Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду посилаючись на те, що 03.05.2012 року на підставі рішення Боровицької сільської ради він був призначений директором КП "Боровичка" 01.07.2014 року розпорядженням № 37 сільського голови Боровицької сільської ради Збаразської Т.Я. його було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 147 КЗпПУ, цим же розпорядженням призначено на посаду директора КП "Боровичка" Ярчука Павла Івановича та оголошено термін передачі матеріальних цінностей. При звільненні позивачу не було виплачено відповідачем належні йому грошові кошти, а саме: 996,05 грн. не виплаченої за червень 2014 року заробітної плати, 4281, 68 грн. компенсації за невикористану відпустку за період з 30.06.2013 року по 01.07.2014 року, 800 грн. за оренду автомобіля в травні-червні 2014 року. Також відповідач не виплатив позивачу середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум по день фактичного розрахунку. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь зазначені грошові суми та зобов"язати нарахувати у встановленому законом порядку і виплатити середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] відмовилися від підтримання п. 1 позовних вимог щодо стягнення заробітної плати, оскільки вказану заборгованість [PERSON] було виплачено, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі щодо інших пунктів позову та просили суд їх задовольнити, стягнувши з відповідача на користь [PERSON] 4281, 68 грн. компенсації за невикористану відпустку за період з 30.06.2013 року по 01.07.2014 року, 800 грн. за оренду автомобіля в травні-червні 2014 року, зобов"язати нарахувати у встановленому законом порядку і виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні представник відповідача Добровольський А.В. позов визнав частково, зазначивши, що він згідний із сумою заборгованості за невикористану відпустку та оренду автомобіля, але не визнає позов в частині розрахунку і виплати [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати сум по день фактичного розрахунку, посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 4рп/2012 від 22.02.2012 року та закінчення тримісячного строку позовної давності, перебіг якого розпочався з дня звільнення з посади, коли позивач дізнався про затримку йому виплат. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Стаття 43 Конституції України передбачає право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що згідно Статуту комунального підприємства "Боровичка" Боровицької сільської ради затвердженого рішенням сесії Боровицької сільської ради від 25 травня 2007 року № 10-2/5, підприємство створене відповідно до рішення Боровицької сільської ради від 25.05.2007 року 10-2/5 і є комунальною власністю Боровицької територіальної громади. Рішенням Боровицької сільської ради № 16-2/6 від 03.05.2012 року [PERSON] призначено на посаду директора КП "Боровичка" Боровицької сільської ради. Додатком № 1 до вищевказаного рішення сесії Боровицької сільської ради встановлено орендну плату за використання [PERSON] особистого автомобіля у розмірі 400 грн. щомісяця. Як вбачається з розпорядженням № 37 від 01.07.2014 року сільського голови Боровицької сільської ради Збаразської Т.Я. [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 147 КЗпПУ. Цим же розпорядженням на посаду директора КП "Боровичка" призначено Ярчука Павла Івановича та оголошено термін передачі матеріальних цінностей. Ч. 1 ст. 47 КЗпПУ передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, передбачені ст. 116 цього кодексу. Відповідно до ст. 83 КЗпПУ у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Як вбачається з розрахунку компенсації за невикористану відпустку, наданого КП "Боровичка" Боровицької сільської ради № 376 від 15.12.2014 року, [PERSON] нараховано 4281,68 грн. компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 30 червня 2013 року по 01 липня 2014 року. Оскільки вказана компенсація не виплачена підприємством в добровільному порядку, і це підтвердив в судовому засіданні представник відповідача Добровольський А.В., тому вона підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] З довідки КП "Боровичка" Боровицької сільської ради № 391 від 26.12.2014 вбачається, що [PERSON] не виплачно кошти за оренду автомобіля в розмірі 800, 00 грн., а тому вони також підлягають стягненню з відповідача. Що стосується посилання представника відповідача Добровольського А.В. на закінчення тримісячного строку позовної давності в частині розрахунку і виплати [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати сум по день фактичного розрахунку, то судом встановлено наступне. Ст. 117 КЗпПУ вказує на те, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З рішення Конституційного Суду України № 4рп/2012 від 22.02.2012 року випливає, що перебіг тримісячного строку для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Але як встановлено в судовому засіданні і не заперечується сторонами, на час подачі вказаного позову до суду, КП "Боровичка" Боровицької сільської ради не було проведено фактичних розрахунків з [PERSON], і як пояснили позивач та його представник, частину заробітної плати за червень 2014 року у розмірі 996, 05 грн. [PERSON] було виплачено лише в кінці січня 2015 року, а компенсація за невикористану відпустку не виплачена на час винесення рішення в зв"язку з відсутністю коштів на підприємстві. Тому суд приходить до висновку, що перебіг тримісячного строку для стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки на час винесення рішення не розпочався, оскільки відповідач фактично з ним не розрахувався. Таким чином, суд вважає, що заперечення представника відповідача Добровольського А.В. не можуть бути взяті в основу доказів та спростовуються вищевстановленими в судовому засіданні фактами. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої компенсації за невикористану відпустку, не виплаченої суми за оренду автомобіля та зобов"язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки належних сум до виплати по день фактичного розрахунку. У зв"язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved