Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що [INFO] його бабусею [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого вона заповіла його матері [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] Згідно державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER] його бабусі [PERSON] на праві власності також належала земельна ділянка загальною площею 0,4685 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, а 0,2185 га - для ведення особистого підсобного господарства. [INFO] його бабуся померла, а мати не отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок після смерті його бабусі [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку також ніхто не отримував. 05 лютого 2015 року його мати - [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось заповідала позивачу. [INFO] його мати померла. Матері позивача на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] належала земельна ділянка площею 5,15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім позивача, спадкоємицею також є його сестра - [PERSON], але вона не бажає приймати спадщину. Також вказав, що до нотаріальної контори для прийняття спадщини не звертався, оскільки існують розбіжності в написанні його прізвища та прізвища його бабусі, бо її прізвище вказано як «[PERSON]», а його як «[PERSON]». Тому просив в судовому порядку встановити факт родинних відносин між ним та його бабусею [PERSON], визнати за ним право власності на земельні ділянки та житловий будинок, оскільки він не може в досудовому порядку врегулювати дане питання, бо оригінал правовстановлюючого документу на будинок втрачений. В судове засідання позивач не з'явився, в позові зазначив, що просить справу розглянути за його відсутності, на задоволенні наполягав. Відповідач [PERSON] надали письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечувала, просили справу розглянути за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про народження позивача, свідоцтва про народження його батька [PERSON] та свідоцтва про одруження судом встановлено, що позивач є онуком [PERSON] (а.с.7-9). З паспорта громадянина України [PERSON] та свідоцтва про смерть [PERSON] судом встановлено, що існують розбіжності в написанні їх прізвищ, а саме прізвище позивача вказано як «[PERSON]», а його померлої бабусі «[PERSON]». Згідно ст.256 ч.1 п.1 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України [NUMBER] від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та його бабусею [PERSON] [INFO] [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла [PERSON], матері позивача, житловий [ADDRESS],який належав їй на праві власності згідно зі Свідоцтва про право власності на колгоспний двір (а.с.11-12, 14-19). З державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 0,4685 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, а 0,2185 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.19). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Із заповіту від 05 лютого 2015 року встановлено, що [PERSON], мати позивача, склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось заповідала позивачу [PERSON] (а.с.22). З державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 5,15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.20). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] [PERSON] померла (а.с.21). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст.1216 ЦК України. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові «Про судову практику у справах про спадкування" вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,4685 га на території [ADDRESS], земельну ділянку площею 5,15 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 60,60 кв. м., з яких 35,90 кв. м. є жилою площею. На стягнення судових витрат позивач не наполягає. На підставі ст.ст.392, 1218,1266 ЦК України,

Outcome: approved