Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про скасування рішення про державну реєстрацію припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння. В позові заявлено вимоги щодо п`яти об`єктів нерухомого майна, які належать позивачу, і які з одних і тих самих підстав було спочатку зареєстровано за ПАТ"БАНК КАМБІО" (надалі - Відповідач 1), а в подальшому продано ним [PERSON] (надалі - Відповідач 2). В позові вирішується питання щодо наступних об`єктів нерухомого майна, які знаходяться за адресами: [ADDRESS] , приміщення [ADDRESS] (реєстраційний № нерухомого майна 56829712110); [ADDRESS] приміщення 1 (реєстраційний № нерухомого майна 56377412110); [ADDRESS] (реєстраційний № нерухомого майна 56315912107); [ADDRESS] (реєстраційний № нерухомого майна 55632612110); м. Кривий [ADDRESS] пр [ADDRESS] 14 (реєстраційний № нерухомого майна 55355612110). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що, починаючи з травня 2013 року зазначені об`єкти нерухомості перебували в іпотеці у Відповідача-1 на підставі договорів іпотеки, які у вересні 2014 року було припинено та/або розірвано у зв`язку з повним погашенням кредитних зобов`язань за кредитами, про що було внесено відповідні відомості до держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, в зв`язку з чим права Відповідача-1 як іпотекодержателя на вказані об`єкти нерухомості було припинено. \~ \~ \~ На\~підставі постанови\~правління НБУ\~№ 782\~від 04.12.2014\~виконавчою дирекцією\~Фонду гарантування\~вкладів фізичних\~осіб було\~прийнято рішення\~№ 140\~від 04.12.2014\~про початок\~процедури виведення ПАТ «БАНК КАМБІО» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а відповідно до постанови Правління НБУ № 144 від 27.02.2015 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 46 від 02.03.2015 про початок з 02.03.2015 процедури ліквідації цього Банку. Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» №109 від 18.07.2018 було затверджено Акт комісії з перевірки правочинів на предмет нікчемності, яким виявлено ознаки нікчемності, передбачені п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему Гарантування вкладів фізичних осіб" в правочинах щодо нерухомого майна, з приводу якого позивач звернулась до суду. 04.10.2018 Відповідачем-1 в особі уповноваженої особи на ліквідацію банку - Северіна Ю.П. було направлено Позивачу повідомлення про нікчемність правочину та застосування наслідків нікчемності, з якими Позивач не згодна та вважає, що такими діями уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порушує вимоги ч.2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що є істотним порушенням процедури, оскільки перевірка на ознаки нікчемності правочинів була здійснена лише під час ліквідації банку та суперечить вимогам ч.2 ст.19 Конституції України. Позивач зазначає, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного суду від 04.07.2108 у справі №826/1476/15, що лише за наявності рішення суду можна застосувати до позивача будь які наслідки недійсності нікчемного правочинну, і, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Також підкреслює, що на момент направлення позивачу Відповідачем-1 повідомлень про нікчемність правочинів сплинув строк позовної давності щодо застосування наслідків нікчемного правочину. Незважаючи на це, всупереч вимогам законодавства та правового висновку Великої Палати Верховного Суду, державний реєстратор Комунального підприємства "Центр реєстрації та надання послуг" Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов С.В. (третя особа на стороні Відповідачів) здійснив реєстрацію права власності на належні позивачу об`єкти нерухомості, за Відповідачем-1 - ПАТ «БАНК КАМБІО», припинивши на них право власності Позивача. Також позивач зазначає що, виходячи з вищезазначеного, у Відповідача-1 були відсутні підстави на набуття права власності на спірні об`єкти нерухомості, а у державного реєстратора Ковальова С.В. були відсутні підстави для реєстрації за Відповідачем-1 права власності, у зв`язку з чим Позивач вважає, що рішення державного реєстратора підлягають скасуванню. Після реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомості за Відповідачем-1, вони були реалізовані на електронних торгах через електронний майданчик ТОВ "Закупівлі ЮА" (третя особа на стороні Відповідачів). Переможцем торгів та власником спірних об`єктів став [PERSON] Відповідач-2. Враховуючи те, що спірні об`єкти нерухомості вибули із володіння Позивача, як власника, не з її волі, позивач просить суд також визнати недійсними договори купівлі - продажу об`єктів спірного нерухомого майна, укладені між ПАТ «БАНК КАМБІО» та [PERSON] , витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та визнати за Позивачем право власності на спірні об`єкти нерухомого майна, стягнути з Відповідачів судові витрати зі сплати судового збору на користь позивача. Також Позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на спірне нерухоме майно, заборонити його відчуження та заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав (щодо реєстрації/перереєстрації об`єктів спірного нерухомого майно, яку було задоволено ухвалою суду від 16.07.2019. Ухвалою від 16.07.2019 було відкрито провадження у справі. 09.08.2019 до суду надійшов відзив Відповідача-1 на позовну заяву, який з викладеними у позові вимогами не погоджується, посилаючись на те, що 18.08.2014 Постановою Правління НБУ від 19.08.2014 за №510/БТ прийнято рішення про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «БАНК КАМБІО», Постановою правління НБУ від 25.09.2014 за №603/БТ Банк віднесено до категорії проблемних, 04.12.2014 - до категорії неплатоспроможних, а 05.12.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Банку. Постановою Правління НБУ №144 від 27.02.2015, 02.03.2015 року прийнято рішення про початок ліквідації Банку та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Представник Відповідача-1 зазначає у відзиві, що постановою Правління НБУ від 19.08.2014 №510/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "БАНК КАБІО" шляхом призначення куратора», серед іншого Банку заборонено використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки; зобов`язано здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок № [NUMBER] , який відкритий у НБУ. Після віднесення Банку до категорії проблемних, запроваджено певні обмеження, зокрема: погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями відповідача мало прийматись тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави) за погодженням із куратором банку. Відповідач зазначає, що у банківській системі кошти клієнтів обліковуються як запис, однак за відсутності коштів у банку платника такі кошти не можуть бути перераховані на будь який інший рахунок, у тому числі, відкритий у цьому ж банку. 04.12.2014 правлінням НБУ видано Постанову № 782 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних». 16.07.2018 видано наказ №108, яким було створено комісію для підготовки, аналізу та узагальнення аналітичної інформації щодо правочинів, укладених Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації Банку, які можуть містити ознаки нікчемності. Наказом від 18.07.2018 за №109 затверджено Акт комісії з перевірки правочинів на предмет нікчемності від 18.07.2018. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено перевірку діяльності банку на предмет доведення останнього до неплатоспроможності та вчинення інших правопорушень, якою серед іншого встановлено, що керівниками Банку та пов`язаними з ними особами було виведено з під застави за кредитними операціями високоліквідне майно (в т.ч. нерухомість), яке увійшло б до заставної маси, чим зменшило б навантаження по відшкодуванню коштів на Фонд гарантування та державу в його особі, забезпечило б виконання Банку своїх зобов`язань пропорційно між усіма його вкладниками, а не їх привілейованої частини. Щодо вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних об`єктів нерухомості, Відповідач-1, посилаючись на положення частини 3 статті 38 Закону України «Про систему Гарантування вкладів Фізичних осіб», вважає, що правочини, які вчинив Банк, не були нікчемними, оскільки всупереч зазначеній нормі Закону постанова НБУ не доводилася до відома вкладників та позичальників. Позивач і поручителі не мали загального доступу до неї, тому на час здійснення розрахунків за Кредитним договором ці особи не були обізнані щодо наявності застережень, встановлених постановою. Здійснивши проведення розрахункової операції, Банк своїми діями підтвердив наявність на рахунку платників необхідної суми коштів, про що також свідчить відсутність заборони на проведення розрахункових операцій у відповідний спосіб, зі сторони уповноваженої особи-куратора, на яку, в силу приписів постанови Правління НБУ від 19.08.2014 № 510/БТ, покладено обов`язок щодо здійснення контролю за операціями, які проводяться банком. Представник Відповідача-1 зазначає, що погашення заборгованості за Кредитним договором відбувалось за рахунок депозитних коштів, зважаючи на те, що перерахування коштів проводилось в межах Банку, в період очевидної неспроможності виконання ним своїх грошових зобов`язань, без залучення реальних коштів на оплату договору. Тобто, таким погашенням було порушено суть та мету встановлених постановою Правління НБУ № 510/БТ від 19.08.2014 обмежень щодо прийняття розрахунків за договорами виключно через кореспондентський рахунок НБУ. Оскільки здійснення розрахунку за вищезазначеними договорами відбулося в межах Банку - як наслідок не відбулося реального надходження коштів на рахунок банку, а відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань. Крім того, сама лише наявність умови у договорах щодо подальшої оплати не дає підстави вважати правочин оплаченим, в даному випадку навіть за наявності відмітки банку про проведення банківської операції без належного урахування наведеного вище. При цьому Відповідач-1, посилаючись на судову практику у справах 910/10368/16 від 27.02.2017, 910/8124/16 від 24.01.2017, 916/3146/17 від 26.02.2019, 804/6992/18 від 23.10.2018, 823/5254/15 від 27.11.2018, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Ухвалою від 12.08.2019 задоволено клопотання представника Відповідача-1 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. 14.08.2019 до суду надійшла відповідь Позивача на відзив Відповідача-1, 05.09.2019 представник Відповідача-1 надіслав заперечення на відповідь на відзив та просив витребувати у Національного банку України докази розрахунку від 12.09.2014 у сумі 2 977 000,00 грн. та 36 702,73 грн. з рахунку [PERSON] №26202300100069.980 через кореспондентський рахунок, який відкрий в НБУ за №32003197901. 03.10.2019 винесено ухвалу про задоволення клопотання Відповідача-1 про витребування доказів та закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 25.02.2020 задоволено клопотання представника Позивача про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку. В судовому засіданні 04.03.20920 представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Належним чином повідомлені інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Відповідач-2 відзив на позов не подав, до суду не з`явився, клопотань від нього не надходило. При цьому суд враховує, що представник Відповідача-1 - ПАТ «Банк «Камбіо» не з`явився до суду, де особисто зажадав брати участь в режимі відеоконференції. Відповідач-2 про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, його представники ознайомлювались з матеріалами справи /а.с.101-112, т.2/, оскаржували в апеляційному порядку ухвалу суду від 16.07.2019 про відкриття провадження, приймали участь під час розгляду апеляційної скарги, після чого ані [PERSON] , ані його представники до суду не з`явилися. Безпосередньо в день судового засідання від представника [PERSON] - адвоката Ткаченко О.В надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через участь в цей день в судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду з розгляду апеляційної скарги Відповідача-1 на ухвалу від 16.07.2019 у цій же справі про забезпечення позову. При цьому до повістки про час та дату судового засідання, на яке посилається представник Відповідача-2, до клопотання долучено не було. Натомість, представник Позивача в судовому засідання пояснив, що він також приймав участь в судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду, яке відбулося вранці, і йому нічого не заважало прийняти участь в розгляді справи Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу в режимі відеоконференції з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська. Також суд звертає увагу на те, що договір про надання правової допомоги між [PERSON] та адвокатом Ткаченко О.В. було укладено 10.02.2020, довіреність видана 11.02.2020, однак з матеріалами справи протягом трьох тижнів адвокат Ткаченко О.В. ознайомитися бажання не виявила, відзив на позовну заяву та інші клопотання суду нею подано не було. За таких обставин причина неявки відповідача [PERSON] та його представника судом була визнана не поважною. Відповідно до положень ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів та третіх осіб. При цьому суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності). Вислухавши представника Позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07.05.2013 між [PERSON] та ПАТ «Банк «Камбіо» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Відповідач-1 зобов`язується надати грошові кошти позичальникові шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № [NUMBER] (п.2.2). Пунктом 1.9 Договору передбачено, що зобов`язання за договором забезпечується одинадцятьма об`єктами нерухомого майна зокрема і спірними об`єктами нерухомості, стосовно яких вирішується спір у даній справі. \~ \~ \~ \~03.09.2014\~між юридичною\~особою за\~законодавством України\~ПАТ «Банк\~КАМБІО»,\~ідентифікаційний код\~юридичної особи\~26549700\~-\~Кредитор,\~та ТОВ\~«Фавор-КР»,\~ідентифікаційний код\~юридичної особи\~38256100\~-\~Боржник,\~та [PERSON] ,\~РНОКПП [NUMBER] \~-\~поручитель,\~укладено договір\~поруки (а.с.207,\~т.1),\~відповідно до\~умов якого\~поручитель поручається\~перед Кредитором\~за виконання\~обов`язків\~між кредитором\~та Боржником.\~У матеріалах\~справи (а.с.202,\~т.1)\~наявний договір\~про відкриття\~та обслуговування\~поточного рахунку\~№ [NUMBER] ,\~ в\~якому у\~графі «клієнт»\~зазначена [PERSON] \~та її\~анкетні данні,\~також (а.с.201,\~т.1)\~міститься виписка\~по рахунку,\~з якого\~вбачається що\~12.09.2014\~на рахунок\~ [NUMBER] ,\~який був\~відкритий Відповідачем-1\~для перерахування\~коштів,\~з рахунку\~ [NUMBER] \~кошти перераховані. У відзиві на позивну заяву Відповідач-1 звертає увагу на те, що у банківській системі кошти клієнтів обліковуються як запис, та за відсутністю коштів у банку платника такі кошти не можуть перераховуватись на будь який інший рахунок, в тому числі, відкритий в цьому ж банку, та вважає, що таким чином не можна вважати заборгованість за кредитним договором погашеною. Суд вважає цей висновок хибним у зв`язку з тим, що хоча на рахунках банку кошти обліковуються як запис, але у банківський системі усі операції здійснюються за допомогою безготівкових розрахунків, що являють собою перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки одержувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки одержувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Ця норма зазначена у Постанові НБУ №22 від 21.01.2004\~«Про затвердження Інструкції про\~безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті». Тому безготівкове переведення з одного рахунку на інший в межах однієї банкової установи, не маючи коштів, є можливим. \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши виписку/особовий\~рахунок,\~з якої\~вбачається перерахування\~коштів,\~суд приходить\~до висновку,\~що даний\~правочин дійсний,\~та є\~підставою для\~перерахунку коштів.\~Так,\~Постановою Правління\~НБУ від\~19.08.2014\~за №510/БТ\~«Про встановлення\~особливого режиму\~контролю за\~діяльністю публічного\~акціонерного товариства\~"БАНК\~КАМБІО"\~шляхом призначення\~куратора» заборонено\~зокрема:\~Банку використовувати\~для розрахунків\~у національній\~валюті прямі\~кореспондентські рахунки;\~зобов`язано\~банк здійснювати\~розрахунки у\~національній валюті\~виключно через\~кореспондентський рахунок\~№ [NUMBER] ,\~що відкритий\~у Національному\~Банку України,\~Постановою правління\~НБУ від\~25.09.2014\~за №603/БТ\~ПАТ «БАНК\~КАМБІО» віднесено\~до категорії\~проблемних,\~запроваджено певні\~обмеження у\~його діяльності,\~зокрема:\~погашення заборгованості,\~що виникла\~за будь\~якими активами,\~операціями банку,\~мало прийматись\~тільки у\~грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави) за погодженням із куратором відповідача. Як вбачається з виписки, кошти були перераховані з одного рахунку на інший, що свідчить про безготівкову форму переведення коштів, тобто дана операція була не розрахунком, а транзакцією шляхом коригуванням структури банківського балансу наслідком зміни обліку грошових зобов`язань. Крім того, ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2019 року у Національного банку України за клопотанням відповідача судом було витребувано докази зокрема розрахунку від 12.09.2014 року в сумі 2 977 000,00 грн. та 36 702,73 грн. з рахунку [PERSON] (поручителя, який здійснив погашення заборгованості за Кредитним договором) через кореспондентський рахунок, який відкритий в Національному банку України за № 32003197901. Листом Національного банку України від 29 жовтня 2019 року за № 18-0007/56175/БТ суд було повідомлено, що до початку процедури ліквідації, Банк без участі Національного банку України відкривав рахунки своїм клієнтам, укладав з ними договори, здійснював їх розрахунково-касове обслуговування, проводив і приймав через систему електронних платежів НБУ міжбанківські електронні розрахункові документи тощо. Наведене спростовує доводи Відповідача-1 про те, що на момент погашення кредитних зобов`язань, Банку було заборонено використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов`язано відповідача здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок № [NUMBER] , який відкритий у НБУ. При цьому, проаналізувавши судову практику, на яку у своєму відзиві посилається представник Відповідача-1, суд приходить до висновку, що рішення суду схожі і стосуються аналогічних правовідносин, але не є подібними до даної справи, а тому їх застосування у цій справі є недоцільним. Щодо повідомлення Позивача про нікчемність правочинну та застосування наслідків нікчемності, яке було направлено 04.10.2018 Відповідачем-1 в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Северена Ю.П. № 109 від 18.08.2018, яким було затверджено акт комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності від 18.07.2018, яким виявлено ознаки нікчемності, передбачені в п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд приходить до наступного. Згідно з частинами першою та другою\~статті 38\~цього Закону,\~Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів банку, зокрема, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи наведені\~положення,\~суд приходить\~до висновку,\~що повідомлення\~уповноваженої особи\~Фонду гарантування\~вкладів фізичних\~осіб на\~адресу сторін\~договору або\~інших третіх\~осіб про нікчемність правочинів банку не створює юридичних наслідків для Позивача. Право повернути майно виникає у зазначених осіб не на підставі повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемний правочин, а в силу закону (ч.2 ст.215 ЦК України). Таке майно (кошти) може бути повернуто або добровільно, або у примусовому порядку на підставі судового рішення. Щоб застосувати наслідки нікчемного правочину, відповідач як сторона такого правочину повинен звернутися з відповідним позовом до суду. Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Великої палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 та від 16.05.2018 у справі №910/24198/16. Отже, суд погоджується із твердженням Позивача про те, що повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочинів не є правовою підставою і документом, для застосування наслідків що підтверджує набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно відповідно до\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, суд зазначає, що відповідач не мав права здійснювати подальший продаж спірного майна на електронних торгах. Позивача було фактично позбавлено права власності на об`єкт нерухомості так як даний факт не було оспорено у суді, права відповідача як іпотекодержателя на вказані об`єкти нерухомості було припинено, про що було внесено відповідні записи до держаного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Щодо дій державного реєстратора, відповідно до п.п. 1, 2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Згідно з ч.1 ст.26 цього Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. В силу\~ст.27 цього Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, пунктів які зазначені у цій статті, зокрема відповідно до п.7 ч.2 цієї статті на підставі інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. За обставинами справи, державний реєстратор зробив спірні записи про реєстрацію прав Відповідача-1 на спірні об`єкти нерухомості на підставі повідомлень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо», якими визнавалися нікчемними правочини про припинення іпотеки позивачем . Відповідно до ст.215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання, в момент вчинення правочину, стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~ст.203 цього Кодексу.\~Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 3\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» Фонд\~є не\~органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 37 вказаного Закону,\~свідчить,\~що Фонд\~бере участь\~у правовідносинах\~у різних\~статусах:\~з одного\~боку він ухвалює обов`язкові для банків рішення, а з іншого здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку. Так, діючи як орган управління банку, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду, у разі делегування їй відповідних повноважень, мають право: - вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; - укладати, від імені банку, будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; - продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; - повідомляти сторін за договорами, зазначеними у частині другій\~статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; - заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; - приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їхньої праці з додержанням вимог законодавства України про працю та інше. Уповноважена особа Фонду діє в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень така особа, зокрема: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку (частина четверта статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Враховуючи викладене, суд встановив що, позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича індексний № 455114225 від 13.02.2019 об 19:12:21, індексний № 45514753 від 13.02.2019 о 21:35:28, індексний № 45514429 від 13.02.2019 о 20:38:29, індексний № 4551207 від 14.02.2019 о 08:24:03, індексний № 45513359 від 13.02.2019 о 17:49:37 про державну реєстрацію припинення права власності Позивача підлягають задоволенню. Оскільки наступні\~позовні вимоги\~є похідними\~від вимог,\~які судом\~задоволені,\~суд вважає,\~що держаний\~реєстратор не\~мав права\~здійснювати й\~подальшу реєстрацію\~прав власності\~щодо спірного\~майна на\~нових власників\~ Відповідача-1\~і Відповідача-2,\~а тому\~позовні вимоги\~про скасування\~рішень державного\~реєстратора Комунального\~підприємства «Центр\~реєстрації та\~надання послуг»\~Нивотрудівської сільської\~ради Дніпропетровської\~області Ковальова\~Сергія Вадимовича\~індексний №\~45514225\~від 13.02.2019\~о 19:04:07,\~індексний №\~45514753\~від 13.02.2019\~о 21:07:51,\~індексний №\~45514429\~від 13.02.2019\~о 19:41:41,\~індексний №\~45515207\~від 14.02.2019\~о 08:17:22,\~індексний №\~45513359\~від 13.02.2019\~о 17:45:50 про реєстрацію права власності підлягають задоволенню. Щодо вимог про витребування з чужого незаконного володіння та визнання за Позивачем права власності на спірні об`єкти нерухомості суд, здійснивши детальний аналіз обставин справи, керується статтею 388 ЦК України, якою визначено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Так,\~за приписами\~цієї статті, якщо\~майно за\~відплатним договором\~придбане в\~особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно: було\~загублене власником\~або особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; було викрадене\~у власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч.2 цієї статті, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Згідно з ч.3 цієї статті, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Верховний Суд України в Листі «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» від 01.07.2013 зазначив, що у процесі розгляду спорів про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути виключно власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором. Отже, враховуючи, що виключно власник наділений правом, передбаченим ст.388 ЦК України, саме на позивача покладається обов`язок доведення володіння цим статусом до вибуття майна. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши викладені факти, суд приходить до висновку, що вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання за Позивачем права власності на спірні об`єкти нерухомості також підлягають задоволенню, оскільки вищевказана майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом і це доведено належними та допустимими доказами у справі, які зазначено вище. Іншого Відповідачі\~не довели,\~а тому\~суд вважає,\~що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються, підлягають стягненню з Відповідача-1 понесені Позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 21 515,40 грн. При цьому суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з Відповідача-2, оскільки вважає його добросовісним набувачем спірного майна.

Outcome: approved