Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування, скасування реєстрації права власності, а саме просить суд визнати недійсним договір дарування від 09.11.2012 серії ВТА № 511816, укладений між [PERSON] та [PERSON], на 65/100 часток будівлі магазину у складі: 2-торговельне приміщення, загальною площею 25,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 65/100 часток будівлі магазину у складі : 2-торговельне приміщення, загальною площею 25,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS], за реєстровим 34107149; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 35/100 часток будівлі магазину: [ADDRESS], за реєстровим 34107149; судові витрати віднести на рахунок відповідачів. У судове засідання прокурор надав письмову заяву відповідно до якої позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідачі та третя особа у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.06.2011 року про закриття провадження по справі №2-3489/2011 у зв'язку з визнанням мирової угоди було визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю магазину літ. "А", що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Лиманський район. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.10.2012 року вказане рішення суду було скасоване. 11.07.2011 року КП "Білгород-Дністровське БТІ" здійснено державну реєстрацію права власності на будівлю магазину літ. "А", що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Лиманський район за [PERSON], яка в подальшому згідно договору дарування від 09.11.2012 серії ВТА №511816, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. за № 2427 та зареєстрованого 22.11.2012 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, передала у власність [PERSON] 65/100 часток будівлі магазину. Посилаючись на те, що вищевказаний правочин відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 65/100 часток будівлі магазину літ. "А", що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Лиманський район було вчинено у той час, як рішення суду першої інстанції вже було скасовано ухвалою ВССУ від 10.10.2012 року, позивач вважає, що вказаний договір дарування має бути визнаний судом недійсним, а державна реєстрація права власності - скасованою. Однак, суд не може погодитися із доводами позивача з огляду на наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач [PERSON] надала до суду договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 27.10.2015 року, відповідно до якого вона придбала земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка 18 а, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та акт прийому-передачі до договору купівлі-продажу, посвідчений Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 27 жовтня 2015 року за реєстровим №3176. Право власності на земельну ділянку за [PERSON] зареєстроване 27.10.2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 667757151103, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2015 року. Вищенаведене підтверджує факт наявності у [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка розташована під будівлею магазину, договір дарування частини якого оспорюється. Із ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.10.2012 року, на яку посилається в своєму позові позивач, вбачається, що суд скасував рішення судів у зв'язку з тим, що не були належним чином досліджені обставини щодо наявності у [PERSON] права власності на нерухоме майно та відсутності у неї права власності на земельну ділянку під спірною будівлею. Надані до суду документи, які підтверджують право власності відповідачів на цю будівлю, право власності [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована під будівлею та наявне в матеріалах справи рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2013 року, яке набрало законної сили 05.08.2013 року унеможливлюють задоволення позовних вимог позивача. Вказаним рішенням суду за [PERSON] було визнано право власності на 65/100 часток будівлі-магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS], підставою набуття права власності став саме оспорюваний в цьому позові договір дарування, укладений 09.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовної заяви позивача та вважає її такою, що не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене вище,

Outcome: dismissed