Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] ( далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати припиненим договір іпотеки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], укладений 02.07.2009 року та зареєстрований за реєстровим номером № 1390. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між позивачем та відповідачем в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 02.07.2009 року було укладено договір іпотеки вищезазначеного житлового будинку, але згідно довідки з Державного реєстру іпотек обтяження спірного житлового будинку та всупереч закону зареєстровано не було. Також в обґрунтування позовних вимог зазначає, що додатковим договором до договору позики грошей, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. 10.11.2010 року за реєстровим номером №2376 сторони змінили суму основного зобов'язання з 70 000 доларів США на 120 000 доларів США, зазначивши в у додатковому договорі іпотеки житлового будинку, сторони зазначили лише посилання на забезпечення первісного договору позики і зазначені зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою не були зареєстровані і Державному реєстрі іпотек, тому позивач вважає, що основне зобов'язання за договором позики не змінилося шляхом його збільшення, а за додатковим договором позики грошей виникло нове зобов'язання між тими ж сторонами, тобто відбулася не зміна, а заміна первісного зобов'язання новим, при цьому сторонами не було укладено договори повторної (наступної) іпотеки, якими б забезпечили виконання нового зобов'язання, що виникло за додатковим договором до договору позики грошей. Позивач зазначає, що відповідно до ст.ст. 604, 593 ЦК України новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором, а тому вважає, що договір іпотеки житлового будинку від 02.07.2009 року припиненим та вважає, що минули строки позовної давності з 10.11.2010 року, з моменту заміни первісного зобов'язання новим, що припинило додаткове зобов'язання з обмеження нерухомого майна іпотекою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, надав пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду лист, в якому просить розгляд справи проводити у його відсутність та зазначає, що позов є безпідставний, оскільки його обґрунтування повністю співпадає з обґрунтуванням касаційної скарги [PERSON] та її представника [PERSON] на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2013 року, яка була відхилена ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року. Третя особа, приватний нотаріус [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надала. Вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 02 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений безпроцентний договір позики грошей, відповідно до якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 546 000,00 гривень, що за домовленістю сторін вони вважають як еквівалент за ринковим курсом продажу валюти на дату підписання договору 70 000 доларів США з зобов'язанням повернути отримані кошти до 01 липня 2010 року (а.с. 8). 10 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений додатковий безпроцентний договір до договору позики грошей від 02 липня 2009 року , відповідно до якого позичальник передав у власність , а позичальник прийняв 960 000,00 гривень, що за домовленістю сторони вважають еквівалентом за ринковим курсом продажу валюти на дату підписання договору 120 000,00 доларів США, з зобов'язанням повернути отримані кошти до 28 лютого 2011 року (а. с.9). 02 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки житлового будинку, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов'язань та повернення суми боргу за договором позики грошей від 02 липня 2009 року іпотекодавець [PERSON] передає в іпотеку іпотекодержателю [PERSON] належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок [ADDRESS] на підставі Договору дарування житлового будинку, вартість будинку сторони визначили відповідно до інвентаризаційної оцінки наданої КП «Обухівське бюро технічної інвентаризації» в сумі 259 447,00 гривень. 10 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений додатковий договір до договору іпотеки житлового будинку, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов'язань та повернення суми боргу за договором позики грошей в розмірі 960 000,00 гривень, що за домовленістю сторони вважають еквівалентом за ринковим курсом продажу валюти на дату підписання договору 120 000,00 доларів США, іпотекодавець [PERSON] передає в іпотеку іпотекодержателю [PERSON] належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок [ADDRESS] ( а.с. 19). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2013 року задоволено позов [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 928 162 грн. 90 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок [ADDRESS] земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], шляхом припинення права власності [PERSON] на житловий будинок та припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку та визнання права власності на зазначене майно за [PERSON] У задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів позики та іпотеки недійсними відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2013 року залишено без змін. Згідно ч.5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» у редакції чинній на момент укладення сторонами договору позики та оспорюваного договору іпотеки, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або іншої особи і у разі невиконання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави ( ч.1 ст. 589 ЦК). Згідно з вимогами ст. 1 Закону України „ Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобов"язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов"язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України „ Про іпотеку" визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов"язання і є дійсною до припиненняосновного зобов"язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно п.п. 6.1, 6.2 оспорюваного договору, строк дії іпотечного договору визначається з моменту набрання ним чинності, тобто з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення, і до моменту повного виконання позичальником забезпеченого іпотекою зобов'язання за договором позики. Як встановлено під час судового розгляду справи [PERSON] не виконала зобов'язання, покладені на неї за договором позики грошей. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Оскільки стороною позивача, окрім зазначеної підстави щодо відсутності реєстрації обтяження житлового будинку [ADDRESS] та не здійснення реєстрації змін умов обтяження нерухомого майна іпотекою у Державному реєстрі іпотек, з яких він просить визнати договір іпотеки припиненим, інших підстав не наведено та не надано доказів на їх обґрунтування, і передбачені діючим законодавством випадки припинення договору іпотеки відсутні, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і до задоволення не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що основне зобов'язання між сторонами не виконано, а відповідно до вимог чинного законодавства, зобов'язання вважається припиненим його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). А тому у суду немає підстав визнавати іпотечний договір припиненим. Також не зайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи посилання сторони позивача на те, що за додатковим договором до договору позики грошей укладеного між сторонами виникло нове зобов'язання між тими ж сторонами , тобто відбулася не зміна, а заміна первісного зобов'язання новим (новація), оскільки відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо, а отже внаслідок укладення додаткового договору до договору позики грошей не відбулося заміни первісного зобов'язання новим, оскільки зміни стосуються лише викладення в новій редакції п. 1, п. 3, п. 6, п. 17 Договору позики грошей від 02 липня 2009 року. Окрім того укладаючи додатковий договір до договору позики грошей від 02 липня 2009 року сторони зазначили в ньому, що він є невід'ємною частиною договору позики грошей і всі інші його положення залишаються без змін. Отже ст. 17 Закону України „ Про іпотеку" чітко передбачено випадки припинення іпотеки. Аналогічні підстави наявні і у самому оспорюваному договорі іпотеки. Ст . 599 ЦК України передбачено припинення зобов'язання його виконанням, проведеним належним чином. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку про необгрунтованість вимог позивача і відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed