Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та зміну прізвища. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 09 березня 2013 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів. Постійні сварки та суперечки, які часто виникали між сторонами, призвели до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків. З початку 2015 року окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Позивач надала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та слухання справи за її відсутності. Проти постановлення рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом належним чином про місце і час слухання справи за місцем реєстрації. Судова повістка повернулась до суду за закінченням її терміну збергінання. В силу положень ст.74 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. У зв»язку з відсутністю згоди позивача суд вважає за неможливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 09 березня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено актовий запис № 45. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з початку 2015 року сторони окремо проживають, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. Однак, не підлягають задоволенню вимоги про залишення позивачу дівочого прізвища «[PERSON]» з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі ст.16 зазначеного Закону, державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) проводиться стосовно громадян України відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зміну прізвища. На підставі викладеного,

Outcome: partial