Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Представник Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» звернулася до суду із заявою про госпіталізацію громадянина [PERSON], [INFO] до психіатричного закладу та лікування у примусовому порядку. В обгрунтування заяви вказує на те, що У приймальне відділення КЗ ЛОР ЛОКПЛ 16 січня 2019 року об 15год. 30 хв. у супроводі матері [PERSON] був доставлений громадянин [PERSON], [INFO], місце реєстрації [ADDRESS], а на даний час проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Скерування на госпіталізацію видане 16 січня 2019р. лікарем-психіатром комунального закладу Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» Головчак Тетяною Василівною. В приймальному відділенні КЗ ЛОР ЛОКПЛ громадянин [PERSON] був оглянутий лікарями-психіатрами приймального відділення КЗ ЛОР ЛОКПЛ [PERSON] і [PERSON], які після його огляду дійшли висновку про необхідність госпіталізації у психіатричний заклад для обстеження та лікування у зв"язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є також відомості про поведінку гр. [PERSON], які надійшли від його матері [PERSON]. Громадянин [PERSON] госпіталізований в 3-є клінічне відділення, де категорично відмовився від стаціонарного обстеження та лікування в умовах КЗ ЛОР ЛОКПЛ. 17.01.2019 року об 11 год. 45 хв. був оглянутий комісією лікарів-психіатрів 3-го відділення КЗ ЛОР ЛОКПЛ у складі: Гречухи Л.Р., зав. 3 відділенням; Андрушківа О.О., лікаря-психіатра 3 відділення; Свченка Ю.О., лікаря-психіатра 3 відділення. Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України "Про психіатричну допомогу'" і прийшла до висновку, що лікування громадянина [PERSON] можливе тільки в умовах психіатричного закладу. На підставі викладених у заяві обставин та згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» представник КЗ ЛОКПЛ просить ухвалити рішення, яким задоволити заяву та госпіталізувати до психіатричного закладу [PERSON] В судовому засіданні представник Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» лікуючий - лікар Андрушків О.О., пояснення дав аналогічні до викладених у заяві. Представник КЗ ЛОКПЛ Гречуха Л.Р. у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні поясненням представника КЗ Андрушківа О.О. та викладені у заяві. Представник закладу - юристконсульт Наливайко О.М. заяву підтримала. Зацікавлена особа - [PERSON]. в судовому засіданні із змістом заяви погодилась та пояснила суду, що є матір"ю хворого. Він впереше госпіталізований до психіатричного закладу. Перші розлади психіки розпочались після того, як він прийшов із АТО, у нього розпалась сім"я, він почав відмовлятись від їжі. Згодом почав виганяти її із помешкання, конфліктує із комунальними службами , періодично йде з дому на кілька днів. Він є замкнутою людиною, постійно тримає біля себе сокиру і гак. Вважає, що синові необхідно лікуватись, так як він становить загрозу для оточуючих. Зацікавлені особа [PERSON], що є двоюрідним братом та [PERSON], - двоюрідна сестра хворого , обставини викладені [PERSON] підтримали. Прокурор у судовому засіданні у задоволенні заяви про госпіталізацію до психіатричного закладу та лікування хворого у стаціонарному відділенні просив відмовити. Адвокат хворого в судовому засіданні щодо задоволення заяви КЗ ЛОКПЛ заперечив, вважає, що [PERSON] є психічно здоровим, а його поведінка є спровокованою конфліктами у його родині, що не може бути підставою для госпіталізації громадянина до психіатричного закладу. Сам хворий [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що є психічно здоровим, однак конфліктує із своєю матір"ю. Вважає, що вона хоче забрати у нього житло. Дійсно в хаті є сокира, якою він розколює дрова для пічки, оскільки в селі газу немає. Спиртними напоями він не зловживає. Був працевлаштований, брав участь в АТО, розлучений. Як він, так і дружина з дітьми переїхали у Старосамбірський район. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до переконання, що заява задоволенню не підлягає. Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому ст. 13 цього Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених ст.ст.29,55 Конституції України, і після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу суд має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Висновком комісії лікарів - психіатрів 3-го відділення КЗ ЛОКПЛ від 17.01.2019 року встановлено, що громадянин [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад Діагноз: Маячний розлад Г 22.0 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду. Даний розлад психічної діяльності позбавляє громадянина [PERSON] здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку внаслідок чого хворий вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Враховуючи вищенаведене, обстеження та лікування громадянина [PERSON] можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, і він потребує госпіталізації у КЗ ЛОР ЛОКПЛ. Конституційний суд України в Рішенні у справі про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу №2-рп/2016 від 01 червня 2016 року, зазначив, що Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (e) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року). Парламентська Асамблея Ради Європи у Рекомендації з психіатрії та прав людини від 1 січня 1994 року N 1235 передбачила, що рішення про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу має ухвалюватися суддею з встановленням часових меж такої госпіталізації (пункт 7). Згідно зі статтею 1 Конвенції про права інвалідів від 13 грудня 2006 року, до інвалідів належать, у тому числі, особи зі стійкими психічними порушеннями, які під час взаємодії з різними бар'єрами можуть заважати їх повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими. Відповідно до абзацу дев'ятого статті 1 Закону, усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування. Госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра передбачає довгострокове надання цій особі психіатричної допомоги у стаціонарних умовах. Госпіталізована до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону, недієздатна особа цілодобово перебуває у такому закладі без можливості добровільно залишити його територію, а її дії постійно контролюються медичним персоналом. З наведеного вбачається, що госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на підставі статті 13 Закону є обмеженням її права на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у статті 29 Конституції України, а тому має відбуватися відповідно до критеріїв, визначених у цьому рішенні. У той же час, судом встановлено та підтверджено допитаними в судовому засіданні родичами хворого, що після повернення [PERSON] із зони АТО він почав конфліктувати із родичами, веде закритий спосіб життя, відчуває небезпеку, що безпосередньо пов"язано із емоційним станом, який останній переніс внаслідок перебування у зоні бойових дій, а тому звернення до суду у даному випадку є безпідставним. З цих підстав, суд приходить до переконання, що хворий не створює загрози для оточуючих, а щодо його спроможності самостійно задовільняти свої основні життєві потреби, на рівні який забезпечує його життєдіяльність, то така спроможність є реальною. За таких обставин, суд не знаходить об'єктивних підстав для поміщення [PERSON] у примусовому порядку в психіатричний стаціонар, в порядку передбаченому ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу". По справі «Акопян проти України (заява № 12317/06) рішення від 05.06.2014, у п. 73 Європейський суд встановив, що згідно з практикою Суду особа не може бути примусово госпіталізована як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижче наведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що з боку заявника не доведено усіх умов щодо примусової госпіталізації [PERSON], а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed