Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 квітня 2013 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем, було укладено Кредитний договір № 08-37/13-00226-с-а, згідно до якого, відповідач отримав кредит в сумі 147 016 грн., строком повернення 22 квітня 2020 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,5 %. Відповідач, в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства України, свої зобов»язання не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 26.12.2013 року, становить 205 132,66 грн.. Що і стало підставою для звернення позивачем до суду. У судове засідання представник позивача не з»явився, але в позовній заяві прохав суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути цивільну справу за відсутності їх представника. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що дійсно він уклав кредитний договір з позивачем на вказану суму. Його знайомі, виступили поручителями за цим кредитним договором. Прізвищ цих людей, він не пам"ятає, знає, що вони живуть десь в м. Києві. Вони пообіцяли йому, що будуть самі повністю сплачувати кредит і він на них написав нотаріально-посвідчену довіреність на керування транспортним засобом фольцваген, на купівлю якого, він саме і брав кредит. Однак, у червні місяці 2013 року, йому від представників банку стало відомо, що ці поручителі кредит не сплачують і він написав заяву до міліції про угон даного автомобіля. Де зараз цей автомобіль, відповідач не знає. Відповідч також зазначив, що він не сплачує суми за кредитним договором. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що 23 квітня 2013 року, між позивачем та відповідачем, було укладено Кредитний договір № 08-37/13-00226-с-а (а.с.№ 6-8), далі за текстом (Договір) на суму кредиту в 147 016 грн.00 коп. для купівлі відповідачем автомобіля згідно до анкети-заяви фізичної особи на отримання автомобільного кредиту (а.с.№26-28). Вказану суму, за умовами Договору, позивачем було перераховано 23 квітня 2013 року до ТОВ "Інтерлізинг", що підтверджено меморіальним ордером №1 від 23.04.2013 року (а.с.№29). Згідно до ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, уклавши вказаний договір, сторони взяли на себе певні зобов»язання, адже, відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За умовами п.2.6 Договору (а.с.№6) погашення кредиту здійснюється щомісячно, до 10 -го числа кожного місяця користування кредитом, ануїтентними платежами, що включають до себе суму частини Кредиту, яка погашається після закінчення звітного місяця, та нараховані за звітний місяць проценти за користування кредитом. Розмір щомісячного ануїтентного платежу, за п.2.6.2 . Договору становить 3 134.00 грн., а розмір щомісячного платежу за п.2.6.4. Договору становить 3 648.56 грн (а.с.№6-8). Згідно до п.2.8. Договору дата останнього повернення кредиту визначена 22 квітня 2020 року (а.с.№7). Пунктом 3 Договору визначено, що графік погашення, що укладається між Банком та Позичальником і який визначає розмір та періодичність сплати Платежів на користь Банку, а також містить розмір платежів та інформацію необхідність якої визначена вимогами чинного законодавства України, є невід"мною частиною цього Договору (Додаток №1) (а.с.№7). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до Додатку №1 (а.с.№25) та Розрахунків загальної суми заборгованості по Кредитному Договру (а.с.№35-37), судом вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість за порушення договірних зобов"язань. З моменту укладення сторонами даного Договору, відповідачем було сплачено 1 200 грн.00 коп. в погашення заборгованості по відсоткам за користування Кредитними коштами. Згідно до Повідомлення, направлено на ім"я відповідача про усунення порушення №4058/ПА від 08.10.2013 року (а.с.№30) судом вбачається, що позивачем була використана можливість врегулювання спірних правовідносин. Однак, не дивлячись на те, що дане повідомлення відповідачем особисто було отримано 16.10.2013 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.№31), вимоги банку так і залишилися ним не погашеними. В результаті неналежного виконання взятих на себе зобов»язань, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором на суму в 205 132 грн.66 коп., яка складається з строкової заборгованості по основному кредиту 141 092 грн.71 коп.; прострочена заборгованість по основному кредиту - 5 923 грн.29 коп.; строкова заборгованість по відсоткам - 2 356 грн.28 коп.; прострочена заборгованість по відсоткам 18 290 грн.71 коп.; прострочена заборгованість по щомісячній комісії - 4 116 грн. 48 коп.; пеня за прострочення заборгованості по основному кредиту, відсоткам та комісії - 33 353 грн. 19 коп. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов"зання за кожен день прострочення виконання. За п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до стягнення неустойки (штрафу та пені) - застосовується позовна давність в один рік. Отже, на підставі викладеного, вивчивши матеріали цивільної справи, давши оцінку доказам по справі, суд знаходить можливим позов позивача задовольнити. Згідно до п.6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У позовній заяві позивачем заявлено про стягнення на його користь з відповідача судових витрат. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір.

Outcome: approved