Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 23.04.2014 року, відповідач отримала кредит у розмірі 3442,28 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число місяця, відповідач надає банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приват Банк» умовами та правилами, тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань, відповідач станом на 03.08.2020 року має заборгованість перед банком в розмірі 23024,49 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.09.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін на 22.10.2020 року, яке було відкладено на 09.11.2020 року та 12.11.2020 року в зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою суду від 22.10.2020 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін до розгляду спарви з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою місця реєстації, які відповідач отримала 23.10.2020 року, що підтверджується підписом в поштовому повідомлені. Також, відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, 25.09.2020 року та 22.10.2020 року розміщено оголошення про повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду справи на веб-сайті "Судова влада". Предстаником позивача подано до позову клопотання про розгялд справи у відсутність. Відповідач до суду не з`явилась, та станом на 12.11.2020 року відзив до суду не подала. З клопотанням про відкладення розгялду справи не зверталася. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Дослідивши матеріали справи, суд встановив слідуючі обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які виникли між сторонами. 23.04.2014 року відповідач [PERSON] підписала Генеральну угоду про реструкторизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт (а.с. 7). Згідно умов укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт відповідач отримала терміновий кредит у розмірі 3442,28 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число місяця, відповідач надає банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач погодилася, що дана Генеральна угода разом з Умовами, правилами та Тарифами банку складає між нею та банком кредитний договір, про що поставила особистий підпис в Генеральній угоді (а.с.7). ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно п. 2.1. Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в розмірі 3442.28 грн. на термін 06 місяців, з 23.04.2014 року по 31.10.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі. Обов`язок позичальника сплачувати з «1» по «25» число кожного місяця суму 573,71 грн. для погашення заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2014 року. Згідно із п. 2.5 Генеральної угоди, позичальник забов`язується повернути суму кредиту, відсотки, винагороду відповідно до умов Генеральної угоди та Умов та правил. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф у розмірі 12604,15 грн. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банках рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручитилем, а також будь-який іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаня зобов"язань перед банком. Згідно із п. 2.10 Генеральної угоди, позичальник доручає банку без додаткової згоди, перераховувати кредитні кошти в день надання кредиту в розмірі 810,00 грн. на будь-який відкритий в банку рахунок. Відповідач порушила умови угоди та станом на 03.08.2020 року року має заборгованість перед банком в розмірі - 23024,49 грн., яка складається з наступного: 2862,28 грн. - заборгованість за кредитом; 1,72 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 7556,34 грн. - заборгованість за пенею; а також штраф - 12604,15 грн., відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, що підтверджується розрахунком (а.с.3-4). Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Заяв про застосування строків позовної давності передбачених ст. 254, 258 ЦК України, сторони не подали. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості щодо пені та штрафів, судом встановлено: що згідно п. 2.1.1.7.6, 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, штраф нараховується при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором більш чим на 30 днів і клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф відповідно до встановлених тарифів, а згідно п.2.2. Генеральної угоди розмір штрафу визначено починаючи з 32 дня порушеного зобов`язання в розмірі 12604.15 грн. Відповідач в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала та не надавла своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені угодою, за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним, договором встановлено відповідальність. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховним Судом України викладеними у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі № 6-116цс13 та у постанові від 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-31цс13. Вирішуючи питання про стягнення пені та штрафу, суд враховує, що відповідно до ст. 549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, від 02 грудня 2016 року №6-248цс15). Як з`ясовано, підстави для застосування неустойки позивачем доведені, але він не визначився з приводу різновиду неустойки, який підлягає застосуванню та пред`явив вимоги, які одночасному задоволенню не підлягають, тому суд має можливість самостійно визначити, яка з пред`явлених вимог підлягає задоволенню, за наступних підстав: Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Аналізуючи зазначені норми, суд зазначає, що в разі укладення кредитного договору розмір відсотків та неустойки, які підлягають стягненню у разі порушення боржником зобов`язання повинні бути встановлений законом або визначені у договорі за погодженням сторін. У Генеральній угоді від 23.04.2014 року, яка підписана сторонами відсутні умови договору, які визначають розмір неустойки (пені) за порушення зобов`язання. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Умови були надані для ознайомлення відповідачці та вона саме з ними ознайомилася і погодилася, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розміру і порядку її нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача можуть змінюватися самим банком, тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Умовиу будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.04.2014 року шляхом підписання Генеральної угоди. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зважає, що в умовах Генеральної угоди чітко визначено розмір штрафу в разі невиконання зобов`язання - 12604.15 грн. (п. 2.2). Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7556.34 грн грн.- заборгованості за пенею до задоволення не підлягають. На час розгляду справи в суді відповідач не подала доказів повного виконання нею кредитного зобов`язання. З урахуванням встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідач порушила вимоги ст.ст. 526, 530 ЦК України і не виконала належним чином умов Генеральної угоди (договору), тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу за кредитом є частково обгрунтованими та позов підлягає частковому задоволенню, зокрема в розмірі 15468.15 грн., з яких 2862.28 грн. - заборгованості за кредитом; 1.72 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 12604.15грн. - штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2862,28 грн. - заборгованість за кредитом; 1,72 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; В частині позовних вимог про стягнення 7556,34 грн. заборгованості за пенею, відмовити за необгрунтованістю. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування судових витрат понесених позивачем пропорційно сумі задоволення позовних вимог, що складає сплачена сума судового збору в розмірі 1412.15 грн. (15468.15:23024,49х2102,00=1412.15 грн.) На підставі ст.ст. 253, 258, 261, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 629, 631, 1049, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial