Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-07 00:00:00

Позивач 02.09.14 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом (а. с. 2, 3), мотивуючи тим, що між ВАТ КБ "Надра" (далі - банк), правонаступником якого є він, та третьою особою у справі було укладено кредитний договір № SМК/2008/840 - МК/187 - К від 25.02.08 р. (далі - кредитний договір), за умовами якого банк надав третій особі у справі як позичальнику кредит в сумі 12 000 доларів США із сплатою 16 % річних, строком по 22.02.13 р.. Ціль кредитування - споживчі потреби. Умовами кредитного договору було передбачено, що повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок банку за графіками повернення кредиту та сплати відсотків, що є невід"ємними частинами кредитного договору. Між банком як заставодержателем та відповідачем як заставодавцем 25.02.08 р. було укладено договір застави транспортного засобу № 5МК/2008840 - МК/187 - К/ТЗ/П (далі - договір застави). Згідно з договором застави, відповідач для забезпечення виконання у повному обсязі зобов"язань третьої особи за кредитним договором, передав банку в заставу транспортний засіб, а саме: автомобіль, тип ТЗ Легковий вантажопасажирський, марки Мерседес - Бенц 4120, 1997 р. в., білого кольору, шасі [NUMBER], р. [NUMBER], зареєстрований Ковельським МРЕВ ДАІ У МВС України у Волинській обл. 13.02.08 р. (далі - т/з), що належить відповідачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію СС № 053 711. Згідно з умовами кредитного договору, при порушенні позичальником умов кредитного договору щодо строків повернення кредиту або сплати відсотків за користування ним, у заставодержателя виникає право задоволення вимог забезпечення заставою за рахунок предмета застави. Заставодержатель набуває такого права, про що письмово повідомляє заставодавця, з моменту порушення позичальником будь - якого із зобов"язань за кредитним договором. Зазначає, що у зв"язку з неналежним виконанням позичальником зобов"язань за кредитним договором, ним відповідачеві надсилалась претензія про погашення заборгованості з попередженням про звернення, що була проігнорована. Третя особа у справі ухиляється від сплати кредиту та відсотків по ньому, у зв"язку з чим за станом на 01.08.14 р. заборгованість перед ним склала 13 744, 29 доларів США, що еквівалентне сумі 109 858 грн. 10 коп., що складається з: 10 427, 84 доларів США, що еквівалентно сумі 83 349 грн. 72 коп. - заборгованості по тілу кредиту; 1 744, 60 доларів США, що еквівалентно сумі 13 944 грн. 59 коп. - заборгованості по відсотках; 1 126, 55 доларів США, що еквівалентно сумі 3 559 грн. 28 коп. - штрафу за порушення вимог кредитного договору. Просить позов задовольнити та звернути стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу на вищевказаний автомобіль, належний відповідачеві, у погашення заборгованості третьої особи у справі - [PERSON] - за кредитним договором в сумі 13 744, 29 доларів США, що еквівалентно сумі 109 858 грн. 10 коп., визначивши спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни реалізації під час здійснення виконавчого провадження за Законом України "Про виконавче провадження". Також просить стягнути з відповідача судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з"явився, хоча позивач належно оповіщений, про причини неявки свого представника суду не повідомив, попередньо представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності (а. с. 26), зазначивши, що позов підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав, суду пояснив, що третя особа у справі - його племінник - у 2008 р. звернувся до нього з проханням сфотографувати його автомобіль для цілей отримання ним банківського кредиту, на що він погодився. Він при цьому підписував якісь документи, але їх змісту не з"ясовував. Згодом його було зупинено під час руху по місту і якась жінка з третьою особою оглядала його автомобіль. Автомобіль використовувався і третьою особою, заходився по місцю проживання третьої особи. Автомобіль відчуджений особі, назвати яку він змоги не має, після фізичного знищення автомобіля внаслідок ДТП. Йому відомо, що третя особа не виконав своїх зобов"язань за кредитним договором у зв"язку з відсутністю достатніх коштів. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в судове засідання не з"явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в судовому засіданні проти позову також заперечив, суду пояснив, що позивач не надав суду доказів наявності у нього права вимоги за договорами. Третьою особою у справі у 2008 р. востаннє було здійснено сплату за тілом кредиту, а тому позивачем пропущено строк позовної давності для пред"явлення вимоги. Зазначає, що з певних міркувань у 2012 р. третьою особою було здійснено проплату лише суми за відсотками за кредитним договором. Договір застави між його сторонами не укладений, так як у ньому передбачено умову про його нотаріальне посвідчення, чого зроблено не було. Предмет застави відсутній і його оцінка є сумнівною та неможливою. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачем 09.10.14 р. також подано суду письмове заперечення проти позову (а. с. 58), мотивоване тим, що автомобіль, що є предметом застави, в результаті ДТП отримав значні механічні пошкодження, його експлуатація є неможливою, він знятий з реєстраційного обліку Договір застави не був посвідчений нотаріально, предмет застави відсутній. А тому просить у задоволенні позову відмовити. Ним же подано суду письмове заперечення проти позову 08.01.15 р., мотивоване тим, що вищезазначеним кредитним договором передбачено, що умови передачі майна у заставу, звернення стягнення на заставлене майно та інші питання стосовно заставленого майна узгоджуються у договорах застави. У випадку невиконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов"язань за кредитним договором, у т. ч. - по поверненню кредиту і сплати відсотків, кредитор має право звернути стягнення на заставлене майно для погашення боргу за кредитним договором. За договором застави передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку одноразового порушення строків внесення плати за користування кредитом, або чергового платежу; у випадку невиконання чи неналежного виконання заставодавцем своїх зобов"язань за кредитним договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави у повному обсязі, з врахуванням суми кредиту, відсотків за користування ним, інших платежів. Третьою особою востаннє було здійснено погашення суми кредиту 29.12.08 р. і він на протязі 6 р. не здійснює погашення боргу. В даний час борг складає 10 427, 84 доларів США. У позивача виникло з цього часу право на звернення стягнення на заставне майно, яким він не скористався вчасно. Аналізуючи умови обох вищевказаних договорів, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовної вимоги. А тому просить застосувати положення п. 5 ст. 261 ЦК України, 256, 257 ЦК України. Вважає, що договір застави є недійсним у зв"язку з тим, що він нотаріально не посвідчений. Позивачем не надано доказів суми заборгованості і початкової ціни предмета застави. Він не погоджується із початковою ціною вартості предмета застави, так як автомобіль був у 2011 р. пошкоджений у ДТП і втратив товарну цінність, а в даний час відсутній і звернути стягнення на нього неможливо. А тому просить у задоволенні позову відмовити. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, попередньо також подано суду письмове заперечення проти позову (а. с. 30 - 34), мотивоване тим, що 28.02.08 р. між банком та ним було укладено кредитний договір на суму 12 000 доларів США. У забезпечення цього договору він передав у заставу т/з. 25.02.08 р. між банком та відповідачем було укладено договір застави т/з, за яким він як заставодавець передав заставодержателю т/з, що належав йому на праві приватної власності. Договором застави передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов"язань за кредитним договором. Оскільки сторони договору застави передбачили у ньому, що він набуває чинності з моменту його підписання і нотаріального посвідчення, то він чинності не набув і не може бути правовою підставою для звернення стягнення на предмет застави. Йому відомо, що предмет застави пошкоджений або знищений внаслідок ДТП. Зазначає, що для звернення стягнення на предмет застави слід встановити суму заборгованості позичальника за кредитним договором. Кредитним договором і графіком погашення заборгованості передбачено повернення кредиту і відсотків щомісячно, а у разі несвоєчасного погашення позивач має право на дострокове стягнення суми заборгованості за кредитом. Він вважає, що строк виконання кожного щомісячного зобов"язання сплив у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної дати чи настання події, з якою пов"язаний його початок. Вважає, що сплив строк позовної давності за кредитним договором, у т. ч. - щодо сплати штрафу, так як він востаннє здійснив погашення кредиту 29.12.08 р.. А тому просить у задоволенні позову відмовити. 10.10.14 р. судом було ухвалено заочне рішення у справі (а. с. 62 - 64), що було скасоване за ухвалою суду від 29.12.14 р.. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Із змісту ст. ст. 1 054, 1 055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1 050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов"язаний сплатити неустойку, відповідно до ст. ст. 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1 048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1 048 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. ст. 549, 551 ЦК України, неустойка (пеня), що являє собою грошову суму, що встановлена договором, підлягає передачі боржником кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Ч. ч. 1, 7 ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться держвиконавцем на підставі виконавчого листа суду у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони договору самі обирають спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у т. ч., і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії вищезазначеного кредитного договору від 25.02.08 р., копії додатку до нього № 1, між банком, правонаступником якого є позивач, як кредитором та третьою особою як позичальником склались зобов"язальні правовідносини, за якими банк надав третій особі у справі кредит та умови його повернення, сплати відсотків сторонами цього договору погоджено. Також між банком та третьою особою у справі у кредитному договорі погоджено про передачу у заставу т/з для забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, з встановленням умов передання т/з у заставу у окремому договорі застави. Передбачено у кредитному договорі і право кредитора при невиконанні позичальником умов кредитного договору, договору застави, достроково витребувати наданий кредит, у т. ч., звернути стягнення на заставлене майно, про що письмово повідомляється позичальник. У кредитному договорі передбачено і інші умови відповідальності сторін при невиконанні умов договору. Договір діє до повного виконання зобов"язань сторін. Сторонами погоджено і графік погашення заборгованості по кредиту і процентів по ньому, за яким щомісячно третя особа сплачувати певну суму як для погашення суми кредиту, так і відсотків певними грошовими сумами, що в період з 25.03.08 р. були однаковими по 293 долари США, а 22.02.13 р. ця сума складала 315, 80 доларів США. Тоді ж між банком та відповідачем було укладено вищезазначений договір застави, з копії якого слідує, що відповідач як заставодавець для забезпечення виконання третьою особою у справі умов кредитного договору від 25.02.08 р. і додаткових угод до нього, передає банкові як заставодержателеві вищезазначений т/з, належний йому на праві приватної власності. На термін дії договору застави відповідач зобов"язувався не відчуджувати т/з іншим особам. Умови та порядок задоволення вимог банку за рахунок заставленого майна також погоджено сторонами договору застави. Вартість предмету застави погоджена сторонами договору застави за станом на день укладення договору застави в сумі 88 991 грн.. Огляд автомобіля з метою перевірки наявності, стану та умов експлуатації автомобіля є правом, а не обов"язком позивача. Заставодавець зобов"язався не здійснювати без попереднього письмового дозволу банку дій, що призводять чи можуть призвести до переходу права власності та/або користування, розпорядження предметом застави до інших осіб. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов"язань по кредитному договору. За загальним правилом договір застави слід укладати в простій письмовій формі. Частина 2 ст. 13 Закону України "Про заставу" містить перелік випадків, що є винятком з цього правила, і встановлює випадки, коли договір повинен бути посвідчений нотаріально. Нотаріальне посвідчення договору застави є обов'язковим тоді, коли предмет застави - нерухоме майно, транспортні засоби, космічні об'єкти. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно з ч. 1 ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, то з моменту його нотаріального посвідчення. За зістом ст.14 Закону України "Про заставу", недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Предметом застави у договорі застави, укладеного між сторонами, є рухоме майно. Позивачем, дійсно, не надано суду такої копії договору застави, що свідчила б про те, що цей договір після підписання його сторонами був нотаріально посвідченим. Однак, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину - нікчемними є тільки ті правочини, що відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Суд враховує і те, що договір застави був підписаний сторонами та, фактично, виконувався ними без нотаріального посвідчення договору. Так, банк давав, з врахуванням укладення договору застави, позику третій особі; реалізовуючи своє право на перевірку стану автомобіля, у 2008 р. складав тричі акти огляду предмета застави; оглядав предмет застави і у присутності та з дозволу відповідача. За змістом ст. 584 ЦК України, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. За змістом ст. 577 ЦК України, нотаріальному посвідченню підлягає договір застави лише нерухомого майна. Предметом же застави у договорі застави, укладеному між сторонами, було рухоме майно. Відповідач не просив визнати договір застави недійсним. За змістом ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов"язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов"язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов"язаних з пред"явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів банком було виконано 25.02.08 р.. Тієї обставини, що в даний час третьою особою зобов"язання за кредитним договором фактично не виконано, відповідач не заперечує. Згідно з розрахунком заборгованості по кредиту, загальна сума заборгованості третьої особи у справі як позичальника перед позивачем за кредитним договором за станом на 01.08.14 р. склала 13 744, 29 доларів США, що еквівалентно сумі 109 858 грн. 10 коп.. Розмір заборгованості відповідачем і третьою особою заперечується і з тих підстав, що позивач пропустив загальний та спеціальний строки позовної давності звернення до суду з розглядуваними вимогами. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, суд не приймає до уваги такі посилання третьої особи, так як, за змістом ч. ч. 3 - 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Третя ж особа у справі не стороною спору огляду на положення ст. ст. 30, 34, 35 ЦПК України. Щодо доводів з цього приводу, наведених відповідачем, то суд вважає, що оскільки графіком погашення заборгованості було визначено дати здійснення позивачем як сплати заборгованості по тілу кредиту, так і відсотків за користування ним однією сумою, у т. ч., то третя особа, сплативши востаннє суму проплати по тілу кредиту у 2008 р., у 2012 р. провів проплату відсотків за користування кредитом. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли боржник мав сплатити наступний щомісячний платіж, але не виконав свої зобов'язання за договором. Перебіг позовної давності відповідно до ч. ч 1, 3 ст. 264 ЦК України переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. З розрахунку банку за кредитним договором вбачається, що останній платіж був здійснений третьою особою 30.06.12 р. у розмірі 100 грн. і віднесено позивачем на погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом. Відповідачем не надано суду доказів того, що проплата третьою особою суми відсотків у 2012 р. мала місце за попередній (до 2012 р. період). А тому суд вважає, що позивачем не пропущено строку позовної давності для пред"явлення вимог, що розглядаються. Крім того, хоча як відповідач, так і третя особа у справі зазначили у своїх письмових запереченнях проти позову, що їм відомо про пошкодження, знищення предмета застави, однак, доказів цього вони суду не надали. Із наданих суду позивачем копій актів перевірки майна, що передається у заставу, від, відповідно, 25.02.08 р., 25.06.08 р., 25.11.08 р., складених з участю третьої особи у справі, слідує, що предмет застави перебував у належному стані і використовувався за призначенням, зокрема, у 2008 р.. Так, з наданої відповідачем довідки № 5/2 556 від 03.10.14 р., виданої Центром з надання послуг, пов"язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Ковеля, Ковельського, Турійського Старовижівського та Маневицького районів, підпорядкованого У ДАІ У МВ України у Волинській обл.(далі - Центр з надання послуг), слідує лише те, що 14.12.11 р. спірний т/з - предмет застави - було знято для подальшої реалізації, а не у зв"язку зі знищенням чи пошкодженням. Таким чином, за станом на 14.12.11 р. автомобіль при знятті з реєстрації надавався для огляду та оглядався працівниками МРЕВ (нині - Центр з надання послуг), відповідно до положень Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом МВС України від 11.08.10 р. № 379, що зареєстровано в МЮ України 27.01.11 р. за N 123/18861; Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМ України від 07.09.98 р. N 1 388. Тобто, за станом на 14.12.11 р. автомобіль знищеним фізично бути не міг. Як слідує з копії письмового повідомлення - вимоги від 02.12.13 р., позивач письмово належно повідомив відповідача про факт невиконання третьою особою у справі як позичальником умов кредитного договору та про набуття ним права вимоги за договором застави про звернення стягнення на предмет застави - майно, належне йому на праві приватної власності за кредитним договором, у разі непогашення кредитної заборгованості до 02.01.14 р.. Однак, як пояснив суду відповідач, на таке попередження позивача він ніяк не відреагував. Безпідставними суд вважає і посилання відповідача на ту обставину, що позивач безпідставно вказує на те, що він є правонаступником ВАТ. Так, у розпорядженні позивача є документи, що стосуються обох вищезазначених договорів та відповідач отримував письмове попередження з приводу застави саме від позивача. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач є стороною договору застави. Третя особа, яка є стороною кредитного договору, порушив умови останнього. Сума заборгованості нарахована позивачем вірно та відповідно до умов кредитного договору і сумнівів у суду не викликає. Підстав для застосування положень про строк позовної давності, суд не вбачає. Позивач має право звернення стягнення на предмет застави для захисту свого порушеного права відповідно до умов договору застави від 25.02.08 р., укладеного між банком та відповідачем. З огляду на те, що відповідачем предмет застави, зокрема, за станом на 14.12.11 р., експлуатувався, розмір боргу за кредитним договором є співмірним з вартістю предмета застави, погодженою сторонами договору застави; порушення основного зобов'язання - кредитного договору третьою особою у справі - завдає збитків позивачеві і змінює обсяг його прав, позовні вимоги позивача слід задовольнити у повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved