Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь, на її утримання, в розмірі 3000,00 грн., щомісячно і до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , трьох років. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 14.09.2020 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого у них [INFO] народився син - [PERSON] . Після реєстрації шлюбу вони з відповідачем фактично разом не проживали, на сьогоднішній день відповідач проживає оремо, кошти на утримання сина та її утримання не надає. Зазначає, що на даний час вона не працює, перебуває у відпустці у зв"язку з вагітністю та пологами, доглядає малолітнього сина, який потребує постійного догляду та піклування, тому не має змоги працювати та забезпечити собі та сину гідні умови життя. Вказала, що відповідач офіційно працевлаштований, являється працездатним чоловіком, має задовільний стран здоров"я, інших утриманців немає, аліментів нікому не сплачує, в добровільному порядку їй не допомагає, тому вона вимушена була звертатися до суду із зазначеним вище позовом. 29.09.2020 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги [PERSON] просить суд задовольнити частково та стягнути з нього на її користь, аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, і до досягнення їх сином [PERSON] , [INFO] - трьохрічного віку. Свої заперечення щодо позовних вимог обґрунтував тим, що станом на 01.09.2020 року він та позивачка проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою. В період з 30.07.2019 року по 02.08.2020 року він переказував кошти позивачці на утримання сина, загалом переказав кошти на суму - 22 820,00 грн. Крім того систематично купує необхідні речі та вітаміни для повноцінного розвитку дитини, а також надає кошти на медичний супровід дитини. Зазначає, що проживає разом із своїми батьками пенсійного віку, які мають хворобливий стан здоров"я та перебувають на його утриманні. Він також має ряд захворювань, змушений періодично проходити медичний огляд, перебувати на лікуванні та приймати ряд медичних ліків, що потребує певних матеріальних витрат для уникнення загрози їх ускладнення та погіршення стану здоров"я. Крім того він вимушений витрачати кошти на проїзд до місця роботи з м. Бердичева до м. Житомира, що щомісячно становить 1776 грн. Просить звернути увагу на те, що позивачка має у власності нерухоме майно - квартиру в м. Бердичеві, що підтверджує не таке й скрутне матеріальне становище позивачки ( а.с. 20-23). 08.10.2020 року позивачкою подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого позивачка зазначила, що з відповідачем вона після реєстрації шлюбу не проживала. Єдиний час коли вони з відповідачем проживали спільно - місць серпень 2020 року, вони проживали на орендованій квартирі, вели спільний бюджет. Однак відповідач постійно її принижував, змушував постійно економити на витратах на утримання дитини. В результаті особистих неприязних відносин до неї, відповідач залишив її та малолітню дитину без попередження. Зазначила, що через маніпулювання відповідача вона неодноразово йому вірила та затягувала з подачею аліментів, як на своє утримання та на утримання дитини. Батьки відповідача є самозабезпеченими особами з високими прибутками, не потребують додаткового утримання, а відповідач в свою чергу є фізично здоровою, працездатною особою, який немає нікого на утриманні, має гарний стан здоров"я, має досить велику заробітну плату, яку витрачає на себе та для задоволення своїх особистих потреб ( а.с. 46-47). 16.10.2020 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив ( а. 64-66). В судовому засіданні позивачка доводи своєї позовної заяви підтримала повністю, просила суд задовольнити її позовні вимоги. Додатково суду пояснила, що на даний час вона отримує соціальну допомогу в розмірі 860 грн., щомісячно, якої катастрофічно не вистачає на утримання сина та на забезпечення її елементарних потреб. Вона проживає разом із матір"ю, яка їй допомагає. Відповідач кошти на утримання малолітнього сина в добровільному порядку також не надає. Представник позивачки [PERSON] також підтримав доводи позовної заяви, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, вказав, що згоден сплачувати аліменти на утримання позивачки в розмірі по 1000,00 грн. щомісячно, тому що на даний час він вже не працює, оскільки звільнився зі служби в поліції за власним бажанням, тому що не бачить перспективи кар"єрного росту з в"язку з тим, що позивачка подала його на аліменти. Вказав, що дійсно не допомагає матеріально дитини, бо позивачка подала до суду позов про стягнення з нього аліментів на утримання сина, тому він чекає рішення суду і тоді буде сплачувати аліменти на його утримання. Позивачці він також матеріально не допомагає. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб, сторони по справі 14.09.2019 року зареєстрували шлюб в Бердичівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ( а.с.5). Від шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] ( а.с. 4). Згідно довідки від 19.06.2020 року, виданою ОСББ " Шевченківський - 20/1" малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачкою ( а.с.6). Як вбачається з довідки, виданою директором БМГГ № 2, [PERSON] дійсно працює в Бердичівській міській гуманітарній гімназії № 2 на посаді вчителя англійської мови. З 13.01.2020 року перебуває у відпустці по вагітності та пологах ( а.с.7). Згідно витягу з наказу від 13.11.2020 року № 312 о/с виданому ГУ НП в Житомирській області, [PERSON] звільнився зі служби в поліції за власним бажанням ( п.7 ч.1 ст. 77 Закону України " Про національну поліцію"). Рапорт про звільнення подано 08.10.2020 року. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Стаття 7 Сімейного Кодексу України визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Відповідно до частини другої та четвертої статті 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Отже, [PERSON] має право на утримання від [PERSON] до досягнення сином - [PERSON] трьох років, за умови, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою та другою статті 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили. Згідно статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Сторонами не заперечується, що дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до статті 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Частиною першою статті 79 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У відповідності до статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 визначає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК (2947-14 ) аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дружину. Суд критично ставиться до показів відповідача, що він має хворобливий стан здоров"я, змушений періодично проходити медичне лікування, оскільки з моменту подачі відзиву на позовну заяву - 29.09.2020 року і до дня винесення судом рішення, відповідачем так і не подано суду доказів в підтвердження зазначених обставин. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що на його утриманні перебувають батьки - пенсіонери, оскільки з досягненням пенсійного віку, особи отримують допомогу від держави у виді пенсійного забезпечення, про що повідомив також і відповідач, доказів про розмір пенсійного забезпечення своїх батьків відповідачем суду не надано, як не не надано доказів того, що вони перебувають на його утриманні. Зважаючи на те, що позивачка не працює, має малолітню дитину, знаходиться у декретній відпустці, доходи позивачки складають лише соціальні виплати, відповідач не приймає участі у вихованні дитини та доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці, відповідач суду не надав, у матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності відповідача, на утриманні відповідача інших осіб немає, та не надано доказів на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Крім того суд звертає увагу і на те, що відповідач, під час перебування цивільної справи № 274/4107/20 в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, звільнився зі служби в поліції за власним бажанням, вказавши суду на те, що це пов"язано із поданням позивачкою позовну про стягнення з нього аліментів, тим самим добровільного погіршив своє матеріальне становище. Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень, оскільки позивач не надала докази на те, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 3000 гривень. Такий розмір аліментів є мінімально необхідним, з огляду на вік дитини та неможливість позивача працевлаштуватися, через догляд за спільною з відповідачем дитиною. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial