Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання пунктів кредитного договору недійсними, припинення договору іпотеки, стягнення зайво сплачених кредитних коштів. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.12.2011 року між ПАТ "Дельта Банк" як кредитором та ним як позичальником був підписаний кредитний договір №К-3727551, в забезпечення виконання зобов"язань по даному договору з [PERSON] 12.12.2011 року були підписані договір поруки та договір іпотеки квартири [ADDRESS], і за умовами кредитного договору отримав кредит в сумі 45 000 грн. із зобов"язанням повернення кредиту та відсотків за користування ним, однак банком при укладенні кредитного договору порушені вимоги ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості у виді 0,6% комісії, що є несправедливою умовою договору згідно ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", також положення п.9.1 кредитного договору про встановлення пені за прострочку повернення кредитних коштів 1% від простороченої суми за кожний день прострочення є несправедливою умовою договору, яка суперечить принципам розумності та добросовісності, що порушує цивільні права позичальника, в зв"язку з чим п.1.3.1 та п.9.1 кредитного договору є недійсними. [PERSON] вказує, що повністю виконав зобов"язання по кредитному договору від 12.12.2011 року, так як з урахуванням обставини недійсності п.1.3.1 та п.9.1 кредитного договору, сплатив більшу суму за договірними зобов"язаннями, що перевищує тіло кредиту та нараховані банком відсотки, в зв"язку з чим поверненню кредитором є сума 13154,70 грн. переплачених платежів, також за умови виконання ним основного зобов"язання за кредитним договором припинив свою дію договір іпотеки від 12.12.2011 року, а тому виходячи з вищенаведеного просить визнати пункти п.1.3.1 та п.9.1 кредитного договору №К-3727551 від 12 грудня 2011 року недійсними, визнати договір іпотеки від 12 грудня 2011 року припиненим, стягнути з відповідача зайво сплачені кредитні кошти в сумі 13 154,72 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі та дали пояснення згідно заяви. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, [PERSON] підтримала позовні вимоги та дала позмістно пояснення, просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] Представник відповідача ПАТ "Дельта Банк" в судове засідання не з"явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, подав письмові заперечення проти позовних вимог, якими просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] за безпідставністю позовних вимог, також подав заяву про застосування строків позовної давності, заяву про застосування наслідків недійсності правочину. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Судом з"ясовано, що 12.12.2011 року між ПАТ "Дельта Банк" як кредитором та [PERSON] як позичальником був укладений кредитний договір №К-3727551, за умовами якого позичальник отримав на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру грошові кошти на споживчі потреби в сумі 45 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 11.12.2014 року включно, в договорі встановлено порядок нарахування процентів, комісій та погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, встановлено розмір щомісячного ануїтетного платежу 1910,36 грн., черговість сплати якого визначена додатком №1 до кредитного договору, в забезпечення виконання зобов"язань [PERSON] між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна у виді квартири [ADDRESS], нотаріально посвідчений 12.12.2011 року. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (п. 3.3 Правил). При дослідженні кредитного договору №К-3727551від 12.12.2011 року судом встановлено, що банком в повному обсязі виконані вимоги п.3.1, п.3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 в частині детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, із зазначенням при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів. Відповідно до п. 3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно п.1.3.1 кредитного договору №К-3727551від 12.12.2011 року позичальник сплачує кредитору щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі о,6% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього договору. Згідно п.9.1 кредитного договору №К-3727551від 12.12.2011 року за прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати процентві, комісій позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Суд при розгляді даного спору вважає за необхідне керуватись правовим висновком Верховного Суду України, що висловлений постановою від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341 цс15, згідно якого за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Згідно п.11.5 кредитного договору №К-3727551від 12.12.2011 року підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту за договором, а саме - щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням кредитної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій кредитора, що пов"язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості; один з оригіналів цього договору був переданий позичальнику. Отже, у даному випадку кредитором ПАТ "Дельта Банк" дотримані вимоги статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п.3.1, п.3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, так як позичальнику [PERSON] надана як споживачеві інформація про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, що передувало укладенню кредитного договору №К-3727551від 12.12.2011 року, і підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування фізичних осіб на споживчі цілі, та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту, при цьому позивач свідомо обрав умови, викладені у цьому договорі. Таким чином, після укладення кредитного договору №К-3727551від 12.12.2011 року між сторонами виникли зобов'язальні відносини, які регулюються ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, суд, виходячи з вищевикладеного, приходить до висновку, що при укладенні сторонами кредитного договору №К-3727551від 12.12.2011 року дотримані вимоги закону в частині зазначення суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, щомісячної суми ануїтетного платежу, строку внесення платежів, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, права дострокового виконання зобов'язань за договором, відповідальності позичальника, який був ознайомлений із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, обслуговування кредитної заборгованості, тобто сторони погодили умови спірного кредитного договору, позивач засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердив своїм підписом, не оскаржував й не порушував питання про розірвання кредитного договору, виконував умови договору, сплачуючи кредитні кошти, а отже, не вважав його умови несправедливими, в зв"язку з чим відсутні правові підстави для визнання п.1.3.1 та п.9.1 кредитного договору №К-3727551 від 12 грудня 2011 року недійсними та для повернення зайво сплачених кредитних коштів в сумі 13 154,72 грн., які сплачувались відповідно до п.1.3.1 даного кредитного договору. Щодо припинення дії договору іпотеки від 12.12.2011 року, то судом не здобуті докази виконання зобов"язань позичальником [PERSON] по кредитному договору №К-3727551 від 12 грудня 2011 року, оскільки згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №К-3727551 від 12 грудня 2011 року станом на 25.03.2016 року позивач має заборгованість по тілу кредиту в сумі 1349 грн., що виключає припинення іпотеки нерухомого майна як способу забезпечення виконання зобов"язань [PERSON] Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, судом не встановлено фактів порушення цивільних прав позивача внаслідок дій відповідача, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Outcome: dismissed