Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 02.06.2007 року між нею та відповідачем укладено шлюб, за час якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Тисменицького районного суду від 07.02.2011 року зазначений шлюб розірвано, вказану дитину залишено проживати з позивачем. Згідно з рішенням цього ж суду з відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання дочки, про що видано виконавчий лист від 11.08.2011 року, який пред"явлено до виконання. З 2011 року відповідач не сплачує коштів на утримання дитини, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за 2011-2020 роки. З 2011 року дитина фактично проживає з позивачем і перебуває повністю на її утриманні. Вона, як мати самостійно займається вихованням дитини, влаштовує дозвілля та піклується про неї, а також дбає про її матеріальне забезпечення. Відповідач як батько не навідується до дитини, не цікавиться нею, не бере участі у її вихованні, не допомає жодним чином, абсолютно не реалізовує батьківського обов`язку, а також не цікавиться її успіхами у навчанні, не займається її вихованням, фізичним, моральним та духовним розвитком, міцного психологічного зв`язку між батьком та дитиною не має. Позивач також зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав надасть можливість утримувати додаткову допомогу від держави та мати додаткові пільги, що однозначно піде на користь дитині, а також перекриє необхідність у аліментах мінімального розміру від відповідача. В зв`язку з цим вона вважає, що зазначені факти свідчать про ухилення відповідача від виховання його неповнолітньої дочки та просить позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаної дитини. В судовому засіданні позивач та її представник Маланюк О.Я. позовні вимоги підтримали з вищезазначених підстав. Позивач також зазначила, що відповідач 10 років взагалі не цікавиться дитиною, жодних перешкод йому у побаченні з їхньою дочкою вона на чинила, а відповідач свідомо та добровільно самоусунувся від виховання дитини, жодного разу не навідався до дитини. З 2014 року він взагалі не сплачує аліментів на утримання дитини. Після пред`явлення зазначеного позову до суду відповідач приходив до позивача з метою вирішення цього позову та пропонував позивачу відмовитися від заборгованості по сплаті аліментів та стягнення аліментів взамін на згоду на позбавлення його батьківських прав відносно цієї дитини. На час розгляду справи позивач готова після винесення рішення в даній справі відмовитись від стягнення з нього аліментів, однак, не від стягнення заборгованості по них. Позивач також вказала, що викликала поліцію один раз - 04.12.2010 року, оскільки відповідач поводив себе агресивно, влаштовував скандал. Щодо твердження відповідача про те, що він провів опалення, в будинку, в якому вони проживали та який належить її батькам, встановив двері та ванну, позивач вказала, що все це він пошкодив (погнув) перед тим як залишав будинок, тобто всі умови благоустрою знищив. Позивач вказала, що її батько помер в 2017 році. Рахунків позивачу вона не заблоковувала, оскільки це дії відділу ДВС у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів. Представник позивача також зазначив, що відсутні будь-які документи про те, що відповідач звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про те, що позивач чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, а також про існування рішення органу опіки та піклування про встановлення йому побачень з дитиною. Крім того, звертає увагу на те, що відповідач не заперечує факту того, що останніх 10 років не навідувався до дитини. Тому має місце ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, адже він не несе будь-яких обов`язків щодо своєї дитини, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому додаткові витрати на дитину, сплата комунальних послуг та її матеріальне забезпечення повністю перебуває на позивачі. Тому сторона позивача просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що готовий на позбавлення його батьківських прав при умові відмови позивача від стягнення з нього аліментів на утримання дитини та заборгованості по них. Відповідач також зазначив, що з 2010 року не навідувався до дитини, оскільки батько позивача зловживав алкоголем, вчиняв сварки і міг йому щось заподіяти, тому з метою уникнення емоційного напруження для дитини він туди не приїжджав. Аліменти він сплачував до 2014 року, поки позивач перебувала на дошлюбному прізвищі « [PERSON] », а з часу зміни нею прізвища на « [PERSON] » він аліментів не сплачує, оскільки не знає хто вона така, а також чи використовуються аліменти за призначенням. Він також висловив сумніви, що він є батьком вказаної дитини і має намір в майбутньому проводити відповідні тести, оскільки в даний час доглядає батьків і на такі речі не мав часу. Їздити до будинку позивача він не може, оскільки там на нього накидуються та викликають поліцію, яка, на його думку, викликає сумнів в тому що є поліцією. Крім того, він бажає, щоб позивач компенсувала йому кошти на проведення ним ремонтних робіт в будинку, в якому вони проживали та з якого вона його вигнала. Зазначає також, що позивач заблокувала йому всі рахунки під час дії карантину, чинить йому перешкоди, займається вимаганням коштів. Він не відмовляється від батьківських прав, оскільки позивач не відмовляється від заборгованості по аліментах. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 18.09.2020 року надіслав до суду письмове клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності представника (а.с. 60). Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.05.2008 року, [INFO] народилася [PERSON] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно з рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2011 року, яке набрало законної сили 17.02.2011 року, шлюб між позивачм та відповідачем розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] залишено проживати позивачем, а також відновлено останній дошлюбне прізвище « [PERSON] » ( а.с.5). Вказанана дитина входять до складу сім`ї позивача, що стверджується даними довідки № 488, виданої 03.08.2020 року виконавчим комітетом Ямницької сільсокої ради об"єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.15). Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.09.2011 року, з відповідача на користь позивача з 10.06.2011 року стягуються аліменти на утримання вказаної дитини в розмірі 250 грн. щомісячно до досягнення вказаною дитиною повноліття (а.с.6). Згідно з постановою про встановлення тимчасовго обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 28.03.2018 року відповідача тимчасово обмежено у праві керуванні транспортними засобами, до сплати ним заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 12 470 грн. (а.с.7). Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, наданих на запит представника позивача 23.07.2020 року Коломийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заборгованість відповідача по сплаті аліментів з 10.06.2011 року по червень 2020 року становить 37 154,81 грн. (а.с.7-13). В матеріалах даної справи міститься висновок комісії з питань захисту дитини Ямницької сільської ради від 09.09.2020 року, затверджений рішенням виконавчого комітету Ямницької сільської ради об"єднаної територіальної громади Івано-Франківської області 10.09.2020 року, в якому вказано про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її долею, її життям, станом здоров"я, не сплачує аліменти, а також не цікавиться її навчанням, не відвідує батьківські збори. У висновку також зазначено, що батько вказує, що не спілкується з дочкою з 2011 року та не бере участі у її вхованні, з того часу він жодного разу не привітав її з днем народження чи іншими святами ( а.с.57,58). Згідно з актом обстеження будинковолодіння за місцем проживання позивача в [ADDRESS] , складеного за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , старости села [PERSON] та матері позивача [PERSON] (як власника житла) встановлено, що відповідач з моменту розлучення (07.02.2011 року) проживає в м. Коломия, участі у вихованні та догляді дитини не бере, матеріально дитину не забезпечує, до дитини не навідувався жодного разу з 2011 року, а також не забезпечує її інтереси (а.с. 72). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач з 2011 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дочки [PERSON] , не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє до останньої щонайменшої батьківської турботи. Тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими. На підставі наведеного, ст.ст.19, 150, 164 СК України та,

Outcome: approved