Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON], батьківських прав відносно дочки, [PERSON], [INFO] та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усії видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона являється бабусею неповнолітньої дитини [PERSON] Батьками дитини є відповідач по справі [PERSON] та її донька [PERSON], які перебували у шлюбі з 13.12.2002 року. Після розірвання шлюбу в 2007 році дитина залишилась проживати разом із матір'ю, яка у віці 32 роки [INFO] померла. Після смерті матері, дитина проживає разом із позивачкою і перебуває на її утриманні. Батько дитини, [PERSON] з дитиною не бачиться і не спілкується навіть телефоном з 2007 року, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає, не цікавиться справами дочки. 13 вересня 2017 року позивач надала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягувати з відповідача на утримання дочки в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд про її задоволення. Відповідач по справі [PERSON] був неодноразово повідомлений судом про час і місце розгляду справи шляхом розміщення інформації на Офіційному сайті "Судова влада України", у судове засідання не з'явився, заперечень на позовну заяву не надав. Судом було роз'яснено представнику позивача право на заочний розгляд справи і правові наслідки заочного розгляду. Представниця позивача надала клопотання провести заочний розгляд справи, суд клопотання задовольнив на підставі п. 4 ст. 169 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, думку представника органу опіки та піклування Дружківської міської ради, дослідивши матеріали справ та надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла дванадцяти років. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 21 квітня 2003 р., видане відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №39), які перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 2002 року до 20 серпня 2008 року (а.с. 5-7, 10). 04 жовтня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], внаслідок чого змінила своє прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 04.10.2014, актовий запис № 284 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 33) [INFO] мати дитини - [PERSON], померла, про що свідчить актовий запис про смерть №520 від 06 червня 2017 року, складений Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.9, 33). Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України у п. 16 Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 18 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З врахуванням вищезазначеного, під час розгляду справ про позбавлення батьківських прав, позивач має довести, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а відповідач повинен довести, що він належним чином виконує батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач на протязі тривалого часу, а саме з 2007 року, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, фізичним та моральним розвитком не займається, не цікавиться нею, не проявляє турботу, матеріально не підтримує. Не дивлячись на те, що дитина позбавлена батьківського піклування після смерті матері та проживає у бабусі, батько жодного разу її не відвідав, не цікавиться про її фізичний та духовний стан не надавав матеріальної допомоги або будь-якої іншої підтримки (а.с. 10). Судом встановлено, що дитина [PERSON] після смерті матері мешкає у позивача [PERSON], яка є її бабусею, остання не тільки виховує сама онуку, але й утримує її (а.с.34). В судовому засіданні було допитано в якості свідка по справі, згідно статті 62 ЦПК України, [PERSON], яка вказала, що тривалий час [PERSON] не займається своєю донькою, не надає їй підтримки, долею дитини не цікавиться, жодного разу не відвідав її, не вітав зі святами, на надає матеріальну допомогу. В судовому засіданні було допитано в якості свідка [PERSON], який вказав, що з 2013 року проживав однією сім`єю з матірю дитини [PERSON]. У жовтні 2014 року він уклав з нею шлюб, в якому перебував до її смерті. після смерті своєї дружини [PERSON], він продовжує підтримувати стосунки з її матірю [PERSON] та її донькою [PERSON]. За весь цей час біологічний батько дитини [PERSON] не відвідував дитину, не цікавився її життям та здоров`ям, зовсім не спілкується з дитиною, не телефонував їй, дитина до батька не їздила, батько ніколи не вітав дитину з днем народження або іншими святами. Батько дитини знає, що дитина проживає з бабусею, мати дитини померла, однак не зважаючи на цю обставину, батько жодного разу не приїхав, не надав допомоги, не поцікавився життям дитини. В судовому засіданні [PERSON] вказала, що є рідною тіткою [PERSON] та рідною сестрою померлої [PERSON]. З моменту розірвання шлюбу у 2008 році, батько дитини з [PERSON] не спілкувався, допомоги не надавав, життям дитини не цікавиться, не вітає з днем народження або Новим роком, не дарує подарунки, не надає підтримки. За весь час з 2008 року, батько дитини не приїждав до неї та не запрошував її до себе, не телефонував жодного разу. За клопотанням представника позивача, згідно вимог ст. 171 Сімейного кодексу, було заслухано думку дитини. Суд врахував, що [PERSON] досягла віку чотирнадцяти років, усвідомлює, що справа стосується позбавлення батьківських прав її батька, згодна висловити свою думку з цього приводу. Висловлення думки неповнолітньою дитиною проходило в присутності її бабці [PERSON], представника органу опіки і піклування Дружківської міської ради Мельниченко Т.В. Дитина [PERSON] в судовому засіданні повідомила суду, що вона після смерті її матері проживає у своєї бабусі [PERSON], яка піклується про її стан здоров'я, про фізичний та духовний розвиток, дбає про те, щоб вона була забезпечена всім необхідним для повноцінного життя. З часу розірвання шлюбу, її батько [PERSON] не цікавиться її життям, жодного разу не відвідав, не спілкується навіть телефоном, не привітав з днем народження, не надає жодної допомоги сам або через третіх осіб, жодного разу не відвідав її, не цікавився її життям та здоров`ям. Вказала, що вже і не пам`ятає як виглядає її батько [PERSON]. При прийнятті рішення суд також враховує висновок органу опіки та піклування Дружківської міської ради, тобто органу, який безпосередньо займається проблемами виховання дітей, згідно з яким цей орган вважає доцільним та необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно його дитини: [PERSON], [INFO], в інтересах самої дитини (а.с.35-36). За своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є: по - перше, засобом захисту прав та інтересів дитини; а по - друге, певною юридичною відповідальністю за протиправну та винну поведінку одного чи обох батьків дитини по відношенні до неї. За встановлених судовим розглядом обставин слід дійти висновку, що відповідач виключно з власної вини вчиняв дії, які привели до невиконання ним своїх батьківських обов'язків, і позбавлення його батьківських прав матиме для дитини виключно позитивні наслідки для її фізичного, духовного і творчого розвитку. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. На обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини і виконувати батьківські обов'язки належним чином потрібно не тільки відносно дитини, яка проживає разом з батьком, а й в такому ж обсязі й відносно дитини, яка проживає окремо. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що вказані дії відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тривалий час не спілкується з нею, не займається та не цікавиться її розвитком, здоров'ям та оздоровленням, і таке інше, що дозволило б говорити про піклування в розвитку дитини, хоча і мав таку можливість, свідчать про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно з п.2, п. 3 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав на звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Що стосується вимоги позивача про стягення аліментів на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, тобто, має обов'язок утримувати її до досягнення нею повноліття, немає на утриманні інших осіб та утриманців, має дохід, який дозволяє визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу), суд дійшов до висновку про те, що аліменти слід стягнути з відповідача у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду (26.06.2017 року) і до досягнення дитиною повноліття щомісячно. Розмір аліментів, при цьому, за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян та 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по судовому збору в сумі 1280,00 грн.

Outcome: approved