Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду 06 березня 2014 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що сторони перебувають у цивільному шлюбі. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В зв»язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. У судове засідання позивач не з»явилася, але надала суду повідомлення, відповідно до якої прохала суду задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та слухати справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з»явився, тоді як про день, час та місце слухання справи, судом повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення, яке наявне в матеріалах справи. Будь-яких заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав та не подано ним і заперечень на позовну заяву про що було йому роз"яснено судом в ухвалі суду про відкриття провадження по справі. Згідно до положення ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенню ст.224-226 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із позовної заяви позивача вбачається, що позивач та відповідач перебували у цивільному шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей - сини: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать ксерокопії свідоцтв про народження (а.с.№8,9) в яких в графі батько зазначено - [PERSON], в графі мати зазначено - [PERSON] Як зазначає позивач у своєму позові, після припинення спільного її проживання з відповідачем, останній, не надає їй матеріальної допомоги на утримання дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Також судом вивчалося і матеріальне становище сторін, де із ксерокопії трудової книги на позивача (а.с.№12-14) вбачається, що остання не працевлаштована. А з огляду на довідку про отримання допомоги, від 05.03.2014 року №863, виданої УПСЗН Лозівської міської ради Харківської області, встановлено, вона отримує з держави матеріальну допомогу на дітей (а.с.№11). Із змісту позовної заяви, позивач зазначає, що відповідач офіційно не працевлаштований (а.с.№1). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: " Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що "Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті №12 цього закону вказано, що " Виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови

Outcome: approved