Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником будинку за вищевказаною адресою. Також в даному будинку зареєстрований з 21.03.2000 року його син - [PERSON], однак він там жодного дня не проживав. Останній раз він бачив сина в серпні 2014 року, з цього часу відносини між ними розладналися та вони припинили спілкування. Він повністю сплачує комунальні послуги за будинок і через реєстрацію відповідача не може отримати субсидію. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. А тому він змушений звернутися з даним позовом до суду. У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74 - 76 ЦПК України. Про причину неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення свідків, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.1999 року(а.с. 7). У вищезазначеному будинку зареєстрований відповідач по справі - син позивача [PERSON], що підтверджується домовою книгою, яка була досліджена в судовому засіданні, та довідкою виконкому Гришковецької селищної ради від 01.12.2016 року № 2542(а.с. 11). [PERSON] в спірному житлі не проживає з 2000 року, що підтверджується показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як роз"яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Згідно ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень ЖК до членів сім"ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов"язковою умовою розуміння сім"ї. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач з 2000 року не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому, доказів того, що позивач або інші особи, чинили йому перешкоди у користуванні спірним житлом не надано, також не надано будь-яких доказів про те, що між ними встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, оскільки його понесення позивачем підтверджено документально(а.с. 2-3).

Outcome: approved