Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу та моральної шкоди. На обгрунтування вимог посилався на те, що 12 серпня 2010 року відповідач взяв у нього в борг грошову суму в розмірі 5 000 дол. США, що еквівалентно на той період часу 40 000 гривень. Так як на той час він не мав цієї суми, на неодноразові прохання відповідача він взяв кредит в банку. На підтвердження взяття грошей в борг відповідач написав йому розписку, в якій вказав строк повернення позики - до 12 серпня 2013 року. Однак у вказаний строк борг йому не повернув. На його неодноразові звернення до [PERSON] з проханням повернути борг, останній відкладав це щоразу на місяць. Неповерненням боргу відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що після порушення останнім свого зобов'язання, він змушений був звертатися до нього, просити свої гроші, що принижувало його людську гідність, він став нервовим і дратівливим, звертався до правоохоронних органів за захистом прав, після всього, що сталося у нього почало сильно боліти серце, він почав приймати ліки, на його адресу приходили неодноразові звернення з "ПриватБанку", так як йому необхідно було оплачувати кредит самому, що ставило його у вкрай скрутне матеріальне становище він брав в борг гроші, щоб розрахуватися з банком. Розмір моральної шкоди він оцінює в 20 000 грн. Посилаючись на ст.ст.625,1047,1049,1050,1167 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача борг в сумі 5 000 дол. США, що еквівалентно 60 000 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 грн. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, вказавши на те, що за порушення строків повернення суми позики, [PERSON] повинен сплатити йому борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми. За його розрахунком сума боргу з урахуванням індексу інфляції за чотири роки становить 84 503 грн., а сума 3% річних від простроченої суми 2 535 грн. Таким чином, загальна сума боргу відповідача перед ним складає 87 038 грн. Просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 87 038 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з"явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився, про час та місце її розгляду повідомлений своєчасно, в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази надані сторонами, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов"язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст.1046 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Відповідно до ст.509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов"язують боржника належним чином виконувати свої зобов"язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Підтвердження виконання зобов'язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст.545 ЦК України, у тому числі видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник - відповідач [PERSON] надав позикодавцеві - позивачеві [PERSON] розписку, відповідно до якої 12 серпня 2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 5 000 дол. США, які зобов"язався повернути в строк до 12 серпня 2013 року (а.с.10). Згідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом вимог ст.ст. 612, 625 ЦК України, право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, що передбачений матеріальним законом і полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування запозиченими грошима, що мали б бути у встановлений договором (розпискою) строк повернуті кредиторові. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За розрахунком позивача [PERSON] сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 87 038 грн., в тому числі 2 535 грн. - 3 % річних від простроченої суми та 84 503 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, покладені на нього за договором позики від 12 серпня 2010 року, тим, що не повернув у встановлений цим договором строк суму боргу позивачеві, тому суд вважає, що з нього підлягає стягненню на користь позивача борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 87 038 грн. Крім цього, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в позові в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки відповідальність у формі відшкодування моральної шкоди передбачена ст.1167 ЦК України, яка застосовується до деліктних (позадоговірних) зобов»язань, не може застосовуватись до спірних правовідносин, так як відносини між сторонами врегульовані договором позики, яким відповідальність у формі відшкодування моральної шкоди не передбачена, сторонами не обумовлювалась. Не передбачена така форма відповідальності і безпосередньо положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють відносини сторін у договорі позики (ст.ст.1046-1053 ЦК України). Оскільки позов суд задовольняє частково, то у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної суми в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial