Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача про порушення трудових прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 2014 року працює в Управліні соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради. У грудні 2016 року було надано відпустку у зв"язку з вагітністю та пологами. Після її спливу 24 квітня 2017 року позивачем було подано заяву до Управління з проханням надати невикористану частину основної щорічної відпустки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Їй було відмовлено в задоволенні вказаної заяви. Що змусило її написати заяву про надання їй відпустки по догляду за дитиною до трьох років. Також, нею були направлені звернення до установ про надання роз"яснень з приводу вказаних дій. Після отримання відповідей, які підтвердили про порушені її права, позивач повторно звернулася до начальника Управління і отримала повторно відмову, що призвело до звернення з даним позовом до суду для захисту своїх прав. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 28 грудня 2017 року відкрито провадження по справі. В судовому зсіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовільнити. Представник відпвідача проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити. Вважає позов необгрунтованим, поданий безпідставно. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що [PERSON] - позивач по справі працює в Управліні соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради на посаді спеціаліста І категорії відділу виплат з 02.06. 2014 року. З грудня 2016 рік по 24 квітня 2017 року позивач перебувала у відпусці у зв"язку з вагітністю та пологами. Відповідно до ст. 179 Кодексу законів про працю України на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів. Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Така відпустка надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів. Після спливу вказаної відпустки 24.04.2017 року позивачем було подано заяву до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, за місцем своєї роботи, про надання їй невикористану частину основної щорічної відпустки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Стаття 180 Кодексу передбачає, що у разі надання жінкам відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за заявою жінки приєднати до неї щорічні основну і додаткову відпустки незалежно від тривалості її роботи на даному підприємстві, в установі, організації в поточному робочому році. Стаття 18 Кодексу законів про працю України та п.3 ч.10 Закону України «Про відпустки» формулює право жінок на використання відпустки безпосередньо після неї. Для одержання щорічних основної і додаткової відпусток у зазначений час жінка повинна подати власникові довідку медичної установи. Представник відповідача зазначила, що позивачу було відмовлено у наданні відпустки яку вона просила надати 24 квітня 2017 року в зв"язку з тим, що вказана відпустка не була включена до графіку про відпустки. Суд, вважає дані підстави є необгрунтованими та такими що не відповідають чинному законодавству. Згідно п.9,10 ст.10 Закону України "Про відпустки" щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Згідно з положенням частини дванадцятої статті 10 Закону України "Про відпустки" надано право отримати за бажанням щорічні відпустки в зручний для них час певним категоріям працівників в тому числі жінкам перед відпусткою у зв'язку з вагітністю та пологами або після неї. І це право працівника, а власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за заявою жінки надати вказану відпустку (ч.2 ст.20 вказаного Закону). В зв"язку з відмовою відповідача надати невикористану щорічну відпустку позивач звернулася з заявою про надання їй відпустки по догляду за дитиною до трьох років. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати надаються за заявою жінки повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Розпорядженням в.о.місьгого голови виконавчого комітету Фастівської міської ради №144 від 24.04.2017 року позивачу було надано відпустку по догляду за дитиною з 24.04.2017 року по 08.02.2020 року. При цьому позивач звернулася до державних установ про надання їй роз"яснень про її право на отримання невикористаної щорічної відпустки. В подальшому [PERSON], 18.10.2017 року звернулася з заявою про припинення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 15 листопада 2017 року та повторно просила надати їй невикористану щорічну відпустку з 15.11.2017 року але відповідачем знову було їй відмовлено. На що позивач відкликала свою заяву про припинення відпустки по догляду за дитиною. Згідно ч.3 ст.20 ЗУ "Про відпустки" передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Законодавець не передбачив жодних строків, за скільки працівник повинен повідомити власника або уповноваженого ним органу про намір перервати відпустку і приступити до роботи. Як вбачається з заяви від 18.10.2017 року, позивач повідомила відповідача про намір вийти на роботу з 15 листопада 2017 року, тобто за місяць. Також, не передбачено заборони на отримання відпустки після виходу на роботу при перериванні відпустки по догляду за дитиною до трьох років. Відсилаючись до ст. 45 Конституції України, за якою кожен, хто працює, має право на відпочинок, суд переконує, що відпустка - це право кожного, хто працює. Не надання відпустки є прямим порушенням конституційних прав людини. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині надання їй невикористаної щорічної відпустки підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягають задоволеню вимоги щодо стягнення з відповідача витрат понесених позивачем за послуги нотаріуса. Згідно ст.133 ЦПК України, встановлений перелік судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. Такий вид витрат, які зазначила позивач в позові, не входить до вказаного переліку.

Outcome: partial