Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, свої вимоги мотивувавши тим, що 21травня 2012року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно п. 1.1 Договору сторони погодили, що Кредитор зобов'язується надати Позичальнику позику, а останній зобов'язується повернути позику у строк, визначений Договором. Сума позики становить 30 000 (тридцять тисяч) доларів США ( п. 2.1.).Позика надається Кредитору в готівковому порядку одразу після підписання Договору (п. З.1.. п. 3.2). Строк падання позики становить три місяці з дати передачі коштів (п. 4.1).але в будь-якому випадку до 21 серпня 2012року (п. 7.1). Свої зобов'язання, визначені Договором Позивач виконав, в той же час Відповідач, до 21 серпня 2012року - позику та відсотки за користування коштами - не повернув. Відповідач лише частково виконав свої зобов'язання. Він повернув Позивачу 8476 (вісім тисяч чотириста сімдесят шість) дол. США: 23 жовтня 2012 року - 1 300.00дол. США; 16 листопада 2012 року - 1300.00дол. США;29.N.2012 600.00дол. США: 30 квітня 2013 року 976.00дол. США: 18 жовтня 2013 1300.00дол. США; 23 квітня 2014 року - 1500/00дол. США 00дол. США; У п. 3.1.Договору зазначено, що позика передається кредитором позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору. Таким чином, належним чином підписаний договір с доказом передання грошей від Кредитора до Позичальника. Пунктом 8.6 Договору визначено, що вся чи частина сума позики може бути повернута строково на розсуд Позичальника, про що на звороті робиться запис Кредитором з його особистим підписом та відміткою дати повернення. На підтвердження факту погашення . ;і:кп на звороті договору позики сторонами вчинені відповідні записи за підписами обох сторін. Оскільки Відповідач на момент пред'явлення цього позову не виконав своє грошове зобов'язання за договором та не повернув Позивачу грошову суму позики в розмірі 21 524 ( двадцять одна тисяча п'ятсот двадцять чотири ) дол. США,з нього на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за договором позики в розмірі 21 524( двадцять одна тисяча п'ятсот двадцять чотири ) дол. США. Згідно п. 8.7 Договору сума відсотків за користування цим кредитом складає 12 % ( дванадцять відсотків ). Згідно п. 8.6 Договору, при частковій сумі повернення всі відсотки за користування кредитом в подальшому будуть перераховані на суму залишку. Загальна сума, нарахованих відсотків становить 7033 (сім тисяч тридцять три) дол. США 39 цент. У зв"язку з вищезазначеним позивач просить стягнути з відповідача[PERSON] грошову суму у розмірі 30 316( тридцять тисяч триста шістнадцять ) доларів США 58 центів, з яких заборгованість за договором позики в розмірі 21 524( двадцять одна тисяча п'ятсот двадцять чотири ) дол. США.,відсотки за користування позикою у розмір 7 033 ( сім тисячтридцять три ) дол. США 39 цент та З відсотки річних, у розмірі 1 759( одна тисяча сімсот п'ятдесят дев'ять ) дол. США 19 цент. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю від 19 січня 2012 року ( а. с. 23 ) [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, по дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином., про що свідчать поштові повідомлення які повернулися на адресу суду, без вручення, з зазначенням причини повернення за закінченням встановленого строку зберігання ( а .с. 19, 31). Згідно відомостей Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві , [PERSON] [INFO], з 26 листопада 1996 року, зареєстрований в [ADDRESS] ( а .с. 9 ) Зі змісту ст. 74 ЦПК України, слідує, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до п. 99 « Правил надання послуг поштового зв'язку » , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою « Судова повістка », рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом ( свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо ), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Суд враховуючи згоду позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи, відповідно до норм ст. ст. 224 - 233 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 21травня 2012року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики . Згідно п. 1.1 Договору сторони погодили, що Кредитор зобов'язується надати Позичальнику позику, а останній зобов'язується повернути позику у строк, визначений Договором. Сума позики становить 30 000 (тридцять тисяч) доларів США ( п. 2.1.).Позика надається Кредитору в готівковому порядку одразу після підписання Договору (п. З.1.. п. 3.2). Строк падання позики становить три місяці з дати передачі коштів (п. 4.1).але в будь-якому випадку до 21 серпня 2012року (п. 7.1). Свої зобов'язання, визначені Договором Позивач виконав, в той же час Відповідач, до 21 серпня 2012року - позику та відсотки за користування коштами - не повернув. Відповідач лише частково виконав свої зобов'язання. Він повернув Позивачу 8476 (вісім тисяч чотириста сімдесят шість) дол. США. Сторони договору позики самостійно встановлюють розмір, методику обчислення процентної ставки за договором й порядок одержання процентів, що прямо передбачено законом (ч. 1 ст. 1048 ЦК), і це повністю відповідає принципу цивільного права - свободі договору (ст. З ЦК). Отже, сторони можуть вибрати просту форму нарахування процентів і в цьому випадку вони нараховуються лише на суму позики, або більш складну форму, згідно з якою проценти нараховуються на суму позики і на нараховані, але невиплачені проценти. Проте це правило (так зване проценти на проценти) може діяти лише в контексті диспозитивності положення ч. 1 ст. 1048 ЦК і не може застосовуватися до ст. 625 ЦК. Згідно з ст.1046ЦКза договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або іншіречі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( сумупозики ) або гаку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа. незалежно) від сумиНа підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує переданий йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1048ЦКпередбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( кошти в такій самій сумі; або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором ч. І ст. 1049 ЦК України ). В листі Верховного суду України від 01 липня 2014 року Про аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві зазначено, що незалежно від фіксації еквівалента зобов"язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред"явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Станом на день розгляду справи в суді грошові кошти за договором позики відповідачем не повернуті. За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь Позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 21 524 долари США з конвертацією цієї суми в національну валюту України за курсом Національного банку України на день постановлення рішення. Згідно з ч. І ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Станом на день складання позовної заяви, Боржник грошового обов"язку не виконав, чим допустив порушення права Позивача, яке, згідно статті 55 Конституції України, статті З ЦПК України, піддягає захисту в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але у даному випадку відсотки за користування позикою передбачені договором , тому в наявності недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне й те саме порушення Таким чином, зважаючи на неповернення відповідачем [PERSON] позивачеві суми позики, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення суми боргу в розмірі 21 524 доларів США та 7 033 ( сім тисяч тридцять три) доларів США 39 центів, - відсотки за користування позикою, в решті позовних вимог з конвертацією цієї суми в національну валюту України за курсом Національного банку України на день постановлення рішення в якості суми основного боргу за договором позики; щодо 3% річних з відповідача [PERSON], в задоволенні вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом № 15-93, «Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України», затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 р. № 200, «Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 р. № 520, та іншими документами. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 3654 гривні 00 копійок, та судовий збір на користь держави у розмірі 2 370 гривень 90 копійок. На підставі вищевикладеного та ст. ст.533, 611, 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України і

Outcome: partial