Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просить виділити їй в натурі 1/2 частину будинку № 36 на вул. Південній в м. Бердичеві згідно технічного паспорту з господарськими спорудами. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 10.08.1991 року. 27.05.2008 року шлюб між ними розірвано. На її утриманні залишилися діти: дочка [PERSON], [INFO], і син [PERSON], [INFO]. Перед розірванням шлюбу вони домовилися з відповідачем про добровільний поділ спільного майна, однак відразу після розлучення він відмовився ділити дане майно, сказав, що все майно його він його ділити не буде. У період шлюбу ними був придбаний будинок № 36 з господарськими спорудами за адресою: вул. Південна в м. Бердичеві. На сьогоднійшній час, згоди з відповідачем, щодо користування будинку, що є їх спільною власністю не має. Відповідач перешкоджає їй і їх спільним дітям належним чином користуватися власністю, а саме не пускає їх до спільного помешкання. В судове засідання позивачка не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності позовні вимоги підтримує. У відкритому судовому засіданні представник позивачки [PERSON], позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Крім того просив поділити будинок згідно варіанту 1 проведеної експертизи. В попередніх судових засіданнях позивачка і її представник пояснили, що про те, що відповідач не бажає поділити спірний будинок позивачка дізналася, тільки після повернення в 2013 року за кордону, де вона з 2009 року перебувала на заробітках. У відкритому судовому засіданні відповідач [PERSON], та його представник [PERSON], вимоги позовної заяви не визнали, оскільки вважають, що спірний будинок хоча був і придбаний під час шлюбу, але за кошти позичені матір"ю [PERSON]- [PERSON] і належить відповідачу згідно рішення суду. Крім того вважають, що позивачкою пропущенні строки звернення до суду, а тому просили в позові відмовити. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 10.08.1991 року, даний факт сторони не оспорюють. Даний шлюб між сторонами був розірваний 27.05.2008 року, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу(а.с.6). Від шлюбу мають дітей: дочку [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу між [PERSON] та [PERSON], останнім 19.10.1998 року був придбаний будинок № 36 з господарськими спорудами за адресою: вул. Південна в м. Бердичеві, що підтверджується договором купівлі продажу( а.с.7). У відповідності до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім"ю Української РСР, який діяв на момент придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною 2 даної статті передбачено, що подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятим веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім"ю Української РСР роздільним майном подружжя, є майно, яке належало кожному з подружжя, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку, успадкування, є власністю кожного з них. Відповідач і його представник не надали суду доказів, що даний будинок(кошти на його придбання) були одержані відповідачем в дар, або в порядку спадкування, оскільки з цих питань ніяких належних договорів не укладалися. Що стосується доводів відповідача і його представника, що даний будинок є його особистою власністю, оскільки це встановлено рішенням суду від 30.06.2010 року(а.с. 55-57), то на думку суду, вони є безпідставними виходячи з наступного. Дійсно заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 30.06.2010 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок особистою приватною власністю та про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Даним рішенням було визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок № 36 по вул. Південній в м. Бердичеві, Житомирської області, та визнано [PERSON] такою, що втратила право на користування даним будинком(а.с. 55-57). Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] 06.11.2013 року звернулася до суду з заявою про скасування вказаного заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 18.12.2013 року, за результатами розгляду заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення, вказане заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду від 30.06.2010 року за позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок особистою приватною власністю та про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку( а.с. 77-78 цивільної справи 274/6912/13-ц). 24.03.2014 року позивач [PERSON] у відкритому судовому засіданні під час розгляду вищевказаної справи, подав суду заяву про закриття провадження в цивільній справі. Ухвалою суду від 24.03.2014 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок особистою приватною власністю та про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин закрито( а.с. 75, та а.с. 102 цивільної справи 274/6912/13-ц). Дана ухвала вступила в законну силу. А тому суд вважає, що даний житловий будинок № 36 по вул. Південній в м. Бердичеві, Житомирської області є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім"ю Української РСР у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. Аналогічні норми передбаченні і нормами Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Кодексу передбачено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частиною другою даної статті передбачено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідачем і його представником не надано суду доказів, що між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість, або передбачено шлюбним контрактом розмір із зазначення часток майна, а тому суд вважає, що їх частки в спірному майні повинні бути рівними, а тому позовні вимоги [PERSON] про поділ даного спірного майна, набутого подружжям у шлюбі, підлягає задоволенню в повному обсязі. Що стосується визначення можливого варіанту розподілу будинку, то суд вважає, що спірний будинок підлягає розподілу згідно 2 варіанту передбаченого висновком № 554/07.14 судово будівельно- технічної експертизи від 22.07.2014 року(а.с. 127-150). Дозвіл на переобладнення згідно даного варіанту наданий рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 13.02.2015 року № 58(а.с.212). Що стосується заяви відповідача і його представника [PERSON] про застосування позовної давності, то суд вважає, що підстав для її застосування не має з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного Кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідачем і його представником не надано суду доказів, про те, що [PERSON] довідалася, або могла довідатися про порушення її майнового права після розірвання шлюбу, а саме в 2008 році. Також суд вважає, що в позовній заяві позивачка помилково зазначила, що відповідач відразу після розлучення відмовився ділити дане майно, про що позивачка пояснила в судовому засіданні. Крім того з показів свідків, які були допитанні в судовому засіданні, так із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] довідалася про порушення її права тільки в 2013 році після повернення з Португалії, де вона перебувала на заробітках. Так, свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивачка і відповідач є їх батьками. Коли батьки в 2008 році розірвали шлюб [PERSON] пішов з дому сказавши, що йому нічого не треба, він все залишає дітям. До жовтня 2009 року вони проживали в спірному будинку з матір"ю, доглядаючи будинок, зробивши там ремонт. В 2009 році їх мати змушена була поїхати на заробітки до Португалії, а вони залишилися проживати самі в будинку під наглядом тітки і бабусі. В подальшому, точної дати вони сказати не можуть, в будинок повернувся проживати їх батько з другою жінкою і сказав, що він буде проживати в будинку і якщо їх щось не влаштовує вони можуть йти з будинку. Після чого вони переїхали проживати до своєї тітки - [PERSON]. Спілкуючись по телефону з матірі"ю вони сказали, що батько вигнав їх з будинку, на що вона відповіла, що коли повернеться на Україну то розбереться з батьком. Про те, що батько оформив будинок на себе та виписав їх маму, вони і [PERSON] дізналися тільки в 2013 році. До цього спору між батьками щодо поділу будинку на було. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона часто відвідувала родину [PERSON], оскільки є рідною сестрою [PERSON], а тому їй були відомі всі обставини придбання будинку, розірвання шлюбу між сторонами, і подальше життя як дітей, так і [PERSON]. Так, їй відомо, що даний спірний будинок був придбаний сторонами в шлюбі і за їх власні кошти, оскільки вони обоє займалися бізнесом. Після розірвання шлюбу, [PERSON] залишив будинок, повідомивши, що все залишає дітям. Вона хоче зазначити, це він говорив це не одноразово. В подальшому [PERSON] з двома дітьми проживала в спірному будинку. Зробила там ремонт, доглядала за будинком. В зв"язку з скрутним матеріальним становищем [PERSON] була вимушена в жотні 2009 року поїхати на заробітки до Португалії. Діти залишилися проживати самі в будинку. В подальшому відповідач повернувся проживати до будинку з іншою жінкою, і вигнав дітей, оскільки він створив нову сім"ю і діти йому заважали. Діти її сестри переїхали проживати до неї. Про те, що відповідач оформив будинок на себе, [PERSON] дізналася тільки в 2013 році коли повернулася із заробітків і стала розбиратися чому відповідач перестав платити аліменти. До поїздки позивачки на заробітки до Португалії будь-якого спору між [PERSON] та [PERSON] щодо поділу спірного майна не було. Також даний факт в судовому засіданні підтвердила і свідок [PERSON], яка пояснила, що подружжя [PERSON] знає з 1999 року. З їх слів їй відомо, що будинок був придбаний ними за спільні кошти. В 2008 році [PERSON] розлучилися. [PERSON] пішов з будинку повідомивши, що все залишає дітям. В 2009 році [PERSON] виїхала на заробітки до Португалії, а діти залишилися проживати в будинку. В подальшому [PERSON] повернувся до будинку і вигнав дітей, які пішли жити до своєї тітки. Коли в травні 2013 року [PERSON] повернулася до України, то дізналася, що рішенням суду власником будинку визнано її колишнього чоловіка, а її знято з реєстрації, про цей факт їй розповіла [PERSON] особисто, коли перебувала в неї в гостях. Як вбачається з копії закордонного паспорту [PERSON] перебувала за кордоном з 22.10.2009 року по 03.05.2013 року( а.с. 183, 184). Крім того як вбачається з матеріалів цивільної справи № 274/69/12/13-ц позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок особистою приватною власністю та про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у зв"язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин заочне рішення суду в даній справі [PERSON] отримала тільки 04.11.2013 року, що підтверджується її заявою(а.с. 46 цивільної справи № 274/69/12/13-ц). А тому суд вважає, що про порушення її майнового права позивачка дізналася в 2013 року, і строк звернення до суду нею не пропущено, а тому є правові підстави для задоволення позову [PERSON]. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягнення з відповідача на користь позивачки судовий збір, оскільки його понесення підтверджено документально( а.с.1).

Outcome: approved