Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Управління Держгеокадастру у Рахівському районі Закарпатської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем , посилаючись на те, що з 1991 року вона, правомірно та відкрито користується земельною ділянкою площею 0,1231 га за адресою Закарпатська область Рахівський район, смт. Ясіня, вул. Миру, буд. 27. До 1991 року дану земельну ділянку використовувала її свекруха та її чоловік, тобто ця земельна ділянка постійно знаходилась у користування її сім"ї, яка перейшла їй по спадщині. З метою приватизувати земельну ділянку, ні якій розміщений житловий будинок, вона звернулася із заявою до сільської ради з відповідною заявою, після чого рішенням [PERSON] селищної ради від 28 жовтня 2014 року №1022, їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1231 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Ясіня, вул. Миру, 27. В подальшому вона звернулася до ДП "Центр державного земельного кадастру" рахівського районного відділу Закарпатської регіональної філії , з метою розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою Закарпатська область Рахівський район, смт. Ясіня, вул. Миру, 27 у власність для будівництва та осблуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Під час погодження меєї земельної ділянки з суміжними землекористувачами та складання акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, один із суміжних землекористувачів, а саме відповідач [PERSON] безпідставно відмовився погоджувати межі її земельної ділянки та підписувати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Внаслідок даної необгрунтованої відмови, вона позбавлена свого законного права на отримання земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. 12 березня 2015 року вона отримала лист-відповідь, у якій за результатами розгляду її заяви, [PERSON] селищна рада відмовилася погоджувати межі її земельної ділянки та відклала дане питання для додаткового вивчення земельною комісією. 27 березня 2015 року вона отримала лист від земельної комісії, яка пропонувала сесії [PERSON] селищної ради не погоджувати межу земельної ділянки [PERSON], у зв"язку з тим, що вона самовільно захопила частину земельної ділянки [PERSON], не наводячи ніяких підстав та доказів про про самовільне захоплення земельної ділянки. наголошує, що вона особисто, будь-яких земельних ділянок самовільно не захоплювала, відмову [PERSON] селищної ради вважає нерравомірною та необгрунтованою. Так, фактично, рішенням від 28 жовтня 2014 року №1022 Ясінянськорї селищної ради, їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1231 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, а отже було встановлено що земельна ділянка за вказаною площею є вільною від власності та користування інших окрім неї осіб, місце розташування даної земельної ділянки по вул. Миру, 27 в смт. Ясіня, відповідає усім вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, і не являється частиною самовільно захопленої земельної ділянки будь-якого іншого землекористувача. На підставі наведеного просила визнати неправомірною відмову [PERSON] у підписанні акту погодження меж земельної ділянки площею 0,1231 га за адресою: Закарпатська область Рахівський район, смт. Ясіня, вул. Миру, 27 та визнати за нею право на приватизацію вказаної земельної ділянки без його підпису, судові витрати покласти на відповідачів. В свою чергу відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов, пред"явлений до [PERSON], [PERSON] селищної ради Рахівського раону Закарпатської області про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, мотивуючи тим, що позовне обгрунтування [PERSON] є надуманим, оскільки, як вбачається із Генерального плану 1955 року дійсно за будинком №27 по вул. Миру в смт. Ясіня, а на той час вул. Сталінав, було закрівплено земельну ділянку 0,915 га. Рішенням виконкому [PERSON] селищної ради №7 від 20.02.1990 року було вирішено у зв"язку з генеральною забудовою селища і будівництвом адмінбудинку селищної ради знести житлові будинки по вул. [PERSON] за №27, що належав на праві особистої власності [PERSON] та під №29, що належав [PERSON], яким спорудити нові житлові будинки по їх згоді на іншій земельній ділянці. Розпочате будівництво і іншу земельну ділянку, що була виділена [PERSON] не безоплатно, вона передала в користь [PERSON]. 2 вересня 1999 року 7 сесія [PERSON] селищної ради 23 скликання при йняла рішення про вилучення земельної ділянки в запас селищної ради земельну ділянку площею 0,03 га по вул. Лисенка,58, згідно згоди землекористувача [PERSON]. 22 червня 2004 року рішенням №426 15 сесії 4 скликання [PERSON] селищної ради було відмовлено мешканцю буд. №27 по вул. Миру в смт. Ясіня Мандзюку [PERSON] у передачі у приватну власність земельної ділянки для суспільних потреб і було надано в оренду на один рік земельну ділянку площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку, без встановлення орендної плати, зі сплатою земельного податку. 14 грудня 2006 року рішенням №196 5 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради було надано [PERSON] Дмитровчиу дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки щодо посвідчення права власності для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Лисенка в смт. Ясіня, який було розроблено, затверджено на черговій сесії і виготовлено державний акт, однак за позовом [PERSON] [PERSON] рішення про затвердження розробленого проекту і державний акт на право власності на землю були скасовані в судовому порядку, рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки залишається чинним. У цивільній справі по розгляду позову про скасування рішення про затвердження розробленого проекту і державного акту на право власності на землю було встановлено судами обставину, що за будинком №27 по вул. Миру рахується і закріплено у користуванні земельна ділянка площею 0,09 га. Ця земельна ділянка повинна межувати із земельною ділянкою [PERSON], але проектом було розроблено під"їзну стежку, через що і було скасовано як розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,454 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, так і державний акт на право власності на землю. При розгляді даної справи [PERSON] сама безпосередньо подавала витяг з рішення №1366 від 24 вересня 2009 року 25 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради про надання їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Миру, №27 в смт. Ясіня. Звідки і за рахунок чиєї земельної ділянки оскаржуваним тепер рішенням площа земельної ділянки з 0,09 га збільшилась до 0,1231 га, тобто на 0,0331 га. Звичайно що за разхунок земельної площі, що є у користуванні і на яку має право приватизації [PERSON]. У зв"язку з чим просив визнати недійсним і скасувати рішення [PERSON] селищної ради від 28 жовтня 2014 року №1022 про надання дозволу [PERSON], мешканці смт. Ясіня, вул. Борканюка,63 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1231 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Ясіня, вул. Миру, 27. Ухвалою суду від 6 жовтня 2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] селищної ради, [PERSON] про скасування рішення органу місцевого самоврядування об"єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог:: Управління Держгеокадастру у Рахівському районі Закарпатської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем. В судовому засіданні позивачка, [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові, просить такі задовольнити в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнала, просить відмовити в їх задоволенні. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] в судовому позовні вимоги [PERSON] не визнали, просять відмовити в їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові, та просять такі задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Рахівського району Закарпатської області [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, просить авідмовити в їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи без самостійних вимог - Управління Держгеокадастру у Рахівському районі Закарпатської області в судове засідання не з"явився. Начальник управління [PERSON] надіслав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності їхнього представника, та заперечує проти задоволення первісних позовних вимог. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] належить житловий будинок №27 по вул. Миру в смт. Ясіня і під будівництво та обслуговування даного житлового будинку попередньому власнику була відведена земельна ділянка загальною площею 0,09 га. В силу вимог ст. 3 ЦПК України, яка визначає зміст права на звернення до суду, пов"язуючи таке звернення із необхідністю захисту прав, суд з"ясовує, чи передбачений законом спосіб захисту, про застосування якого просить позивач, та чи призведе застосування способу захисту, обраного позивачем до захисту його порушеного чи оспореного права. Так, позивачкою ставиться вимога про визнання неправомірною відмову [PERSON] у підписанні акту погодження меж земельної ділянки площею 0,1231 га по вул. Миру,27 в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області та визнання права на приватизацію земельної ділянки без його підпису. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов"язкових технічних помилок. При цьому ст. 198 Земельного кодексу України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами". Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Листом від 12 лютого 2015 року № 76 виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Рахівського району Закарпатської області проінформовано позивачку [PERSON], про те, що у зв"язку з виникненням земельного спору на межі земельної ділянки з громадянином [PERSON] питання про погодження межі земельної ділянки відкладається для додаткового вивчення земельною комісією. Наразі органом місцевого самоврядування - [PERSON] селищною радою не приймалося рішення про затвердження акта узгоджувальної комісії про погодження меж спірної земельної ділянки. Таким чином, підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. З огляду на це, спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній, позовні вимоги з цього приводу не підлягають до задоволення. При цьому, спір може виникнути в подальшому - коли уповноважений орган приймає (не приймає) рішення щодо надання земельної ділянки у власність або користування з підстав відсутності погодження. Статтею 81 ЗКУ передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, й на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Статтею 116 ЗКУ визначено підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності. Частиною 3 цієї статті встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗКУ. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗКУ, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до частини 6 статті 118 ЗКУ громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Встановлено, що рішенням 5 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 14 грудня 2006 року №196 надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки щодо посвідчення права власності для будівництва, обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по вул. Лисенка в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області. Рішенням 12 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 17 січня 2008 року №651 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Ясіня, вул. Лисенка, надано у власність земельну ділянку в смт. Ясіня, вул. Лисенка площею 0,0454 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON], мешканцю смт. Ясіня, вул. Гуцульська,18 та погоджено видачу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. 21 березня 2008 року [PERSON] отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №545929. Рішенням 25 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 24 вересня 2009 року №1366 надано [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, на земельну ділянку площею 0,09 га, розташовану по вул. Миру, 27 в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області. Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області № 2-а-24/11 від 24 листопада 2011 року, яка набула законної сили 20 листопада 2013 року, за адміністративним позовом [PERSON] до Ясіянської селищної ради рахівського району Закарпатської області, управління Держкомзему у Рахівському районі Закарпатської області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про скасування рішення органу місцевого самоврядування, рішення 12 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 17 січня 2008 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Ясіня, вул. Лисенка Рахівського району Закарпатської області та передачі у власність земельної ділянки в смт. Ясіня, вул. Лисенка, площею 0,0454 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд громадянину [PERSON], мешканцю смт. Ясіня, вул. Гуцульська, 18 Рахівського району закарпатської області, визнано недійсним та скасоване, як таке, що порушує права третіх осіб. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2014 року скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №545929, виданий 21 березня 2008 року на ім"я [PERSON], мешканця [INFO], за яким йому передано у власність земельну ділянку розміром 0,0454 га по вул. Лисенка у смт. Ясіня Рахівського району для будівництва та осблуговування житлового будинку, господарських споруд. Рішенням 33 сесії 6 скликання [PERSON] селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 28 жовтня 2014 року №1022 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1231 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Ясіня, вул. Миру, 27 [PERSON], мешканці смт. Ясіня, вул. Борканюка, 63 Рахівського району Закарпатської області. Це рішення оскаржується зустрічним позивачем [PERSON]. Земельний кодекс України розрізняє два окремих способи безоплатного отримання громадянами земельних ділянок: приватизація земельної ділянки, яка перебуває у користуванні громадянина ( безоплатна приватизація), безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян ( безоплатна передача). Основна відмінність між цими двома способами полягає у тому, що безоплатна приватизація передбачає набуття права власності на ту земельну ділянку, яка вже перебуває у користуванні громадянина. Така земельна ділянка не може бути передана будь-якій третій особі без згоди законного землекористувача. Безоплатна приватизація земельної длянки проводиться на підставі технічної документації, тобто проект відведення такої земельної ділянки не виготовляється. На противагу цьому, для безоплатної передачі земельної ділянки громадянину потрібно спершу отримати від сільської, селищної, міської ради дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, розробити та погодити проект відведення, і лише потім орган місцевого самоврядування приймає рішення про безоплату передачу земельної ділянки у власність. На відміну від безоплатної приватизації, безоплатна передача полягає у передачі безкоштовно у власність громадянина вільної земельної ділянки, тобто такої земельної ділянки, яка в передбаченому законом порядку нікому не передавалася у користування. Вільна земельна ділянка може бути передана будь-якій особі, яка має право на безоплатне отримання земельної ділянки і ще цього права не реалізувала. При цьому та обставина, що земельною ділянкою хтось фактично користується, не змінює статусу вільної земельної ділянки. Аналізуючи оскаржуване рішення [PERSON] селищної ради, його зміст та порядок прийняття суд констатує таке. Відповідач, [PERSON] селищна рада приймаючи оскаржуване рішення №1022 від 28 жовтня 2014 року, надала дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 0,1231 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Ясіня, вул. Миру, 27 [PERSON], в порядку безоплатної передачі земельної ділянки (безоплатна передача), тобто як на вільну земельну ділянку, та вмежах своїх повноважень. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктом права власності на землі державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно ч. 5 ст. 60 цього ж Закону, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. У сенсі положень статті 2 вказаного Закону, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної [PERSON] і [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Твердження зустрічного позивача про неправомірність оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування з тих підстав, що площа земельної ділянки відповідачки збільшилась за рахунок земельної площі, що є у користуванні, і на яку має право приватизації [PERSON] не відовідає встановленим обставинам та матеріалам справи. Зокрема, як вище встановлено, право власності на земельну ділянку [PERSON] втрачено, на підставі судових рішень, а рішення [PERSON] селищної ради від 14 грудня 2006 року №196, яким останньому надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки щодо посвідчення права власності для будівництва, обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в смт. Ясіня, вул. Лисенка не породжує право безоплатної приватизації, та метою такого була безоплатна передача вільної земельної ділянки. В даний час, це рішення, без рішення органу місцевого самоврядування про безоплатну передачу земельної ділянки у власність, не має правового значення та заборони органу місцевого самоврядування передавати будь-якій особі, яка має право на безоплатне отримання земельної ділянки, і ще цього права не реалізувала. Відповідно до положень Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні вільної земельної ділянки звертається із клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні громадянин зазначає приблизний розмір та місце розташування земельної ділянки, що в даному спорі і було зроблено позивачкою [PERSON]. Орган місцевого самоврядування не вправі безпідставно відмовити громадянину у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки. Підставою для такої відмови може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів, а також генеральтних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економсічних обгрунтувань використання та охорони земель адімінстратьвино-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Видається, що відповідач [PERSON] селищна рада, надаючи дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 0,12341 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Ясіня, по вул. Миру,27 не вбачала вище зазначених підстав для відмови у наданні останній дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, і такі не наводяться зустрічним позивачем [PERSON]. Єдиною підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача [PERSON] вказує про право [PERSON] на земельну ділянку тільки в розмірі, 0,09 га, згідно рішення [PERSON] селищної ради №1366 від 24 вересня 2009 року, що на думку суду є нерозумінням зустрічним позивачем відмінностей двох різних способів безоплатного одержання земельних ділянок. Вказаним рішенням [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,09 га по вул. Миру, 27 в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області в порядку безоплатної приватизації, як законному землекористуву земельної ділянки. В період з 2009 по 2014 рік [PERSON] не здійснила дій по отриманню документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку в порядку приватизації, а реалізувала своє право на безоплатну передачу вільної земельної ділянки. Як вбачається з матеріалів справи, сторонам, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] селищною радою надано рішення на розробку проекту відведення земельної ділянки в порядку безоплатної передачі, з приводу чого між ними виник спір щодо бажаних орієнтовних площ земельних ділянок, що стало приводом звернення до суду. Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, це не позбавляє орган місцевого самоврядування - [PERSON] селищну раду Рахівського району Закарпатської області права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України) і вирішити спір, що виник. Враховуючи, що суд не знайшов аргументів для скасування рішення органу місцевого самоврядування, зустрічні позовні вимоги так само не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed