Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про визнання договору недійсним. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що прокуратурою Царичанського району у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів було проведено перевірку Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, за результатами якої встановлено наступне. 07.08.2013 року сесією Могилівської сільської ради прийнято рішення №313-31/VI "Про надання дозволу на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми", яким [PERSON] надано дозвіл на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми за адресою: [ADDRESS], а також передано в оренду земельну ділянку за вищевказаною адресою площею 25 м2 терміном на 1 рік. На підставі даного рішення між Могилівською сільською радою та [PERSON] було укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми від 15 серпня 2013 року. В подальшому прокурором Царичанського району вказане вище рішення сесії Могилівської сільської ради №313-31/VI від 07.08.2013 року було оскаржено в судовому порядку та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2014 року дане рішення сесії визнано недійсним і станом на 30.07.2014 року вказана постанова набрала законної сили. У зв"язку з вищевикладеним, посилаючись на вимоги ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 152, 123, 124, 134 ЗК України, ст. 61 ч.3 ЦПК України, позивач просить у позовній заяві: визнати недійсним договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми від 15 серпня 2013 року, укладений між Могилівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області та [PERSON]; зобов"язати [PERSON] повернути Могилівській сільській раді Царичанського району Дніпропетровської області земельну ділянку площею 25 м2, вартістю 2788,25 грн., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача - старший прокурор прокуратури Царичанського району Михайлов Є.М. позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Представник особи, в інтересах якої заявлено позов, - [PERSON] підтримав позовні вимоги та думку прокурора. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.39). Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. На підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об"єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно частин другої та третьої ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Порядок передачі земельних ділянок у користування визначено ст. ст. 123, 124, 134 ЗК України, відповідно до яких передача земельних ділянок здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою. Крім цього, механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначено статтею 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до частини четвертої якої розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та жилого-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 року затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Як встановлено судом, 07.08.2013 року сесією Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області прийнято рішення №313-31/VI "Про надання дозволу на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми", яким [PERSON] (відповідачу в даній справі) надано дозвіл на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми за адресою: [ADDRESS], а також передано в оренду земельну ділянку за вищевказаною адресою площею 25 м2 терміном на 1 рік (а.с.7, 17). На підставі даного рішення між Могилівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області та відповідачем [PERSON] було укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми від 15 серпня 2013 року (а.с.11-16). В подальшому прокурором Царичанського району рішення сесії Могилівської сільської ради №313-31/VI від 07.08.2013 року "Про надання дозволу на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми" було оскаржено в судовому порядку та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2014 року в справі №804/8143/14 дане рішення сесії Могилівської сільської ради №313-31/VI визнано недійсним з тих підстав, що при винесенні даного рішення Могилівською сільською радою був порушений порядок передачі земельних ділянок у користування, визначений ст. ст. 123, 124, 134 ЗК України, відповідно до яких передача земельних ділянок здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою (а.с. 19-25). Станом на 30.07.2014 року вказана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2014 року набрала законної сили. Згідно положень пунктів 2.34. та 2.38. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" обов"язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Користування сервітуарієм чужою земельною ділянкою без відповідної технічної документації та без визначення на місцевості меж дії земельного сервітуту може бути підставою для визнання договору про встановлення земельного сервітуту недійсним у судовому порядку. Приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, внаслідок незаконно прийнятого рішення сесією Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №313-31/VI від 07.08.2013 року "Про надання дозволу на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми" між Могилівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області та відповідачем [PERSON] було незаконно укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми від 15 серпня 2013 року, а також незаконно передано в користування земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] площею 25 м2, чим порушено інтереси держави. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243 грн.60 коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved