Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство " Акцент-Банк " звернулось в суд з позовом, яким просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №ACkzRX 19190258 від 02.07.2008 року в розмірі -45436, 13 грн., яка складається з наступного : 8111, 22 грн.- заборгованість за кредитом ; 1031,03 грн.- заборгованість по процентам; 1654,61 грн. - заборгованість по комісії; 31999, 45 грн. -пеня; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 2139, 82 грн. -штраф (процентна складова) та понесені ними судові витрати. Вимоги мотивували тим, що 02.07.2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №ACkzRX 19190258, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 8111, 22 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов"язався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Банк свої зобов"язання виконав, надав відповідачу кредит в сумі 8111, 22 грн., проте останній в порушення умов договору, зобов"язання не виконує , в результаті чого має вказану вище заборгованість , яку і просять стягнути. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав повністю просив задовольнити. Відповідач позов не визнав, подав зустрічний про визнання правочину недійсним, оскільки договір, на який посилається позивач він не підписував, кошти не отримував. До банківської установи з приводу отримання кредиту взагалі не звертався. На момент підписання договору він вже мав новий паспорт, який отримав замість втраченого, що підтверджено довідкою Управління Міграційної Служби України в області . Згідно ухвали Кіровського райсуду м. Кіровограда від 18.11.2013 року зустрічний позов був об»єднаний з первісним (а.с. 81). Представник банку зустрічний позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити. При цьому, подав заяву про застосування строку позовної давності до вимог по зустрічному позову. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та відмову у первісному, з наступного. Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією із підстав виникнення цивільних прав, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного закону. Встановлено, що 02.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ACkzRX 19190258, згідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 8111, 22 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом , а відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», тарифами складає між ним та банком кредитно- заставний договір. Згідно умов укладеного договору, Договір складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Станом на 29.04.2013 року заборгованість відповідача по договору перед Банком складає : 8111, 22 грн.- заборгованість за кредитом ; 1031,03 грн.- заборгованість по процентам; 1654,61 грн. - заборгованість по комісії; 31999, 45 грн. -пеня; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 2139, 82 грн. -штраф (процентна складова) ( а.с.5). Згідно ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика"глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад."ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому, відповідач в судовому засіданні категорично заперечував щодо укладання вказаного із банком вище кредитного договору та отримання коштів, зазначав , що до банківської установи з приводу отримання кредиту він не звертався, ніяких документів не подавав ( паспорту, ідентифікаційного коду), на момент укладання договору мав новий паспорт, замість втраченого . На підтвердження своїх доводів просив призначити судово-почеркознавчу експертизу. Разом з цим, суд за клопотанням відповідача витребовував із Кіровоградського РВ заяву за 2008 рік щодо втрати паспорта [PERSON], та згідно відповіді начальника відділу було зазначено, що даний матеріал за 2008 рік відносно гр. [PERSON] про втрату паспорта був знищений ( а.с. 38, 132). Висновком №81 від 04.04.2014 року додаткової судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС в Кіровоградській області підтверджено, що підписи розташовані у графі »Підпис (один примірник оригіналу договору мною отримано)» у заяві позичальника від 02.07.2008 року № №ACkzRX 19190258 та на ксерокопії паспорта серії [NUMBER] на ім»я [PERSON] після слів »Копия верна [PERSON]» виконані не [PERSON], а іншою особою ( а.с. 145- 154 ). Отже, висновком експерта з достовірністю підтверджено доводи відповідача про те, що оспорюваний договір кредиту він не підписував. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У ст. 203 ЦК України наведені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема такою вимогою є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оцінивши належність, допустимість та достовірність наданих відповідачем доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] договір кредиту №АСКzRX19190258 від 02.07.2008 року не підписував, то відповідно не було його внутрішньої волі на укладення оспорюваного договору, що є підставою для визнання договору кредиту недійсним. У задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства"Акцент-Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.07.2008 року в розмірі 45 436, 13 грн . -відмовити. В суді представник банку заявив про застосування по зустрічному позову, визнання договору кредиту недійсним, строку позовної давності. Вказав, що відповідач дізнався про порушення свого права ще в 2009 році, а в суд звернувся лише у 2013 році, тобто після спливу 3-річного строку позовної давності. Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся до суду 06.06.2013 року. Із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним відповідач звернувся - 18.11.2013 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд вважає, на що і вказувала сторона відповідача, що ним не було пропущено строк звернення до суду , так як у нього виникло право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку з моменту подання позову до суду про стягнення із [PERSON] відповідної заборгованості по договору кредиту, а це 06.06.2013 року, а відтак суд заяву банку про застосування ч.4 ст.267 ЦК України вважає безпідставною. В порядку ст.ст. 79, 86, 88 ЦПК України судовий збір по зустрічному позову слід стягнути на користь відповідача з позивача в розмірі -465, 90 грн. ( 229,40 грн.+ 117,70 грн .+ 121,80 грн. ) ( а.с. 66,75,117) , а також понесені відповідачем 3150, 72 грн. - судових витрат на проведення судової експертизи (а.с.157-158). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved