Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

09.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Укршахтгідрозахист» про середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, та компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, посилаючись на те, що 17.11.2014 року, згідно наказу від 17.11.2014 року № 483/к його було звільнено з ДП «Укршахтгідрозахист» за власним бажанням. Вказував, що на підставі рішення Дмитрівського міського суду Донецької області від 13.02.2015 року по справі №226/177/15-ц він отримав на банківську картку у розмірі 27384,65 грн., банківську виписку суд не надав. Позивач вказує, що відповідачем було порушено строк виплати заробітної плати за вказаним рішенням суду, на який строк не вказує, та з посиланям на вимоги ст.ст. 1-4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку із порушенням строків їх виплати",ст.34 Закону України "Про оплату праці" посив суд Стягнути з відповідача на його користьсуму середньогог заробітку за заттримку виплати заробітнох плати при звільенні, за весь період невиплати належних прауівникові при звільенні сум у розмірі 58782,60 грн. та судові витрати на користь позивача у розмірі 587 грн.83 грн. У судове засідання, позивач не з"явився направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки суд не повідомив, та не зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві (а.с. 17). Представник відповідача проти позову заперчувала, надала письмові заперечення проти позову та додані письмові докази (а.с.47-81) вказувала, що відповідач був позбавлений можливості своєчасно при звільнені позивача перерахувати заробітну плату позивачу на відповідний банківський рахунок у банківській усанові. Відповідно до ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", з дати набрання чинності Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і забезпечення територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року №405/2014 в Україні проводиться антитерористична операція (далі АТО). Відповідач вказувала, що на момет виникнення заборгованості відповідача перед позивачем, місцезнаходження відповідача:Донецька обл, м.Макіївка вул.Абакумова,1. Наказом Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року №33/6/а визначено райони та термін проведення АТО- Донецька і Луганська області з 07.04.2014 року. територією поведення АТО є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому КМУ переліку. Розпоряджденням КМУ України від 02.12.2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідіно додатку до вказаного Переліку населений пункт де знаходиться підприємство (м. Макіївка) знаходиться в зоні АТО. Представник відповідача вказувала, що 17.11.2014 року близзько 12 годин, представником ДНР надано керівництву відповідача на ознайомлення "постанова про націоналізацію майна : адміністративної будівлі для розміщення апарату управління відповідача та іншого майна за адресою: Донецька обл, м.Макііївка, вул.Абакумова,1", також працівників приміщення було попереджено про звільнення приміщення підприємства до грудня 2014 року. Відповідач вказувала, що оскільки незаконними озбройними формуваннями було захоплено адміністративну будівлю відповідача, шахти з водовідливними комплексами, в т.ч. водовідливний комплекс шахти "21"(м.Макіївка) де працювала позивач, автомобільні бокси, складські приміщення, автотранспортні засоби, комп"ютери та оргтехніка, відповідач був позбавлений можливості продовжувати виробничу діяльність. Представник відповідача вказувала, що 24.02.2015 року відповідач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України до чергової частини Дмитрівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області. По вказаному факту відкрито декілька кримінальних проваджень. Наказом Мінпаливенерго України від 25.11.2014 року №841 було зобовая"зано керівника відповідача, оскільки підприємство знаходилося на території проведення АТО, частково припинти діяльність та переміститися в населені пункти де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Представинк відповідача вказувала, що відповідач фінансується із державного бюджету України та є одержуваем бюджетних коштів. Згідно рішення Гірницького відділення Макіївської ОДПІ №124 від 09.06.2011 року ДП "Укршахтгідрозахист" внесено до Реєстру неприбуткових установ до організації, а тому вважає, що затримка та виплата позивачу належних сум при звільнені у строки визначені ст. 116 КЗпП України, відбулося не з вини відповідача, оскільки мали місце воєний конфлікт на території Донецької та Луганської областей та здійснення у зв"язку із цим антитерористичної операції, а тому просить суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа:Головне управлання Державної казначейської служби України у м. Києві належним чином повідомлене свого уповноваженого представника у судове засідання не направила. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши заперечення проти позову представника відповідача, встановив наступне. Позивач булв звільнений з ДП«Укршахтгідрозахист» за власним бажанням з 17.11 2016 року. На підставі рішення Дмитрівського міского суду Донецької обл. від 13.02.2015 року було 30.12.2015 року стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 27384,65 шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок, в порядку примусового списання Головним управлінням Державної казначейської служби м. Києва з рахунку відповідача. Позивач з посиланням на вимоги ст. 34 Закону України "Про оплату праці", ст.ст.1-4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати", постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року вказував, що заборгованість із заробітної плати відповідача на дату звільнення станвила 27384,65 грн. Судом встановлено, що відповідачем було пропущено строк розрахунку з позивачем при звільнені за період з 18.11.2014 року по 30.12.2015 року становить 280 робочих днів. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до п.1 ч.1 чт. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила). Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.2. При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Так у постанові Верховного Суду України від10.06.2015 року по справі №3-216гс15, для звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання, зігдно ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України, осоьа, яка порушила зобов"язання , повинна довести :наявність обставин непереборної сили, їх надзвичайний характер, неможливість попередити за даних умов завдання шкоди, причинний зв"язок між цими обставинами і понесеними збитками. А тому суд дійшов висновку, що встанволення на рівні нормативних актів факту проведення АТО і де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких і відносяться населеніпункти де знаходився і здійснював діяльність відповідач , виключає вину відповідача у проведення розрахунку при звільненні позивачу. оскільки виробниа (трудовадіяльність позивача та його фінансування було припинено внаслідок збройного конфлікту, який відповідач не міг передбачити чи відвернути, вказана обставина є надзвичайною, не залежна від підприємства і саме внаслідок неї відбулася затримка проведення розрахунку при звільення відповідача. У зв"язку із чим погоджується цілком із твердженями відповідача, викладених у запереченнях проти позову. А тому позов не доведений та задоволенню не підлягає. Судові витрати у порядку ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed