Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в котрому зазначено, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] На даний час вона з відповідачем проживає окремо, веде різні бюджети. Неповнолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач інших утрмианців не має, на обліку в лікарні з будь-якими захворюваннями не перебуває, працює охоронником в ТОВ "НВК "Техімпекс". Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник зменшили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на 1 грудня 2017 року становить 1492 грн. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Статтею 8 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір"ю та перебуває на її утриманні, (свідоцтво про народження, а.с. 5, довідка Яготинської міської ради, а.с.9). Позивачка працює провізором у ТОВ "Аптечка" та її дохід за період з 1 травня 2017 року по 31.10.2017 склав 19320 гривень, (довідка а.с.51). Відповідач є особою працездатною, інших утриманців немає, має нормальний стан здоров"я, працює охоронником в ТОВ "НВК "Техімпекс" та загальна сума його доходу за період з 1 червня 2017 року по 31 жовтня 2017 року становить 35 190 грн.(а.с.53), має на праві власності будинок, (а.с. 13), а тому він здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Пункт 1 ст. 3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2- дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи ті обставини, що відповідач є особою працездатною, інших утриманців не має, здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також те, що в силу ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 грудня 2017 року становить 1492 грн., то суд вважає, що з відповідача на утримання неповнолітнього сина необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд також враховує вимоги ст. 141 СК України, згідно котрих розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Суд також враховує, що відповідач є працевлаштованим, з його слів витікає, що він має інші доходи, в зв"язку з чим стягнення аліментів доцільно провадити у частковому відношенні від його доходів.

Outcome: approved