Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ "Еколаб ТзОВ" про визнання наказу протиправним та зобов"язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працює заступником головного бухгалтера в ТОВ "Еколаб ТзОВ" більше 8 років, протягом яких зарекомендувала себе з позитивного боку. Наприкінці квітня 2014 року вона була ознайомлена з наказом від 17.04.2014 року № 37-П (по кадрах), відповідно до якого з 17.06.2014 року вона повинна бути переведена на іншу посаду - бухгалтера з обліку розрахунків з кредиторами відділу фінансів. Оскільки вона не була згодна на переведення на іншу посаду, вимушена була подати письмову заяву про незаконність дій адміністрації товариства та необхідність повідомлення її про підставу видання наказу від 17.04.2014 року. 27.05.2014 року позивачкою було подано заяву до Територіальної державної інспекції з питань правці з приводу фактів порушення роботодавцем її трудових прав. Після цього відповідач скасував наказ від 17.04.2014 року, видавши наказ від 13.06.2014 року № 70. 03.06.2014 року вона подала заяву на ім"я директора підприємства про надання їй частини щорічної відпустки тривалістю 14 календарних днів, згідно затвердженого графіку щорічних відпусток на 2014 рік. 13.06.2014 року їй було вручено попередження про те, що її посада скорочується з 14.08.2014 року і вона підлягає вивільненню за п. 1 ст. 40 КЗпП України, але їй було запропоновано продовжити роботу на декретній посаді із нижчим окладом. Також в цей день позивачку було ознайомлено з наказом від 13.06.2014 року № 71-п (по кадрах) про надання їй щорічної відпустки тривалістю 41 календарний день в період з 16.06.2014 року по 27.07.2014 року включно. Підставою видачі наказу було вказано її заяву. Оскільки вона не мала намір отримувати повну відпустку, а лише частину, а за іншу частину відпустки мала намір отримати компенсацію, вона повідомила керівництво про незаконність таких дій, але наказ змінено не було. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним наказ Товариства від 13.06.2014 року № 71-П в частині надання їй щорічної оплачуваної відпустки в період з 01.07.2014 року по 27.07.2014 року включно та зобов"язати відповідача внести відповідні зміни до наказу від 13.06.2014 року № 71-П, а саме зазначити періодом її щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 14 календарних днів в період з 16.06.2014 року по 29.06.2014 року включно, згідно з поданою нею заявою про надання відпустки. В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що наказ про надання відпустки позивачці був виданий на підставі її заяви, але з урахуванням вимог діючого законодавства їй була надана відпустка не лише за 2014 рік, а й невикористана частина відпустки за попередні роки. В подальшому Товариством були внесені зміни до наказу від 13.06.2014 року і період відпустки був зазначений 14 календарних днів, відповідно до заяви позивачки. Представники вважають, що на даний час відсутній предмет спору, оскільки вимоги позивачки були задоволені повністю. На підставі викладеного просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Третя особа в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивачки, представників відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працює на посаді заступника головного бухгалтера у ТОВ "Еколаб ТзОВ", що підтверджується письмовими доказами по справі. 17.04.2014 року ТОВ "Еколаб ТзОВ" був виданий наказ № 37-П (по кадрах), відповідно до якого з 17.06.2014 року позивачка переводилася на іншу посаду - бухгалтера з обліку розрахунків з кредиторами відділу фінансів (а.с.6). У зв"язку з незгодою з даним наказом позивачкою 27.05.2014 року було подано звернення до Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області (а.с.14-15) щодо фактів порушення роботодавцем її трудових прав. Наказом від 13.06.2014 року № 70 (а.с.7) відповідачем був скасований наказ № 37-П від 17.04.2014 року. 03.06.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про надання щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 14 календарних днів, згідно затвердженого графіку щорічних відпусток на 2014 рік (а.с.12). 13.06.2014 року позивачці було вручено Попередження про скорочення її посади з 14.08.2014 року, а також було запропоновано продовжити роботу на іншій посаді (а.с.10-11). 13.06.2014 року відповідачем було видано наказ № 71-П (по кадрах) про надання позивачці щорічної відпустки тривалістю 41 календарний день в період з 16.06.2014 року по 27.07.2014 року включно (а.с.5). Підставою для видачі наказу стала заява позивачки про надання відпустки. З даним наказом позивачку було ознайомлено 13.06.2014 року. У зв"язку з незгодою з діями відповідача позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом, оскільки вважає даний наказ від 13.06.2014 року незаконним. При розгляді справи було встановлено, що 01.07.2014 року відповідачем був виданий наказ № 75-П (а.с.27), яким було внесено зміни до наказу № 71-П від 13.06.2014 року, абзац 1 наказу № 71-П було викладено у такій редакції: "[PERSON], заступнику головного бухгалтера, надати щорічну основну відпустку тривалістю 14 календарних днів в період з 16 червня 2014 року по 30 червня 2014 року". Заперечуючи проти позовних вимог, представники відповідача вказують про те, що на даний час відсутній предмет спору, оскільки вимоги позивачки було задоволено безпосередньо відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Статтею 10 Закону передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов"язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Стаття 12 Закону України "Про відпустки" встановлює, що щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Частиною 1 статті 75 Кодексу передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно із ч. 3, 4, 5, 6 статті 79 КЗпП України щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов"язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Як встановлено при розгляді справи, позивачка [PERSON] подала відповідачу заяву про надання їй відпустки строком 14 календарних днів, своєчасно позивачка не була повідомлена про початок її відпустки, оскільки наказ про відпустку був виданий лише 13.06.2014 року, а початок відпустки був зазначений у наказі 16.06.2014 року, тобто повідомлена позивачка була за 3 дні до початку її відпустки. Тривалість відпустки була визначена позивачкою строком на 14 календарних днів, а відповідач, в свою чергу, прийняв рішення про надання їй відпустки строком на 41 календарний день, що стало порушенням прав позивачки. З урахуванням викладеного вище, вимог діючого законодавства, що регулює питання надання відпустки працівникам, суд приходить до висновку, що наказ ТОВ "Еколаб ТзОВ" № 71-П від 13.06.2014 року про надання щорічної відпустки [PERSON] строком на 41 календарний день є протиправним, таким, що порушує права позивачки, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання наказу протиправним підлягають задоволенню. Заперечення представників відповідача щодо того, що на даний час відсутній предмет спору, а тому у задоволенні позову повинно бути відмовлено, то слід зазначити наступне. Як встановлено при розгляді справи, дійсно, на момент прийняття судом рішення, відповідачем були внесені відповідні зміни до оспорюваного наказу від 13.06.2014 року, що підтверджується відповідним наказом від 01.07.2014 року. Але ж станом на 18.06.2014 року (дата подачі позову до суду) права позивачки [PERSON] були порушені, а тому підлягають захисту в установленому законом порядку. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зобов"язання відповідача внести відповідні зміни до наказу, то у задоволенні даних позовних вимог повинно бути відмовлено, оскільки на момент прийняття судом рішення відповідні зміни до наказу були внесені, тривалість відпустки змінена, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial