Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, 12.12.2013року ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 270ВІ10131212001. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 17 400грн, строком погашення 11.12.2018р, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами - 29% річних. Позичальник зобов"язався виконати зобов"язання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. У порушення норм закону, умов кредитного договору відповідач не виконує належним чином зобов"язання за кредитним договором. Відповідно до кредитного договору позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов"язань за кредитним договором. Станом на 15.12.2015р за відповідачем рахується заборгованість, яка складає 30 367,60грн. з яких : заборгованість за кредитом - 15 950грн; заборгованість за відсотками - 7445,99грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1874,73грн; пеня за несвоєчасне поверненя відсотків - 2176,61грн; розмір інфляційних витрат за кредитом - 1280,20грн; розмір інфляційних витрат за відсотками- 1640,07грн. Просять стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості, також судові витрати в розмірі 1378грн. В судове засідання позивач не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. На позові наполягають. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Згідно п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року вбачається, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Крім цього, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15). Суд встановив, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 270ВІ10131212001 від 12 грудня 2013р., відповідно до якого, Банк надав [PERSON] кредит в сумі 17000,00 грн на умовах повернення, строковості та платності, зі сплатою 29% річних, кінцевим терміном повернення кредиту до 11 грудня 2018 року. Згідно п.1.1.1 договору погашення кредиту здійснюється у сумі 290,00 грн щомісячно до 12 числа (а.с.8). Відповідно до п.п.3.3.4,3.3.5.,3.3.6 договору відповідач зобовязаний суворо дотримуватися положень кредитного договору, сплачувати кредитору проценти в розмірі, передбаченому п.п.1.1., 2.4, 2.7,2.9 договору, забезпечувати своєчасно та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку , визначеному п. 1.1.,2.4 цього Договору. Згідно п. 4.1.договору в разі прострочення позичальником строків сплати процентів, строків повернення кредиту, позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 5.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов"язань за цим договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторні, та які сторони не могли передбачити або запобігти. До таких обставин за цим договром належать : військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха, недостатня фінансова ліквідність кредитора, тощо. Відповідно до п.3.2.3.договору кредитор має право вимагати достроково повернення кредиту,нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на один календжарний місяць. Суд встановив, що відповідач не виконував належним чином умови договору щодо погашення кредиту і процентів за ним у звязку з чим, станом на 15 грудня 2015 року. виникла заборгованість за кредитом 15950грн, заборгованість по процентам 7445,99грн. Позивачем також нарахована відповідачу пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в загальній сумі 4051,34грн., в тому числі пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1874,73грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 2176,61грн. Нараховані інфляційні витрати за кредитом в сумі 1280,20грн, інфляційні витрати за відсотками 1640,07грн. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, відповідно у позивача виникло право вимагати сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом в розмірі 15950грн, заборгованості по процентам - 7445,99грн , інфляційні витрати в загальній сумі 2920,27грн підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо стягнення пені в загальній сумі 4051,34грн задоволенню не підлягають. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 270ВІ10131212001 від 12 грудня 2013р, який доданий позивачем до позову, вбачається, що позивач нараховує пеню за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків починаючи з 14.12.2014року по 14.12.2015р. (а.с.16) Судом встановлено, що відповідач проживає в м.Дружківка (а.с.17-19,32). Відповідно до положень ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м.Дружківка . В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 11 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Дружківка. Позивачем пеня нарахована, починаючи з грудня\~ 2014 року, таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».\~ Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. (а.с.39)

Outcome: partial