Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість по оплаті за фактично надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.1997 року по 01.07.2013 р. у розмірі 8 076,39 грн. та судовий збір. Заява мотивована тим, що на підставі рішення Дніпровської районної у м. Києві ради від 04.06.2009 р. та розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 305 від 25.06.2009 р. "Про удосконалення системи управління житлово-комунальним господарством Дніпровського району м. Києва" станом на 01.09.2009р. житловий та нежитловий фонд Дніпровського району м. Києва переданий в повне господарське відання Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, про що складений відповідний акт прийому-передачі. Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 17.06.2013 р. № 335 об"єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, з 02.09.2013 р. закріплені на праві повного господарського відання за КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва". Відповідно до п. 5 розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 05.12.2013 р. № 713 боргові зобов"язання на надані житлово-комунальні послуги залишились на балансі КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва. Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до 31.12.2013 р. виконувало функції з утримання будинку і прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Відповідачі щомісячно отримують рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, які споживають, однак свої обов"язки по оплаті цих послуг не виконують, у зв"язку з чим виникла заборгованість. Відповідачі мали можливість заключити договір про реструктуризацію заборгованості по оплаті за комунальні послуги з позивачем, проте цією можливістю не скористалися. В ході розгляду справи за клопотанням представника позивача була виключена з числа відповідачів [PERSON], яка за повідомленням Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві та відповідно свідоцтва про смерть була знята з реєстрації 12.12.2013 року у зв"язку зі смертю [INFO]. Також представником позивача була подана уточнена позовна заява за вимогами якої позивач просить стягнути солідарно вищевказану заборгованість з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 70, 71). Представник позивача Пількевич О.А. в судовому засіданні підтримав позов з уточненнями вимогами та викладені у заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на недоведеність та безпідставність вимог, також просив застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як убачається із Свідоцтва про право власності на житло від 04.04.1997 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, власниками квартири [ADDRESS] являються [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 81). Згідно довідки ЖРЕО № 412 від 09.07.2013 року № 976, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). [PERSON] померла [INFO] (свідоцтва про смерть - а.с. 52). Відповідно довідок по формі 3а, виданих ЖРЕО № 412 від 09.07.2013 року та від 29.10.2014 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] з 1982 року (а.с. 7, 72). За заявленими вимогами позивач просить стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.1997 року по 01.07.2013 р. у розмірі 8 076,39 грн. з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку. Однак, як зазначено вище, зазначені відповідачі являються власниками квартири [ADDRESS] з 04.04.1997 року, при цьому відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 1982 року. Доказів про зареєстрованих осіб, які були наймачами зазначеного житлового приміщення до зміни статусу квартири, а саме за період з 01.01.1997 року до 04.04.1997 року суду не надано. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов"язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 66 ЖК України, розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Додержання вимог вказаних Правил при користуванні квартирами приватного житлового фонду та їх утримання зобов'язує ст. 179 ЖК України. Згідно ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов'язує; власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України). Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги в солідарному порядку. Відповідно до положення статті 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Тобто, солідарні зобов'язання - це зобов'язання, які характеризуються солідарним обов'язком або солідарною вимогою, що виникає у випадках, встановлених договором чи законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Солідарні зобов'язання виникають лише у випадках, спеціально передбачених договором або законом, як виняток із загального правила, оскільки зобов'язання із множинністю осіб, передбачаються частковими. До визначених законом випадків належать випадки неподільності предмета, сумісного заподіяння шкоди. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи наявні у справі докази, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період вимог з 04.04.1997 року по 01.07.2013 року пропорційно до їхніх часток власності у вказаному житловому приміщенні, так як предмет зобов'язання має ознаку подільності. Нормами Житлового кодексу України визначено обов"язок солідарної майнової відповідальності за зобов"язаннями, що передбачені договором найму житлового приміщення, повнолітніх членів сім"ї саме наймача житла, якими відповідачі з 04.04.1997 року не являються (ст. 64 ЖК України). Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Частинами 1, 2 ст. 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За вимогами ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущення. Представником відповідача [PERSON] заявлена сума заборгованості не визнана з підстав недоведеності застосування тарифів на комунальні послуги за якими проводилося нарахування боргу. На підтвердження вимог позивачем надано за заявлений період помісячний розрахунок заборгованості по квартирі [ADDRESS] із зазначенням загальних сум нарахувань по квартирній платі, по комунальним послугам, проведених оплат та наявного боргу (а.с. 15-20). Як визначено ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги, серед іншого, включають: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Проте позивачем на підтвердження вимог не надано доказів щодо застосування тарифів при нарахуванні оплат за житлово-комунальні послуги, що дало б суду змогу з"ясувати підстави їх застосування та провести обчислення суми заборгованості по кожному виду наданих житлово-комунальних послуг, у тому числі з врахуванням вже сплачених відповідачами сум. Представник відповідача [PERSON] також просить застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як убачається із розрахунку заборгованості, за заявлений період відповідачами сплачувалися як поточні платежі, так і частково проводилася оплата в рахунок погашення боргу за житлово-комунальні послуги, у зв"язку з чим строк позовної давності переривався, тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні. За викладених обставин позовні вимоги є недоведеними, у зв"язку з чим задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed