на протязі більше двох місяців мешкала із батьком та знаходилася на його утриманні. В той же час відповідач отримувала аліменти на утримання доньки і користувалася ними на власний розсуд, фактично не витрачаючи їх на утримання дитини. У ході розгляду справи стали наявні нові обставини у житті дитини. Із пояснень [PERSON] в судовому засіданні ( в присутності представника служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради Кабацюри О.Л.) вбачається, що на теперішній час вона переїхала на постійне місце проживання до батьків її батька, тобто до своїх бабусі та дідуся. Пояснила, що це рішення прийняла особисто, проте з погодженням з мамою та батьком. Батько забезпечує її усім необхідним для життя та дозвілля, разом із бабусею та дідусем піклується про її здоров"я. Також пояснила, що з мамою підтримує відносини, зустрічається, проте жити з нею не хоче. На підтвердження вказаного факту, в судовому засіданні було досліджено Акт про обстеження умов проживання сім"ї [PERSON] ( бабуся, мати позивача) від 28.05.2020 року складений та завірений працівниками служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, з метою подання до суду. З вказаного Акту вбачається, що дитина [PERSON] , постійно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою з нею мешкають та зареєстровані бабуся - [PERSON] , [INFO] та дідусь - [PERSON] , [INFO] . Батько дівчинки також зареєстрований за вказаною адресою, проте мешкає за адресою: [ADDRESS] , в одному мікрорайоні з дівчинкою та батьками. Дівчинка часто ночує у батька позивача по справі. В обох будинках для дівчинки створенні належні умови для життя та дозвілля, дівчинка охайна та доглянута. Із пояснень [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що онука дійсно з грудня 2018 року постійно мешкала із батьком, але після пропозиції дідуся та бабусі мешкати з ними, так як вона єдина онука у останніх, погодилася переїхати до них. Вони створили усі умови для затишного проживання дитини, окрему кімнату, комп`ютер та усе необхідне для розвитку дитини відповідного віку. Також пояснила, що дівчинка часто буває у батька та залишається на ніч, проте своїм домом вважає їхню оселю. Батько дитини надає матеріальну допомогу на утримання доньки, забезпечує їх усім необхідним. Претензій щодо сплати аліментів на їх користь на утримання неповнолітньої онуки до позивача не має. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістомст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Судом достовірно встановлено, що позивач утримує неповнолітню доньку, повністю задовольняючи її вимоги щодо життя, здоров"я та дозвілля. Враховуючи встановлені судом обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплаті аліментів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Отже, саме з моменту зверенння з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з часу звернення позивачем до суду, тобто з 26.09.2019 року. На підставі викладеного та з огляду на те, що відповідачем не оспорюється факт проживання дитини окремо від матері та те, що позивач утримує неповнолітню доньку добровільно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.180-184,188, 191, 273 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved