Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

01 листопада 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 06 грудня 2013 року по 30 червня 2016р. він працював на посаді старшого зміни охорони в ТОВ "ФК "Дніпро". При звільненні остаточний розрахунок із ним відповідачем не проведений. Згідно власного підрахунку на момент його звільнення з роботи 30 червня 2016 року йому нарахована, але не виплачена сума остаточного розрахунку в розмірі 26000,00 грн., його середньоденний заробіток складає 142, 85 грн., щомісячна середня заробітна плата після сплати обов'язкових внесків становить 3000 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 26000грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені на день ухвалення судом рішення (а.с.1-2). Позивач в судовому засіданні не з'явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засіданні на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки у справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України, за клопотанням позивача, суд ухвалив протокольну ухвалу про розгляд справи у заочному порядку, відповідно до 8 глави ІІ розділу ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених у судовому засіданні. Судом встановлено, що в період з 06 грудня 2013 року по 30 червня 2016 року [PERSON] працював на посаді старшого зміни охорони в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Дніпро", що підтверджується трудовою книжкою (а.с.3,9). Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно ч 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як передбачено ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівникам виплачується регулярно в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки станом на час розгляду справи судом відповідачем не виплачено в повному обсязі кошти, належні позивачу при звільненні, то вимоги про стягнення на підставі ст.117 КЗпПУ середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, тобто за період з 30.06.2016 року по 09 грудня 2016 року середньоденну заробітну плата в розмірі 142,85грн за кожен день. Отже, розмір компенсації, який повинен бути сплачений позивачу в зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 16142,05 гривень. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати розраховується відповідно до порядку, затвердженого постановою КМУ від 29.02.2001р. № 159. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Отже, суд погоджується з розрахунком позивача, щодо його розрахунку середньоденного заробітку в розмір 142,85 грн. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом достовірно встановлено і підтверджено матеріалами справи те, що позивач в дійсності був працевлаштована в ТОВ "ФК "Дніпро", але не отримував заробітної плати, заборгованість по виплаті якій складає сумі у розмірі 26000грн. зазначена сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Як стверджує позивач за вказаний період роботи відповідач має перед ним заборгованість по заробітній платі, яка до теперішнього часу йому сплачена не була. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду надано не було. Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору, вказані судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved