Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

у січні 2017 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про визнання недійсним кредитного договору. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30 серпня 2007 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 07/П/38-К, згідно п. 1.1 якого відповідач зобов"язувався надати позивачу споживчий кредит в іноземній валюті (долари США), у розмірі 20 000 доларів США на строк до 29 серпня 2017 року. Позивач вважає, що кредитний договір № 07/П/38-К від 30 серпня 2007 року має бути визнаний судом недійсним з моменту його укладення, оскільки він не відповідає вимогам ст.ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, відповідачем не надано позивачу, як споживачу фінансових послуг банку, повної інформації про кредит, а саме орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховик, оцінювача тощо), пов"язаних із одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; не роз"яснено позивачу, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов"язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов"язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов"язання під час погашення заборговності за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168. Розрахунок платежів позивача проведений поверхово, оскільки у ньому зазначено тільки два показники: дату платежу та суму, що підлягає сплаті; й не зрозуміло для споживача, оскільки не зазначено із чого складаються вказані суми. Також позивач зазначає, що згідно п. 1.1 договору відповідач зобов"язувався надати позивачу споживчий кредит в інозеній валюті (долари США) в загальній сумі 20 000 доларів США. Однак умовами договору кредиту не визначений гривневий еквівалент суми кредиту, який складав 101 000 грн. на дату пдписання договору кредиту. На думку позивача, вказаний пункт договору про надання споживчого кредиту в доларах США прямо суперечить та не відповідає імперативним загальним та спеціальним нормам, що регулюють правовідносини між сторонами, зокрема ст. 99 Контитуцї Украни, згідно якої грошовою одиницею України є гривня, ст.ст. 192 ч. 1, 524 ч. 1 та 33 ч. 1 ЦК України та п. 1 ст. 3 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". При укладенні і вионання Договору відповідачем порушено вимоги Інструкції про касові операції в банках України, затверджених Постановою НБУ від 14.08.2003 р. № 337, оскільки позивач не укладав з банком договір про відкриття поточного рахунку. Оспорюваний договір містить ряд несправдливих умов, зокрема несправедливими є умови в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору, погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у іноземній валюті, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти Украни шляхом порушення вимог закону, банк перекладає, як суб"єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на споживача - позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедивим є пункт 2.6.3, який встановлює, що у разі, якщо позичальник не погоджується з запропонованими кредитором розмірами процентів та/або комісії за дострокове погашення кредиту, він зобов"язаний протягом строку (10 днів), зазначеного в п.п. 2.6.1 цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою. Зазначене положення фактично допускає односторонню зміну процентної ставки і суперечить ч. 4 п. 5 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", де зазначено, що до договорів з споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача кредитних послуг, правила зміни відсоткової ставки. За таких підстав, позивач просить визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір від 30 серпня 2007 року № 07/П/38-К з усіма додатковими угодами, укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних пістав. Відповідач в судове засіданя не забезпечив явку свого представника, надано письмові заперечення щодо необгрунтованості вимог [PERSON] Вислухавши пояснення позивача та ослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк" був укладений кредитний договір № 07/П/38-К, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику споживчий креит в іноземній валюті (долари США) загальною сумою 20 000 доларів США зі строком повернення до 29.8.2017 р. У відповідності до п. 1.2 кредитного договору, кредит видавався для фізичної особи зі сторони позичальника для споживчих потреб. У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положенням п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Частиною 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Звертаючись у суд з даним позовом про визнання недійсним кредитного договору, [PERSON] посилається на те, що відповідачем не надано йому, як споживачу фінансових послуг банку, повної інформації про кредит, а саме орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховик, оцінювача тощо), пов"язаних із одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; не роз"яснено позивачу, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов"язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов"язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов"язання під час погашення заборговності за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168. Розрахунок платежів позивача проведений поверхово, оскільки у ньому зазначено тільки два показники: дату платежу та суму, що підлягає сплаті; й не зрозуміло для споживача, оскільки не зазначено із чого складаються вказані суми. Також [PERSON] зазначає, що згідно п. 1.1 договору відповідач зобов"язувався надати позивачу споживчий кредит в інозеній валюті (долари США) в загальній сумі 20 000 доларів США. Однак умовами договору кредиту не визначений гривневий еквівалент суми кредиту, який складав 101 000 грн. на дату пдписання договору кредиту. На думку позивача, вказаний пункт договору про надання споживчого кредиту в доларах США прямо суперечить та не відповідає імперативним загальним та спеціальним нормам, що регулюють правовідносини між сторонами, зокрема ст. 99 Контитуцї Украни, згідно якої грошовою одиницею України є гривня, ст.ст. 192 ч. 1, 524 ч. 1 та 33 ч. 1 ЦК України та п. 1 ст. 3 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". При укладенні і вионання Договору відповідачем порушено вимоги Інструкції про касові операції в банках України, затверджених Постановою НБУ від 14.08.2003 р. № 337, оскільки позивач не укладав з банком договір про відкриття поточного рахунку. Оспорюваний договір містить ряд несправдливих умов, зокрема несправедливими є умови в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у іноземній валюті, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, банк перекладає, як суб"єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на споживача - позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедивим є пункт 2.6.3, який встановлює, що у разі, якщо позичальник не погоджується з запропонованими кредитором розмірами процентів та/або комісії за дострокове погашення кредиту, він зобов"язаний протягом строку (10 днів), зазначеного в п.п. 2.6.1 цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою. Зазначене положення фактично допускає односторонню зміну процентної ставки і суперечить ч. 4 п. 5 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", де зазначено, що до договорів з споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача кредитних послуг, правила зміни відсоткової ставки. Проте з такими доводами позивача суд погодитися не можна з огляду на наступне. Як вбачається із договору кредиту, позивач був ознайомлений з умовами кредитування та погодився із ними, підписавши договір без зауважень, отримав кошти в розмірі 20 000 доларів США і лише у 2017 році, майже через десять років після отримання кредиту, заявив позовні вимоги про визнання договору кредиту недійсним. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, позивач був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів протилежного позивачем не надано. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами. Як вбачається з матеріалів справи, при укладанні спірного кредитного договору сторони погодили усі умови договору без будь-яких зауважень, саме [PERSON] отримано кредитні кошти, що підтверджується заявою про видачу готівки (а.с. 34). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним у зв'язку із порушенням прав споживача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне постановити рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed