Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області, [PERSON] про скасування рішення органу місцевого самоврядування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення, прсилаючись на те, що їй [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності серії САС №048021, виданого 24 листопада 2009 року виконавчим комітетом Діловецької сільської ради Рахівського району в цілій частині належить на праві приватної власності житловий будинок №52 по вул.. Л.Українки в с. Ділове Рахівського району Закарпатської області. Будівництво даного нерухомого майна було дозволено в липні 1969 року у відповідності до свідоцтва №10 на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, виданого 7 липня 1969 року виконавчим комітетом Рухівської районної ради Закарпатської області. Під будівництво житлового будинку на підставі рішення загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Нове життя» №30 від 22 березня 1969 року була відведена за цільовим призначенням земельна ділянка загальною площею 0,07 га. Відповідно до плану забудови присадибної земельної ділянки, виготовленим та погодженим в 1969 році районним архітектором, остання являє собою ділянку прямокутної форми шириною 11 метрів погонних та довжиною 63 метри погонні. Житловий будинок розташований на відстані 17 метрів від дороги загального користування, на відстані 2 метрів із південної сторони від межі суміжної земельної ділянки, що належить відповідачу, [PERSON], мешканці с. Ділове, вул. Л.Українки, 37 Рахівського району Закарпатської області (на час виготовлення документації [PERSON], батькові відповідачки) тра на відстані 1 м з північної сторони. 7 травня 2009 року 23 сесія 5 скликання Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області прийняла рішення «Про встановлення меж (граничних ліній) між дворогосподарствами [PERSON] та [PERSON]І.», яким було вирішено встановити межу (граничну лінію) між дворогосподарством громадянки [PERSON], с. Ділове, вул.. Л.Українки, будинок 54 та суміжним дворогосподарством громадянки [PERSON] , с. Ділове, вул.. Л.Українки, бдинок 52. При цьому, при встановленні межі між суміжними дворогосподарствами, зі сторони громадянки [PERSON], землевпорядною службою Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області було вчинено відступ в бік її дворогосподарства шириною 2,75 м та довжиною 19,79 м, внаслідок чого площа земельної ділянки, яка виділена їй для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, зменшилася на 54,42 кв.м. Відновити до попереднього стану земельну ділянку, який існував до порушення ї права землекористування, як земельною ділянкою, виділеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, як посадові особи Діловецької сільської ради так і відповідачка [PERSON], безпідставно відмовляються. Вважає дії відповідачів незаконними, такими, що не базуються на правових нрмах, оскільки згоди на вилучення від неї частини присадибної земельної ділянки вона не надавала. Незаконним вилученням частини присадибної земельної ділянки та зменшення її площі спричинило їй ряд незручностей, в тому числі , неможливості вільного, повного та безперешкодного користування нерухомістю, оскільки, загороджено підхід до її житлового будинку. Крім того, актом обстеження земельної ділянки №7, складеним 16 листопада 2009 року державними інспекторами управління з контролю за використанням та охороною земель у Закарпатській області встановлено, що межові знаки присадибної земельної ділянки, користувачем якої вона являється, не співпадають із планом забудови будівельного паспорта. Однак, посилання контролюючого органу на тте, що громадянка [PERSON] правомірно користується земельною ділянкою, в розміри якої входить і частина її присадибної земельної ділянки, є необґрунтованим та безпідставним у зв»язку із тим, що вилучення від неї частини земельної ділянки проведено із порушенням норм земельного законодавства України, а рішення сесії органу місцевого самоврядування та правовстановлюючий документ на земельну ділянку є предметом судового спору в силу їх незаконності. Слід зазначити, що відомості, внесені до акту обстеження земельної ділянки №7 від 16 листопада 2009 року, згідно яких [PERSON] являється належним землекористувачем відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯВ №434819 від 17 липня 2009 року, виданого Діловецькою сільською радою Рахівського району Закарпатської області, на даний час у зв»язку із скасування даного правовстановлюючого документу, не мають належної доказової сили. На підставі наведеного, просила рішення 23 сесії 5 скликання Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 7 травня 2009 року « Про встановлення меж (граничних ліній) між дворогосподарством [PERSON] та [PERSON]І.», за яким встановлено межу (граничну лінію) між дворогосподарством громадянки [PERSON], село Ділове, вулиця Лесі Українки, будинок,54 Рахівського району Закарпатської області та суміжним дворогосподарством громадянки [PERSON], село Ділове, вулиця Лесі Українки, будинок 52 Рахівського району закарпатської області, згідно додатку, визнати незаконним та скасувати, відновити стан земельної ділянки площею 700 квадратних метрів відведеної [PERSON] за рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Нове життя» №30 від 22 березня 1969 року, затвердженим рішенням №164 від 27 червня 1969 року виконавчого комітету Рухівської районної ради Закарпатської області, який існував до порушення права, шляхом зобов»язання Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області встановити межу між суміжними земельними ділянками громадянки [PERSON] та [PERSON] відповідно до плану забудови земельної ділянки громадянки [PERSON] та вирішити питання розподілу судових витрат. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, навелених в позові, просять позовні вимоги задовольнит в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що жодних перешкод не чинить, позивачка навпаки створює різного роду перешкоди, земельну ділянку не захоплювала, просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Діловецької сільської ради, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки комісія виходила на місце і захоплення жодного немає, і конфігурація земельної ділянки змінилася за рахунок земельної ділянки [PERSON]. [PERSON] не бажає підписувати документи, коли бачить сусіднього землекористувача [PERSON]. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. За змістом розділу ІУ Земельного кодексу України суб"єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи на землі приватної власності, територіальні громади - на землі комунальної власності та держава- на землі державної власності. Громадяни набувають право власності на підставах, визначених статтями 81, 82 ЗК України. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об"єкти комунальної власності. ЗК України ( статті 81,82) передбачає різні підстави набуття земельних ділянок у приватну власність або у постійне користування громадянами, зокрема шляхом безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності у разі приватизації. Крім випадків приватизації, громадяни набувають земельні ділянки за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, а також шляхом прийняття спадщини. Документами, якими підтверджується право власності на земельну ділянку, є відповідні нотаріально посвідчені договори або ж акти про прийняття земельної ділянки у спадок. Право на оренду земельної ділянки громадянами виникає на підставі договору оренди, укладеного між орендодавцями і орендарями. Документи про набуття права власності на землю на підставі рішення органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування чи договорів купівлі-продажу, дарування, міни, інших цивільно-правових угод повинні реєструватися у державних органах. Лише така реєстрація надає документам легітимності. Важливе значення державної реєстрації документів про право на землю підкріплюється правовим застереженням, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Так, позивачка, [PERSON] оспорює рішення органу місцевого самоврядування - Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 7 травня 2009 року "Про встановлення меж (граничних ліній) між дворогосподарствами [PERSON] та [PERSON]І.», за яким, за її твердженням, при встановленні межі між суміжними дворогосподарствами землевпорядною службою Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області було вчинено відступ в бік її дворогосподарства шириною 2,75 м та довжиною 19,79 м, внаслідок чого, на її думку, в неї вилучено частину земельної ділянки, розміром 54,5 м2. Як на правові докази позовних вимог позивачка посилається виключно на свідоцтво № 10 від 7 липня 1969 року на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого виконавчим комітетом районної Ради депутатів трудящих та акт обстеження земельної ділянки №7 від 16 листопада 2009 року. Суд, виходячи з положень ст. 60 ЦПК України, вважає надані позивачкою докази неналежними з наступних підстав. Забудівником, згідно свідоцтва № 10 від 7 липня 1969 року на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, будинку, розташованого в с. Ділове Рахівського району Закарпатської області є [PERSON]. Земельна ділянка під забудову площею 0,07 га виділена, на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. "Нове життя", [PERSON]. З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що останній помер. При цьому позивачкою не надано суду доказів, які породжують цивільні права та обов"язки до спірної земельної ділянки, іншими словами, не подано доказів порушення її прав власника або користувача ( орендаря) земельної ділянки, розташованої у с. Ділове по вул. Лесі Українки, 52 Рахівського району Закарпатської області, оскаржуваним рішенням Діловецької сільської ради від 7 травня 2009 року. Судом встановлено, що відповідач, Діловецька сільська рада Рахівського району Закарпатської області, виходячи зі схеми встановлення межі, яка була погоджена в 1969 році, за якою межова лінія між дворогосподарствами [PERSON] та [PERSON] встановлена на віддалі 1,5 метра від житлового будинку [PERSON], винесла рішення, яким встановила межові лінії між дворогосподарствами [PERSON] та [PERSON],в такому ж порядку і на такій відстані, які були встановлені ще в 1969 році. Разом з цим, в акті обстеження земельної ділянки № 7 від 16 листопада 2009 року, складеним державними інспекторами Управління з контролю за використанням та охороною земель у Закарпатській області, вказано, що межові знаки [PERSON] не співпадають з планом забудови будівельного паспорта. Однак, при цьому не конкретизовано як саме не відповідають межові лінії між сусідніми дворогосподарствами, чи в бік збільшення чи зменшення, а також не встановлений факт самовільного захоплення земельної ділянки [PERSON] Крім того, слід зазначити, що план забудови земельної ділянки, на думку суду, не є документом, який би стверджував право власності на земельну ділянку. Посилання позивачки на вилучення, сільською радою, частини її земельної ділянки нічим не обгрунтовані і відповідно не заслуговують на увагу. За таких обставин, позивачкою не доведено і не встановлено судом фактів, які б свідчили про те, що оскаржуване рішення прийняте не обгрунтовано, навпаки суд вважає, що рішення 23 сесії 5 скликання від 7 травня 2009 року органу місцевого самоврядування - Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області прийняте у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Земельним кодексом України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, з дотриманням рівності перед законом, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Враховуючи наведене, суд вважає, що рішенням органу місцевого самоврядування не порушено права та інтереси позивачки, відповідно й відсутні підстави для відновлення попереднього стану земельної ділянки, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed