Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], який уточнено під час підготовки справи до судового розгляду, у якому просять визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 9 в будинку № 6 по вул. П. Тичини у м. Виноградів Закарпатської області. Позов обгрунтовано тим, що вони, позивачі, є співвласниками вказаної вище квартири, що стверджується свідоцтвом на право власності на житло № 358 від 26.06.2007 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Виноградівським бюро технічної інвентаризації за № 15213003 від 12.07.2007 року. Дану квартиру отримали згідно ордера № 776 від 27.03.2007 року, виданого виконавчим комітетом Виноградівської міської ради. В подальшому квартира була приватизована. Їм, позивачам, відомо, що квартира викуплена у відповідача [PERSON] оборони України для військовослужбовців та відповідач після укладення договору купівлі-продажу втратила право власності на квартиру. Відповідно до довідки про склад сім"ї в квартирі проживають вони, позивачі. Відповідач на даний час зареєстрована в квартирі, хоча фактично з моменту її продажу у 2007 році в квартирі не проживає та не з"являлася. У зв"язку з непроживанням відповідача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим порушуються їх, позивачів, права, тому вони вимушені звернутися за захистом до суду. Позивачі в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце його проведення повідомлялися належним чином. Інтереси позивачів в судовому засіданні представляв представник, якому було вручено судову повістку, вручення судової повістки представникові згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається врученням повістки і особі, яка бере участь у справі, інтереси якої представляє представник. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позов, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві, та, будучи допитаним в якості свідка в порядку ст. 184 ЦПК України пояснив, що від позивачів [PERSON] та [PERSON] йому відомо, що їхня сім"я перебувала на квартирному обліку як військовослужбовці, вселилися у квартиру № 9 буд. № 6 на вул. П. Тичини в м. Виноградів на підставі ордера, у квартирі ніхто не проживав. Під час приватизації квартири відповідач у ній не рахувался. При вселенні у квартиру позивачі робили ремонт. Відповідач не є родичкою позивачів, не проживала разом з ними в квартирі та вони фактично не зустрічалися, відповідно ніяких домовленостей з відповідачем щодо користування квартирою не було. Позивачі є власниками квартири та у ній проживають. Відповідач з часу отримання позивачами ордера у 2007 році у квартирі не проживає. Про те, що відповідач зареєстрована у квартирі його довірителям стало відомо при отриманні рахунків за комунальні послуги. Просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач, будучи у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з"явилася. Так, рекомендоване поштове відправлення з судовою повісткою на 14.04.2016 року на 13.00 год. та копією уточненої позовної заяви, яке надсилалося відповідачеві на адресу місця проживання, зареєстровану у встановленому порядку, повернулося з довідкою Укрпошти, згідно якої відправлення повернуто за терміном зберігання (а.с. 61, 62). Судову повістку на судове засідання, призначене на 15.05.2016 року на 10.00 год. вручено під розписку уповноваженому "Дьолаї", що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 60). Про причини неявки відповідач суд не повідомила, від відповідача не поступали клопотання про відкладення розгляду справи чи заява про розгляд справи за її відсутності, тому на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у заочному порядку на підставі наявних у ній доказів, представник позивачів проти такого вирішення справи не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивачів, допитаного як свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] - позивачі у справі, є співвласниками квартири № 9 в будинку № 6 на вул. Тичини в м. Виноградів. 27 березня 2007 року виконавчим комітетом Виноградівської міської ради позивачеві [PERSON] був виданий ордер № 776 на право зайняття ним разом із сім"єю з двох чоловік - [PERSON] - дружина та [PERSON] - дочка двох кімнат жилою площею 28,7 м2 в квартирі № 9 будинку № 6 на вул. Тичини в м. Виноградів (а.с. 20). 26 червня 2007 року Виноградівською міською радою позивачам видано свідоцтво про право власності на житло, реєстровий № 1966 (а.с. 38). Згідно даного свідоцтва квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Загальна площа квартири становить 55,0 м2. 12 липня 2007 року право власності позивачів по 1/3 частці на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], зареєстровано Виноградівським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 13446675 (а.с. 39). 03 серпня 2013 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на "Музика" (а.с. 14). З 12 липня 1992 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровано місце проживання [PERSON] - відповідача у справі. Відповідач не є та не була членом сім"ї позивачів у розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України. Наведені вище обставини стверджуються поясненнями представника позивачів в судовому засіданні, допитаного як свідка, а також дослідженими судом письмовими доказами, а саме: копіями вказаних вище ордера, свідоцтва про право власності на житло, копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Виноградівським бюро технічної інвентаризації 12.07.2007 року № 15213003 (а.с. 39), дослідженою судом за клопотанням представника позивачів довідкою Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області № 3-222 від 11.03.2016 року (а.с. 28), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, сформованої 05.04.2016 [PERSON], номер інформаційної довідки 56736060 (а.с. 51-53), іншими письмовими доказами. Суд констатує, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності є непорушним (ч. 4). Конституційний принцип непорушності права власності розкрито законодавцем у ст.ст. 319 (здійснення права власності), 321 (непорушність права власності) ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння, користування, розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У ст. 405 ЦК України врегульовано питання права на користування житлом членів сім"ї його власника та втрати членом сім"ї власника житла права на користування цим житлом. Проте, згідно встановлених судом обставин позивачі набули право власності на квартиру внаслідок приватизації, відповідач не була та не є членом їх сім"ї. У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи із наведеного, встановлених судом обставин, які стверджені дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, враховуючи те, що реєстрація відповідача у квартирі обмежує правомочності позивачів як власників щодо володіння, користування, розпорядження належним їм майном, вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є одним із законних способів усунення перешкод у здійсненні права власності, зняття відповідача з реєстрації у квартирі може бути здійснено на підставі рішення суду щодо позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв"язку з тим, що позивачами при зверненні до суду понесено витрати по сплаті судового збору (а.с. 1), з відповідача слід стягнути на користь позивачів суму сплаченого судового збору - 551,20 грн. порівну на користь кожного з позивачів, зокрема, по 183,73 грн.

Outcome: approved