Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом, яка складається з належного спадкодавцю житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0, 70 га, яка призначена для обслуговування будинку та ведення особистого селянського господарства, що була передана безкоштовно в приватну власність спадкодавцю на підставі рішення № 1 від 12.01.1994 року виконкому Щорсівської сільської ради Коростенського району. Зазначила, що вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, так як проживала зі спадкодавцем та була зареєстрована на час смерті останнього в спадковому будинку, вступила у володіння спадковим майном, несе витрати по утриманню спадкового будинку, обробляла присадибну земельну ділянку. Однак, в нотаріальній конторі їй відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, так як на вказане спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Через це позивачка просила суд постановити рішення, яким встановити факт прийняття нею спадщини за законом, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0, 70 га., яка призначена для обслуговування будинку та ведення особистого селянського господарства, що відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] та визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування. В судове засідання позивачка не з"явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутності; вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. ( а.с. 20) Представник відповідача - Територіальної громади в особі виконавчого комітету Щорсівської сільської ради в судове засідання не з"явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. ( а.с. 17) Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Щорсівка Коростенського району помер [PERSON] ( копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] а.с. 4 ). Позивачка по справі - [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] ( свідоцтво про одруження а.с. 5) та , відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка. Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав нотаріальному органу по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З довідки № 178/01-16 від 28.02.2014 року, яка видана Коростенською районною державною нотаріальною конторою, слідує, що після смерті [PERSON], котрий помер [INFO], спадкоємці до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (про відмову від спадщини) не звертались, спадкова справа не заводилась ( довідка а.с. 18, інформаційна довідка зі спадкового реєстру а.с. 19). Відповідно до п. 113 глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 18.06.1994 року № 18/5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Згідно довідки Щорсівської сільської ради від 27.01.2014 року № 42/02-26 слідує, що [PERSON] був зареєстрований і проживав на день смерті за адресою : [ADDRESS]. Разом з ним на день смерті проживала та була зареєстрована дружина останнього - позивачка по справі [PERSON] ( а.с. 10 ). Дана обставина підтверджується також даними паспорту позивачки ( а.с. 7). Таким чином, позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, спадщину прийняла, через що позов в частині встановлення факту прийняття позивачкою спадщини після смерті чоловіка підлягає задоволенню. З довідки № 47/02-26 від 30.01.2014 року, виданої Щорсівською сільською радою Коростенського району, слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві особистої власності померлому [PERSON] згідно запису в по господарській книзі № 3, особовий рахунок [NUMBER], рік побудови - 1968 ( а.с. 9). На час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право власності на таке нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 "Особиста власність" цього ж кодексу не пов"язувала наявність такого права з його обов"язковою державною реєстрацією. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так як право власності спадковдавця [PERSON] на спадковий будинок підтверджений належними правовстановлюючими документами - записами в погосподарських книгах, цей будинок не є самовільним будівництвом, позивачка підтвердила належними доказами неможливість отримання спадщини в нотаріальній конторі ( відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину а.с. 21) позов в частині визнання права власності на житловий будинок за спадкоємцем підлягає задоволенню. Позов в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку розміром 0, 70 га задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємця при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно ст. 125 ЗК України (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою та його державної реєстрації. Статтею 126 ЗК України в редакції, яка діяла на час смерті спадкодавця, визначалось, що право власності на земельну ділянку посвідчувалось державними актами. Таким чином, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельну ділянку; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Позивачкою не надано доказів того, що спадкодавцем [PERSON] дотримано зазначених вимог. Навпаки, з довідки № 43/02-26 від 27.01.2014 року, виданої Щорсівською сільською радою Коростенського району, слідує, що, померлий [PERSON] на день смерті правовстановлюючі документи на право приватної власності на земельні ділянки не виготовив. (довідка а.с.8). А тому суд вважає, що у спадкодавця [PERSON] не виникло право власності на конкретну земельну ділянку та таке право не перейшло до позивачки [PERSON] в порядку спадкування. В зв"язку з цим позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку є безпідставними. З довідки, видано Щорсівською сільською радою Коростенського району ( а.с..8) слідує, що згідно рішення виконкому сільської ради № 1 від 12.01.1994 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,70 га, в тому числі: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0, 45 га для ведення особистого селянського господарства. Отже, спадкодавцем [PERSON] була розпочата процедура приватизації земельних ділянок, однак завершена вона не була. На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного Кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам та їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким чином, до спадкоємців переходить право отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку. В разі відмови [PERSON] органами місцевого самоврядування у завершенні процедури приватизації, позивачка не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial