Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Тучненської сільської ради Білопільського району про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 вересня 1998 року помер її свекор [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у виді земельної частки (паю) розміром 2,97 умовних кадастрових гектар із земель САПТЗТ "Тучненське", яка розташована на території Тучненської сільської ради та належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0102726. Спадщину після [PERSON] фактично прийняв його син [PERSON] Рішенням Білопільського районного суду від 19 березня 2015 року за ним визнано в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] права власності на зазначену земельну частку (пай). На підставі вказаного рішення її чоловіком було замовлено виготовлення документації на землю, після оформлення якої землевпорядна організація подала в органи Держгеокадастру України документи на реєстрацію земельної ділянки (паю) та отримання витягів з Державного земельного кадастру на земельну ділянку. 24 жовтня 2016 року її чоловік [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на вказану земельну частку (пай), яку він успадкував після смерті свого батька, та на яку він замовив документацію із землеустрою, але помер до її затвердження. За життя, а саме 13 липня 2016 року, [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів їй. Вона своєчасно прийняла спадщину після смерті чоловіка та на даний час має намір оформити свої спадкові права на вказану вище земельну частку (пай) та завершити процедуру приватизації, однак зробити цього у позасудовому порядку через вказані обставини не може. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] право власності на земельну частку (пай) розміром 4,16 умовних кадастрових гектар із земель САПТЗТ «Тучненське», розташовану на території Тучненської сільської ради, а також визнати за нею в порядку спадкування після смерті чоловіка право на завершення приватизації та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки площею 4,2887 га та 0,2293 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Тучненської сільської ради Білопільського району. 14 липня 2017 року [PERSON] подала заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання за нею в порядку спадкування після смерті чоловіка права на завершення приватизації та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки площею 4,2887 га та 0,2293 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Тучненської сільської ради Білопільського району. Ухвалою суду від 14 липня 2017 року зпазначені позовні вимоги були залишені без розгляду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позов. Представник Тучненської сільської ради Білопільського району в судове засідання також не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився. Завідувач Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що чоловіком позивачки [PERSON] був [PERSON], що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 6-9). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 19 березня 2015 року, яке набрало законної сили 31 березня 2015 року, за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] визнано право власності на земельну частку (пай) розміром 4,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу "Тучненське", сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0102726 від 18 вересня 1996 року зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 286 (а. с. 10-11). Як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 05 липня 2016 року № НВ-5903345262016 та від 11 липня 2016 року № НВ-5903363422016 за [PERSON] на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 29 квітня 2015 року зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки площею 4,2887 га (рілля), кадастровий номер 5920689200:03:002:0079, та площею 0,2293 га (сіножаті), кадастровий номер 5920689200:03:002:0319, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тучненської сільської ради (а. с. 17). 30 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Білопільської районної державної адміністрації з заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (а. с. 20). Проте, до затвердження вказаної технічної документації [PERSON] 24 жовтня 2016 року помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а. с. 24). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] 13 липня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №404, яким все своє майно заповів своїй дружині [PERSON], позивачці по справі (а. с. 21). Відповідно до довідки виконавчого комітету Улянівської селищної ради Білопільського району від 08 листопада 2016 року [PERSON] по день смерті 24 жовтня 2016 року проживав та вів спільне господарство разом з дружиною [PERSON] за адресою: смт. Улянівка, вул. Долгозвяги, 24. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] (а. с. 22). Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 07 липня 2017 року №48338450 спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 24 жовтня 2016 року, не заводилася (а. с. 40). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] у звязку з тим, що за життя [PERSON] не встиг отримати правовстановлюючого документа на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області, видача свідоцтв про право на спадщину за заповітом на імя спадкоємця останнього [PERSON] неможлива (а.с. 26). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ч. 2 ст. 1236 ЦК України \~заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] у порядку спадкування власності на земельну ділянку площею 4,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу "Тучненське", що залишилася після смерті чоловіка [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved