Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] 03.08.2016 року звернулась до суду з позовом до Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України», 3 особа - [PERSON] про визнання припиненим трудового договору, зобов»язання видати трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди. Позивачка [PERSON] зазначала, що згідно наказу №6-к/06 від 11.12.2014 року її було призначено на посаду вченого секретаря ДУ «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» (відповідач) з 11.12.2014 року з встановленням посадового окладу 3280,00 грн., надбавкою за стаж наукової роботи 328,00 грн., доплатою за науковий ступінь 492,00 грн. Починаючи з лютого 2016 року Відповідач перестав виплачувати їй заробітну плату; робочого місця за юридичною адресою Відповідача у Позивачки не було; оскільки за фактичною адресою місцезнаходження Відповідача (м. Київ, вул. Мельникова, 53 оф. 314) Відповідачем також не було визначено робоче місце та не було забезпечено Позивачку необхідними для роботи засобами, вона (позивачка) вимушена була працювати в приміщеннях Національної академії медичних наук України. 26.05.2016 року Позивачка подала до канцелярії Відповідача заяву про звільнення її з займаної посади - вченого секретаря з 26.05.2016 року; виконуючим обов»язки директора державної установи (відповідача) на той час - [PERSON] відповідно до норм чинного законодавства її заяву не було розглянуто, відповідно не було видано наказу про звільнення, не було видано трудову книжку та не здійснено розрахунку. За зазначених обставин Позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким: 1) Визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та Відповідачем на підставі ст.44 КЗпП України з дня набрання рішенням законної сили; 2) Зобов»язати Державну установу «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» внести до трудової книжки [PERSON] запис про звільнення з займаної посади та видати трудову книжку; 3) Стягнути з Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» на користь [PERSON]: - заборгованість по заробітній платі у сумі 6562,51 грн., - вихідну допомогу у розмірі 7823,48 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 7140,00 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги в редакції від 10.02.2017 року (а.с.114-115) підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі; представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги визнала частково, надавши до матеріалів справи письмові пояснення (а.с.39-42), не заперечуючи проти задоволення позову в частині «припинення трудових відносин між Позивачем та Відповідачем в порядку ст.44 КЗпП України та внесення до трудової книжки Позивача запис про звільнення з займаної посади та зобов»язання Відповідача виплатити [PERSON] заробітну платню та вихідну допомогу, враховуючи накази по Установі щодо обмеження фінансування та тимчасового кошторису на І та ІІ квартали 2016 року, накази про преміювання тощо», а в решті вимог позову просила відмовити; в подальшому - в судове засідання представник відповіла не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; 3 особа - [PERSON] в судове засідання також не з»явився, будь-яких клопотань не надходило. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представників позивачки - [PERSON], відповідача - [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно наказу №6-к/06 від 11.12.2014 року позивачка [PERSON] була прийнята на посаду Вченого секретаря з 11.12.2014 року до Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» (відповідач), з встановленням посадового окладу 3280,00 грн., з надбавкою за стаж наукової роботи 328,00 грн., доплатою за науковий ступінь 492,00 грн. (а.с.81); при цьому, одночасно було видано наказ №8-к/в від 11.12.2014 року, згідно якого визначено «[PERSON] вважати такою, що перериває відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.12.2014 року» (а.с.82); згідно наданої позивачкою копії свідоцтва про народження - Позивачка має на утриманні малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.92). Згідно наказу Національної академії медичних наук України №4-ос від 16.02.2016 року [PERSON] (позивачку) було призначено на посаду виконуючого обов»язки директора ДУ «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» - з 16.02.2016 року (підстава: заява [PERSON], постанова бюро Президії НАМН від 16.02.2016 №4) - а.с.83-84. Згідно наказу Національної академії медичних наук України №9-ос від 04.04.2016 року [PERSON] (позивачку) було звільнено від виконання обов»язків директора ДУ «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» (підстава: заява [PERSON] від 31.03.2016 року; цим же наказом було призначено виконуючим обов»язки директора ДУ «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» [PERSON] - з 04.04.2016 року (а.с.99). Згідно даних ЄДРПОУ - керівником ДУ «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» (відповідача, код 25672427) з 16.09.2016 року є [PERSON] (3 особа). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Як вбачається з пояснень позивачки [PERSON], вона фактично виконувала свої посадові обов»язки за посадою Вченого секретаря (а.с.59-61 - посадова інструкція) - по 25.05.2016 року; при цьому, згідно наданих Відповідачем табелів обліку робочого часу (а.с.71-74), у травні 2016 року [PERSON] звільнена з 26.05.2016 року (а.с.71); згідно наданої довідки від 01.03.2017 року - [PERSON] (позивачка) працює в ТОВ «Ревмоцентр» на посаді лікаря-ревматолога за сумісництвом на 0,25 ставки з 02.03.2015 року (а.с.139). З наданої Відповідачем копії трудової книжки на ім.»я [PERSON] вбачається, останнім записом в документі значиться запис від 11.12.2014 року «прийнята на посаду Вченого секретаря» згідно наказу №6-к/06 від 11.12.2014 р. (а.с.62-64). Згідно довідки від 30.09.2014 року - [PERSON], [INFO] (позивачка) є тимчасово переміщеною особою, місце проживання [ADDRESS] (а.с.8-9). Як вбачається з наданої позивачкою копії заяви від 26.05.2016 року на ім»я В.о. директора Установи [PERSON] - [PERSON] просила «звільнити її з займаної посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України у зв»язку з доглядом за дитиною віком до 14 років з 26.05.2016 року» (а.с.4); будь-яких додатків до заяви не додавалось, а заяву було передано, як стверджує позивачка «через канцелярію інституту» (а.с.4 зв.). Згідно письмових пояснень представника відповідача [PERSON] та 3-ої особи [PERSON] (а.с.39-42) - «до Інституту надходила заява Позивачки від 26.05.2016 року про звільнення з займаної посади за власним бажанням, вказана заява зберігається в матеріалах особової справи Позивача; чому директором [PERSON] у визначений законом термін не було прийнято рішення про розірвання трудових відносин з Позивачем та проігноровано її заяву про звільнення - невідомо» (а.с.40). В судовому засіданні позивачкою та її представником підтримано вимогу в частині «Визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та Відповідачем на підставі ст.44 КЗпП України з дня набрання рішенням законної сили», належного обґрунтування цієї вимоги Позивачем судові не надано. Позивачка [PERSON] не заперечує про те, що вона особисто питання про звільнення її з посади згідно заяви від 26.05.2016 року не погоджувала з керівником Установи, а заяву «передала через канцелярію». Крім того, Відповідачем до матеріалів справи надано копію доповідної записки в.о. директора [PERSON] від 06.07.2016 року, зі змісту якої вбачається, що позивачка не виконує вимогу щодо здійснення оформлення передачі документів відповідно до актів приймання-передачі, станом на 06.07.2016 року [PERSON] перебуває на посаді Вченого секретаря Інституту тощо (а.с.100-103). Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За встановлених обставин, суд вважає що підстав для задоволення вимоги Позивачки в частині «Визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та Відповідачем на підставі ст.44 КЗпП України з дня набрання рішенням законної сили», відповідно - в частині «Зобов»язати Державну установу «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» внести до трудової книжки [PERSON] запис про звільнення з займаної посади та видати трудову книжку, а також - стягнення вихідної допомоги у розмірі 7823,48 грн.» - в судовому засіданні не встановлено; формальне визнання Відповідачем позову в цій частині вимог Позивачки (окрім вимоги про стягнення вихідної допомоги) - не може бути покладено судом в основу рішення в цій частині позову (ст.174 ЦПК України), тому в задоволенні позову [PERSON] в частині зазначених вимог має бути відмовлено. Відповідно до заявлених позивачкою вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 6562,51 грн., суд приходить до наступного. Як стверджує Позивачка, станом на день звернення до суду з даним позовом, заборгованість по заробітній платі Відповідача перед нею утворилася за період з лютого по травень 2016 року. Згідно наданої Відповідачем довідки про доходи від 17.02.2017 року на ім»я [PERSON] В.О. (позивачки) - заборгованість по заробітній платі (до видачі) становила: лютий - 1073,64 грн., березень - 1123,64 грн., квітень - 2631,86 грн., травень - 1647,49 грн., а всього - на суму 6476,63 грн. (а.с.127, 67-70), що фактично не заперечується позивачкою та її представником. Згідно ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць. В той же час, позивачка [PERSON] не заперечує про те, що належні їй до виплати вищезазначені суми у загальному розмірі 6476,63 грн. були виплачені відповідачем шляхом зарахування сум на її картковий рахунок - 29.11.2016 року (а.с.138). Отже, в межах підтриманих в судовому засіданні позивачкою вимог відсутні підстави для стягнення зазначеної суми (6476,63 грн.) з відповідача на користь [PERSON] Разом з тим, оскільки фактично Відповідачем було виплачено заробітну плату позивачці із затримкою цих виплат, тому суд вважає встановленим факт порушення відповідачем термінів виплати доходів [PERSON] - за лютий 2016 р. - 1073,64 грн.,за березень 2016 р. - 1123,64 грн., за квітень 2016 р. - 2631,86 грн., за травень 2016 р. - 1647,49 грн., з терміном затримки виплати відповідно з першого числа місяця наступного за розрахунковим і станом на 01.12.2016 року (дата розрахунку), а тому - відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року, який набрав чинності з 01.01.2001 року, та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати", підлягає стягненню з Відповідача на користь [PERSON] сума компенсації з наступного розрахунку (враховуючи статистичні дані інфляції: 03.2016 - 101,0%, 04.2016 - 103,5%, 05.2016 - 100,1%, 09.2016 - 101,8%, 10.2016 - 102,8%, 11.2016 - 101,8%) - (1073,64 х 0,113) = 121,32 грн. плюс (1123,64 х 0,102) = 114,61 грн. плюс (2631,86 х 0,065) = 171,07 грн. плюс (1647,49 х 0,064) = 105,43 грн., а всього - 512,43 грн. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За встановлених обставин, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в межах заявлених позивачкою вимог, та з урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних і фізичних страждань, обставин справи, вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди - 1000,00 грн.; в задоволенні решти вимог Позивачки - відмовити. Відповідно до положень ст.84 ЦПК України з Відповідача підлягають також стягненню на користь Позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі: відповідно до розрахунку позивачки (а.с.117-118) - 1740,00 грн. (складання позовної заяви) + 3 год. судових засідань у 2016 р., виходячи з 40% мінімальної заробітної плати за 1 год., що дорівнює 1740,00 грн. + 1 год. судових засідань у 2017 році, що дорівнює 1280,00 грн., а всього - 4760,00 грн. (а.с.35-37, 117-118). Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню на користь держави судові витрати в сумі (640,00 + 640,00) = 1280 грн. 00 коп.

Outcome: partial