Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Заступник керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Монастирищенської районної ради звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення посилаючись на те, що [PERSON], 06 липня 2014 року близько 01 години, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та знаходячись поблизу кафе-бару «[INFO]», що орендується ПП [PERSON] та розташоване по [ADDRESS], під час суперечки із [PERSON], яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому близько десяти ударів кулаками в область обличчя [PERSON], в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді двох ран правого надбрів»я, осадненої рани 0,8 х 0,1см, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 616 від 14.07.2014 року належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров»я та крововиливів під очима, які відповідно до вказаного висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Правова кваліфікація дій [PERSON] визначена, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Монастирищенського районного суду від 23.07.2014 року задоволено клопотання потерпілого [PERSON] та обвинуваченого [PERSON] про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі, якою звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] та закрито провадження у справі за нереабілітуючої підстави - ст. ст. 44, 46 КК України відносно [PERSON] Внаслідок отриманого умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ протягом 8 ліжко-днів, а саме в період з 07.07.2014 року по 14.07.2014 року. За даний період, при вартості 1 ліжко-дня 303,32 грн., згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 137 від 22.03.2017 року, на лікування [PERSON] витрачена сума 2426,56 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Враховуючи те, що саме злочинними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] було спричинено умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, внаслідок якого останній лікувався у хірургічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ і кримінальне провадження закрито за нереабілітуючої підстави, та враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. В обґрунтування позову посилаються на постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», ст. 1206 ЦК України, ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ « Про прокуратуру», ст. ст. 10, 18-1 ЗУ « Про місцеве самоврядування в Україні», Рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 року, постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», «Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», який затверджений постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Як передбачено Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до Статуту Монастирищенської ЦРЛ, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006, лікарня передана до районної комунальної власності, є бюджетним закладом охорони здоров'я і фінансується з бюджету районної ради народних депутатів. Власником майна лікарні є Монастирищенська районна рада. Згідно листа Монастирищенської районної ради № 91/01-20 від 23.03.2017 року Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської ЦРЛ та передала їй для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління. Витрати понесені медичною установою на лікування потерпілих від злочину та їх непогашення призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам. Водночас, додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст. 68 Конституції України, є обов'язковою умовою досягнення загальнонаціональної мети українського народу - побудови демократичної, соціальної, правової держави. Таким чином, дії [PERSON] порушують не лише матеріальні інтереси держави, а і нематеріальні - порушення принципів законності та верховенства права, що закріплені Конституцією України. Вищезазначені положення ЗУ « Про місцеве самоврядування в Україні» надають Монастирищенській районній раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоров'я, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України. Згідно листа Монастирищенської районної ради № 91/01-20 від 23.03.2017 року заходи щодо відшкодування збитків, завданих медичній установі районною радою не вживалися. Таким чином, Монастирищенська районна рада неналежним чином виконує покладені на неї обов'язки, що дає право Уманській місцевій прокуратурі вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Просять стягнути з [PERSON] витрати понесені закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 2426,56 грн. на користь Монастирищенської районної ради. Представник Уманської місцевої прокуратури в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує повністю, просить його задоволити. Представники Монастирищенської районної ради в судове засідання не з»явилися. На адресу суду надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Наслідки визнання позову йому роз'яснені та зрозумілі. Представники третьої особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Монастирищенської центральної районної лікарні в судове засідання не з»явилися. На адресу суду надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Згідно ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Судом встановлено, що ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23.07.2014 року закрито кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON], у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України в зв"язку з примиренням винного з потерпілим та обвинуваченого [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності ( п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) ( а.с. 8). За змістом описово-мотивувальної частини вищезазначеної ухвали суду встановлено, що [PERSON], 06 липня 2014 року близько 01 години, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та знаходячись поблизу кафе-бару «[INFO]», що орендується ПП [PERSON] та розташоване по [ADDRESS], під час суперечки із [PERSON], яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому близько десяти ударів кулаками в область обличчя [PERSON], в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді двох ран правого надбрів»я, осадненої рани 0,8 х 0,1см, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 616 від 14.07.2014 року належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров»я та крововиливів під очима, які відповідно до вказаного висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, чим своїми діями вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров"я. Аналізуючи зміст ст. 284 КПК України, слід дійти висновку, що нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Важливими умовами для закриття провадження за нереабілітуючими підставами є: підтвердження матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення; наявність у діянні складу кримінального правопорушення; причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення. Як вбачається зі змісту ухвали Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23.07.2014 року, під час вирішення питання про закриття кримінального провадження відносно [PERSON], за ч. 2 ст. 125 КК України, в зв'язку з примиренням з потерпілим, обвинувачений [PERSON] та потерпілий [PERSON] звернулися до суду з заявами про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі, так як вони примирилися, заподіяна шкода відшкодована в повному обсязі і потерпілий жодних претензій до обвинуваченого немає, що свідчить про те, що саме [PERSON] вчинив вказане правопорушення, за яке має нести відповідальність. Дана ухвала набрала законної сили. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов"язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Постановою КМ України від 16 липня 1993 року № 545 затверджено Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання ( далі - Порядок). У відповідності до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Згідно відповіді Монастирищенської ЦРЛ № 137 від 22.03.2017 року, [PERSON], дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 07.07.2014 року по 14.07.2014 року - 8 ліжкоднів. Історія хвороби № 2908. Вартість 1 ліжкодня 303,32 грн, вартість перебування склала 2426,56 грн., без вартості затрачених пацієнтом медикаментів ( а.с. 9). У відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред"явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред"явити його в порядку цивільного судочинства. Доказів пред»явлення цивільного позову в кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України суду не надано. Під час розгляду справи достовірно встановлено та вбачається із матеріалів справи, а саме із відповіді Монастирищенської районної ради Черкаської області від 23 березня 2017 року № 91/01-20, згідно якої, Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні та передала їй для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління (а. с. 12). Згідно п. 1.2. Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні власником Монастирищенської ЦРЛ є Монастирищенська районна рада та згідно п. 1.6 вона утримується за рахунок коштів районного бюджету по галузі «охорона здоров»я» (а. с. 13-14). Пунктом 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров»я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров»я. Тому, прокурором саме в інтересах Монастирищенської районної ради і заявлено позовні вимоги про стягнення коштів за перебування в лікувальному закладі потерпілого від злочину. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення повністю. Судові витрати підлягають розподілу в порядку визначеному ст. 88 ЦПК України, а саме в даному випадку стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 1600 грн. 00 коп. На підставі викладеного ст. ст. 1179, 1206 ЦК України, та

Outcome: approved