Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

30 серпня 2018 року до Сарненського районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про визнання дій щодо відключення від електричної мережі незаконними та зобов"язання вчинити певні дії. 11 вересня 2018 року ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області вищевказану справу передано на розгляд Рівненському міському суду Рівненської області. 09 жовтня 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10 жовтня 2018 року вищевказану справу передано судді Кучиній Н.Г. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року позовну заяву [PERSON] до приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про визнання дій щодо відключення від електричної мережі незаконними та зобов"язання вчинити певні дії залишено без руху. 29 жовтня 2018 року відповідно до ухвали Рівненського міського суду від 11.10.2018 року позивачем усунуто недоліки, вказані в ухвалі. 08 листопада 2018 року ухвалою Рівненського міського суду вищевказаний позов прийнятий до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він фактично проживає у [ADDRESS] та є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «Рінеобленерго». 31.07.2018 року о 17 год.08 хв. працівниками Сарненського РЕМ, без жодного попередження, з грубим порушення правил техніки безпеки, припинили енергопостачання до його будинку, шляхом фізичного відокремлення лінії електропостачання від мережі, у зв'язку з тим, що він нібито має заборгованість за спожиту електричну енергію. Вважає таке відключення від мережі електропостачання незаконним та безпідставним, оскільки «Правил роздрібного ринку електричної енергії» затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 (далі Правил), не порушував. Просить визнати дії Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» в особі Сарненський РЕМ, щодо відключення від електромережі домоволодіння по [ADDRESS], незаконними. Зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» в особі Сарненський РЕМ, поновити електропостачання до будинковолодіння по вул. Лісова, 26 м. Сарни Рівненської області. Стягнути з відповідача кошти в сумі 11 100 гри. за правничу допомогу адвоката. Стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1104,80 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» позов не визнала, пояснивши усно та у відзиві на позов, що позивач в позовній заяві зазначає, що 31.07.2018 р. працівники Сарненського РЕМ без жодного попередження припинили енергопостачання до його будинку, однак, дане твердження вважає хибним та передчасним. Відповідач звертає увагу суду, що ним вжито заходів, передбачених чинним законодавством, щодо попередження позивача про відключення його житлового будинку. Окрім того, позивач в позовній заяві зазначає, що «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою НКРЕЕП від 14.03.2018 р. № 312 не порушував. Проте, слід зазначити, що 06.09.2018 р. Сарненським районним судом Рівненської області відкрито провадження у справі № 572/2227/18 за позовом ПрАТ «Рівнеобленерго» в особі Сарненського РЕМ до [PERSON] про стягнення вартості не облікованої електроенергії за порушення правил користування електричною енергією. 22.02.2018 року представниками ПрАТ «Рівнеобленерго» за адресою: [ADDRESS], виявлено порушення побутовим споживачем [PERSON] правил користування електричною енергією для населення (пошкодження засобу обліку та пломб встановлених на ньому, фіксація індикатором дії впливу постійного (змінного) магнітного поля), про що складено акт про порушення № R 008249. Даний акт № R 008249 від 22.02.2018 р. відповідно до п. 53 ПКЕЕН був розглянутий комісією та складено протокол, яким було встановлено причетність [PERSON] до виявленого порушення та прийнято рішення про стягнення вартості не облікованої електроенергії. На підставі акта про порушення було здійснено розрахунок вартості не облікованої електроенергії на суму 23 595,60 грн. 18.04.2018 року ПрАТ «Рівнеобленерго» було сформовано попередження про припинення електропостачання, в якому зазначено, що на підставі Акта про порушення Правил користування електричною енергією № 11008249 від 22.02.2018 р. нарахований обсяг та вартість електричної енергії не облікованої внаслідок порушення ПКЕЕн в розмірі 23 595,60 грн. Також в попередженні зазначалося про те, що у випадку несплати боргу в 30 денний термін, буде проведено припинення електропостачання після 19 червня 2018 року. Дане попередження про припинення електропостачання 18.04.2018 р. надіслано позивачу рекомендованим листом, що підтверджується поштовою квитанцією, копія якої додається. За приписами п.37 ПКЕЕн енергопостачальник має право: тимчасово припиняти постачання електричної енергії або відключати побутового споживача від мережі без його згоди у випадках передбачених пунктами 34 і 35 Правил. Відтак, на підстав п.35, п.53 ПКЕЕн за адресою позивача, на підставі акту про порушення, енергопостачальником 31.07.2018 року було відключено житловий будинок позивача від електропостачання. Щодо заявленого позивачем розміру розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті відповідач зазначає наступне. Згідно вимог ч.З-4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування заяви про стягнення витрат на правову допомогу представником відповідача надано: попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести з переліку якого вбачається судовий збір за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав. Відповідач вважає, що виконані роботи представником не стосуються даної справи, оскільки стосувались іншої цивільної справи. Також, з наданих представником позивача документів неможливо встановити, які саме відповідачу були надані конкретно юридичні послуги, з чого вони складалися, відсутній погодинний розрахунок наданих послуг із зазначенням їх вартості. На думку відповідача в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи вищевказане, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити, оскільки відключення позивача від електроенергії відбулося із дотриманням встановленого законодавством порядку. Протокольною ухвалою судді від 26.12.2018 року заяву позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог повернуто позивачу. Протокольною ухвалою судді від 25.01.2019 року клопотання ПрАТ «Рівнеобленерго» про закриття провадження у справі відхилено, з підстав, що існуючий предмет спору включає дві вимоги, а відтак клопотання передчасне. 21.02.2019 року ухвалою Рівненського міського суду провадження у справі [PERSON] до приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" в частині позовних вимог, а саме зобов"язання вчинити дії - закрито. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Між позивачем та ПАТ «Рівнеобленерго» укладено договір про користування електричною енергією від 26 травня 2016 року, відповідно до якого останній бере на себе зобов'язання постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах з гарантованим рівнем надійності, якості і безпеки, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни, передбачені цим договором. У відповідності до п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальником регулюється Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМУ № 5 357 від 26.07.1999. У п. 1 ПКЕЕН зазначається, що ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальником. Згідно п. 2 ПКЕЕН, побутовий споживач - це фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з постачальником. Стаття 26 Закону України «Про електроенергетику» наголошує, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. У відповідності до п. 3 ПКЕЕН, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією. Стаття 714 ЦК України визначає, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. В судовому засіданні встановлено, що за адресою позивача, енергопостачальником 31.07.2018 року було відключено житловий будинок позивача від електропостачання. В пункті 31 Договору наведений вичерпний перелік підстав відключення споживача без додаткового попередження при порушенні Правил, а саме: - споживання без зареєстрованого обліку і дозволу Енергопостачальника; - самовільному підключенні до мереж Енергопостачальника; - зниження якості електричної енергії з вини Споживача; - дії, які призводять до зниження показників приладу обліку. Пунктом 5.2.2. Правил передбачено, постачальник електричної енергії зобов'язаний: - укладати договори, обов'язкові для здійснення діяльності з постачання електричної енергії, та виконувати умови таких договорів; - здійснювати постачання електричної енергії за вільними цінами за договором постачання електричної енергії споживачу та з дотриманням цих Правил; Постачальник електричної енергії несе відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України, за завдані споживачу та/або оператору системи збитки внаслідок порушення ним умов договору та цих Правил. Відповідно до п. 7.5 Правил, яким передбачено, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі: - заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником; -недопущення уповноважених представників електропостачальника до рахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача. Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання повністю або частково припинено, прізвище, ім'я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження. У попередженні про відключення електричної енергії електропостачальник зазначає: останні покази засобу обліку, які були зняті працівниками електропостачальника, суму заборгованості за спожиту електричну енергію, період, за який ця заборгованість виникла, обсяг спожитої електричної енергії у зазначений період (з розбивкою обсягів електричної енергії, спожитої в кожному розрахунковому періоді), тарифи (у тому числі блочні, які діяли у відповідному періоді), дату відключення електроустановок об'єкта споживача від електропостачання у разі несплати цієї заборгованості, прізвище, ім'я, по батькові, підпис відповідальної особи і дату. Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв'язку, в обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом). З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що 18.04.2018 року ПрАТ «Рівнеобленерго» було сформовано попередження про припинення електропостачання, в якому зазначено, що на підставі Акта про порушення Правил користування електричною енергією № 11008249 від 22.02.2018 р. нарахований обсяг та вартість електричної енергії не облікованої внаслідок порушення ПКЕЕн в розмірі 23 595.60 грн. Також в попередженні зазначалося про те, що у випадку несплати боргу в 30 денний термін, буде проведено припинення електропостачання після 19 червня 2018 року. Дане попередження про припинення електропостачання 18.04.2018 р. надіслано позивачу рекомендованим листом, що підтверджується поштовою квитанцією. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] попереджувався про про припинення електропостачання, суд не приймає, оскільки відповідачем суду не надано доказів та судом не здобуто в судовому засіданні того, що позивач отримав попередження про припинення електропостачання, що мало б відповідати п. 7.5 Правил. В судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що він не отримував попередження про припинення електропостачання. Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього. Якщо підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість і споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, у попередженні про припинення постачання електричної енергії додатково зазначається сума заборгованості за відповідним договором та період, за який ця заборгованість виникла. Згідно оглянутих в судовому засіданні квитанцій щодо оплати послуг ПАТ «Рівнеобленерго» слідує, що за позивачем [PERSON] заборгованість за надання електроенергії ПАТ «Рівнеобленерго» відсутня. Допитані в судовому засіданні на правах свідка [PERSON] та [PERSON] та попереджені про кримінальну відповідальність за подання неправдивої інформації суду показали, що 31.07.2018 року були свідками як працівниками ПрАТ "Рівнеобленерго" було здійснено відключення [PERSON] від електромережі. Додали, що на їх заперечення щодо незаконних дій останні не реагували. На їх запитання про встановлення хто ці люди, останні ігнорували, однак їм стало зрозуміло з напису на куртаках "Рівнеобленерго", що ці люди - представники з ПрАТ "Рівнеобленерго". Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. За ч. 2 ст. 5 ЦПК у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів осіб. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачені способи захисту прав споживачів. Однак, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів, а саме, визнання незаконними дій відповідача та зобов'язання підключити до електричної мережі, не суперечить положенням ст. 16 ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. З урахуванням наведеного суд доходить висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який полягає у визнанні незаконними дій відповідача є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги щодо визнання дій незаконними обґрунтованими та такими, що порушують права та охоронювані законом інтереси, а тому підлягають до задоволення. Крім того, позивач також просить суд стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, які складаються із сплаченого ним судового збору та витрат, пов"язаних із розглядом справи, а саме із сплатою за надання юридичних послуг. Суд, дослідивши матеріали справи щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, які складаються із сплаченого ним судового збору та витрат, пов"язаних із розглядом справи, а саме із сплатою за надання юридичних послуг прийшов до такого висновку. При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних із розглядом справи. 21 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 28), відповідно до ордеру серії РН-110 № 025 (а.с. 31). Згідно наданого представником позивача попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат до позову до судових витрат віднесено: судовий збір за подання позовної заяви - 704 грн.80 коп., вартість професійної правничої допомоги пов'язаної із наданням правової допомоги та складанням позовної заяви про визнання дій відключення від електромережі незаконними- 5 100 грн., орієнтовна кількість судових засідань 5 у справі за позовом про визнання дій щодо відключення від електромережі незаконними , вартість послуг адвоката та його участь у судовому засіданні 1000 грн. за одне засідання - 5000 грн., витрати на прибуття до суду позивача та втрачений заробіток від участі в 5 судових засіданнях -400 грн. Однак, згідно з попереднім (орієнтованим) розрахунком суми судових витрат за надану правову допомогу на вивчення документів і надання консультацій витрати становлять 2100 грн; ознайомлення з судовою практикою та нормативно-правовими актами - 1500 грн; складання позовної заяви - 1500 грн, всього вартість послуг склала 5100 грн., що стверлджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №30/07-10. Стаття 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України). Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 21.08.2018 року, відповідно до ордеру серії РН-110 № 025; співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які позивач поніс підлягають до часткового задоволення. На підтвердження заявлених вимог представник позивача, надав : копію договору про надання правничої допомоги від 21 серпня 2018 року, копію додатку до договору про надання правничої допомоги від 21 серпня 2018 року та копію акту від 30 серпня 2018 року про надання послуг № 2/02-18, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 30/07-10, що становить 5100 грн. На підставі вищевикладеного, позивач не сплатив в повному обсязі адвокату заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку та обумовлену у додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг від 21 серпня 2018 року суму витрат і відповідно не надав доказів понесених ним витрат, пов'язаних з оплатою за отриману правничу допомогу на суму 5000 грн., а тому суд прийшов до висновку про задоволення стягнення з відповідача витрат за надання професійної допомоги адвоката, які позивач поніс та стверджуються документально в розмірі 5100 грн. З оглянутих квитанцій про сплату судового збору за подання позовної заяви позивач сплатив 1409 грн. 60 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково вважає, що з відповідача підлягає стягненню 704 грн. 80 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved