Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання умов договору. Посилаючись на те, що 31 січня 2012 року між відповідачем та нею укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого вона передала [PERSON] кошти в сумі 30 000 доларів 00 центів США в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, в якій відповідач вказав про отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 30 000 доларів 00 центів США у строк до 31 січня 2014 року. Проте, в зазначений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 22 квітня 2014 року (а.с.6), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, посилаючись на вимоги закону про виконання боргових зобов"язань, й просив їх задовольнити: стягнути з [PERSON] на користь позивача131 100 грн. 00 коп. - суму боргу за договором позики, що еквівалентно 30 000 доларів США, та 950 грн. 83 коп. - три проценти річних від простроченої суми за період з 31.01.2014 року по 29.04.2014 року, тобто за 88 днів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 11). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за заявою позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Так, 31 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] кладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого [PERSON] передала [PERSON] кошти в сумі 30 000 доларів 00 центів США в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, в якій відповідач вказав про отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 30 000 доларів 00 центів США у строк до 31 січня 2014 року (а.с.5). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу грошову суму 30 000 доларів США у позику, а відповідач зобов"язався повернути отримані кошти готівкою у строк до 31 січня 2014 року у визначений спосіб - за погоженим графіком (а.с.5). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого, відповідно, посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Позивач згідно даних зобов"язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов"язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув. З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів у сумі 30 000 доларів 00 центів США в якості позики, що засвідчений розпискою про передачу коштів від 31 січня 2012 року щодо зобов"язання відповідача повернути вказану суму в строк та на умовах, визначених його умовами (а.с.5). Проте, в зазначений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України). Закінчення строку договору, відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 131 100 грн. 00 коп., що еквівалентно 30 000 доларів США згідно курсу валют станом на 29.04.2014 року (1140 грн. за 100 доларів США) - суму боргу за договором позики та 950 грн. 83 коп. - три проценти річних від простроченої суми за період з 31.01.2014 року по 29.04.2014 року, тобто за 88 днів. Суд, дослідивши правильність проведення вказаних розрахунків, вважає їх доведеними та такими, що відповідають вимогам законодавства. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Частино 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Проценти, визначені статтею 1048 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують їх вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 320 грн. 51 коп. (а.с.4), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 549, 550, 610, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved