Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання заповіту та дублікату заповіту недійсними та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Рішенням Надвірнянського р-нного суду від 14.06.2013 року, яке залишене без змін 16.09.2013 року ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON]- відмовлено. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 27.11.2013 року, за касаційною скаргою [PERSON] [PERSON], вказане рішення Надвірнянського р-нного суду та ухвала апеляційного суду скасовані, а справа направлена на новий розгляд в суд І-ї інстанції. Скасовуючи рішення судів, Вищий Спеціалізований Суд України посилався на те, що судами під час розгляду справи не з'ясовані, як того вимагає ЦПК України, обставини справи та не дотримано принципу оцінки доказів, а саме: свідоцтво про спадщину за заповітом видане т.в.о. державного нотаріуса Надвірнянської РДНК Дмитрук С.Д., що З-ном України «Про нотаріат» не передбачено та свідчить, що вказане свідоцтво видане неповноважною особою, а також, що судом не встановлена належність оспорюваного документу (заповіту), зокрема, [INFO] помер [PERSON], однак заповіт підписувався [PERSON], тобто іншою особою. В судовому засіданні позивач [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] первинний позов та уточнені позовні вимоги від 10.06.2013 року підтримали, з підстав, наведених в позовних заявах. Просять постановити рішення, яким визнати недійсними заповіт та дублікат заповіту від 03.04.1996 року, посвідчений Гордійчуком В.В., секретарем Пнівської с/ради, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області 22.11.2007 року та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2008 року, зареєстроване в реєстрі за №3006, посвідчене Дмитрук С.Д.- т.в.о. державного нотаріуса Надвірнянської РДНК на ім'я [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом заздалегідь та належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомила. Представник Пнівської с/ради позовні вимоги [PERSON], [PERSON] не визнав. Суду пояснив, що заповіт від імені [PERSON] від 03.04.1996 року на ім'я [PERSON] складений відповідно до вимог законодавства, його ніхто не підробляв, підпис на заповіті поставлений заповідачем добровільно. Не заперечує, що дублікат заповіту повністю не відповідає оригіналу заповіту, однак вважає, що дана обставина не є суттєвим порушенням. Ствердив, що [PERSON] та [PERSON] одна і таж сама особа, однак при видачі йому паспорта була допущена помилка. Зазначає, що при написанні заповіту особа заповідача ним встановлена, дієздатність його перевірена. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] Представник Надвірнянської РДНК позов також не визнала. Суду пояснила, що за заявою [PERSON], після смерті [PERSON], була заведена спадкова справа № 242 за 2008 рік. Оскільки у [PERSON] не зберігся оригінал заповіту, їй Пнівською с/радою було видано його дублікат, який [PERSON] і надала в нотаріальну контору. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріуса не було в наявності оригіналу заповіту, а тільки дублікат. На підставі дублікату і було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] Стверджує, що свідоцтво про право на спадщину видане т.в.о. державного нотаріуса Надвірнянської РДНК Дмитрук С.Д. на законних підставах, згідно діючого законодавства. Просить суд позовні вимоги [PERSON], [PERSON] залишити без задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть від 05.11.2007 року, виданого виконкомом Пнівської с/ради, актовий запис № 87, копія якого долучена до матеріалів справи. З'ясовано також, що згідно заповіту від 03.04.1996 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: «все моє майно, що знаходиться по [ADDRESS], з чого б воно не складалося і все те, що мені належить і на що я за законом маю право, заповідаю моїй дочці [PERSON], [INFO], яка проживає зі мною по [ADDRESS]. Зміст ст. 535 Цивільного кодексу України мені роз'яснено». Судом встановлено, що даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Пнівської с/ради Надвірнянського району Сіщук У.В. та зареєстрований в реєстрі № 14. Заповіт підписаний [PERSON] в присутності секретаря с/ради. На даний час оригінал заповіту належним чином зберігається в справі 4-1 виконкому Пнівської с/ради "Перші примірники нотаріально засвідчених заповітів", що сторонами не заперечується. Крім того, сторони не заперечували ту обставину, що в журналі № 4-2 для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету за1993 рік, під № 14 зареєстрований заповіт, складений [PERSON] ([PERSON]) на дочку [PERSON] Дані журнали були оглянуті судом в судових засіданнях під головуванням судді Безбородько В.А. і в сторін, в подальшому, не виникало потреби досліджувати їх та ознайомлюватися з ними повторного . Дублікат заповіту від 03.04.1996 року, виданий [PERSON] замість втраченого оригіналу, посвідчений 22.11.2007 року, секретарем Пнівської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Гордійчуком В.В., містить такий зміст: «Я, [PERSON], що народився [INFO], що проживаю в [ADDRESS], на випадок своєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також: все те, що мені буде належати і на що я за законом матиму право, заповідаю моїй дочці [PERSON]. Зміст ст. 535 Цивільного кодексу України мені роз'яснено». Зі змісту ст.ст.1233,1234 ЦК України вбачається, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на нього має фізична особа з повною цивільною дієздатністю і здійснюється нею особисто. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом інтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно вимог ч.ч.3,4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Також, ч. 1 ст.231 ЦК України передбачено, що правочин вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним є заповіт, в якому волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, що містяться у п.18 Постанови Пленуму від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров"я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Як вбачається із листа першого заступника начальника обласного управління юстиції Ковальчука В.Д. від 04.04.2014 року за №1938/07-1848, який зберігається в матеріалах справи, у зв'язку зі звільненням завідувача Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Дремлюк В.В з роботи та необхідністю забезпечення надання нотаріальних послуг населенню Надвірнянського району, наказом Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 29.10.2007 року № 916-к обов'язки завідувача Надвірнянської районної державної нотаріальної контори тимчасово покладено на нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. Наказом Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 14.12.2009 року № 1028-к завідувачем Надвірнянської районної державної нотаріальної контори призначено Шушкевич С.М. Враховуючи вищенаведене, Дмитрук С.Д. в період з 29.10.2007 року по 13.12.2009 року мала повноваження щодо видачі свідоцтва про право на спадщину 30.10.2008 року. Вказане підтверджується копією наказу від 29.10.2007 року за №916-к, який також є в матеріалах справи. Доводи позивачів про те, що не відомо на яку особу складений заповіт, що тексти заповіту та дублікату заповіту відрізняються, а спадкодавець був неписьменним і не міг поставити підпис в заповіті, а також, що взірці підписів зовсім різні, є необґрунтованими та безпідставними, нічим об'єктивно не підтвердженими. Достовірність підпису [PERSON] на заповіті, складеному ним 03.04.1996 року на ім'я [PERSON] був предметом дослідження судово-почеркознавчої експертизи від 26.11.2012 року, висновки якої сторонам відомі, в подальших судових засіданнях клопотання про призначення повторних експертиз сторонами не заявлялись. З довідок Пнівської с/ради від від 11.12.2007 року №2-15/569, 18.02.2008 року № 2-19/162 та від 20.10.2011 року за №2-15/814, які підписані головою Пнівської с/ради, копії яких містяться в т.1 даної справи (а.с.198,210,211), вбачається, що згідно записів в погосподарських книгах по 1979 рік за адресою [ADDRESS], на проживання зареєстрований [PERSON], [INFO], прізвище якого було виправлено в 1980 році згідно паспорта [NUMBER] та дочка [PERSON],[INFO], а з 1980 по 200г рік на проживання зареєстрований [PERSON], [INFO], заборона на відчуженння та арешт на майно померлого [PERSON] не накладалась, заповіт від імені [PERSON], посвідчений у виконкомі Пнівської с/ради від 03.04.1996 року за №14, не відмінявся та не змінювався. В спадковому будинку на день смерті [PERSON]на проживання зареєстровані: дочки- [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], та внуки- [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] В управління спадковим майном вступила [PERSON] Тобто, під час посвідчення заповіту складеному [PERSON] 03.04.1996 року на ім'я [PERSON] ніхто не ставив під сумнів, що [PERSON] і [PERSON] - одна і та особа, оскільки інших осіб, з анкетними даними як у [PERSON] та місцем проживання - [ADDRESS] немає. Що стосується помилки в прізвищі спадкодавця, яка за життя ним не усунута, то вона не може впливати на реалізацію прав і обов'язків особи, в даному випадку права залишити заповіт. В ст.ст.1233,1234 ЦК України передбачено, що право особи на заповіт, у тому числі на встановлення осіб-спадкоємців за даним заповітом, є особистим правом особи, реалізовуючи яке, заповідач ніякими родинними зв'язками не обмежений. Інші доводи позивачів також не дають підстав для висновку суду про наявність обставин для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Судом не встановлено, що [PERSON] був неписьменним та не міг поставити підпис на заповіті. Рішення суду не може ґрунтуватись на сумнівах чи припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що позивачі в судових засіданнях не довели, що оспорюваний заповіт не відповідав волі заповідача і був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому до задоволення не підлягає. Як достовірно встановлено в судових засіданнях, спадкодавець та спадкоємець 03.04.1996 року порушень закону не допустили, а недоліки в роботі посадової особи, яка неналежно оформила дублікат заповіту не можуть бути достатньою підставою для визнання дублікату заповіту недійсним. Встановлені, в даному випадку, судом формальні обставини, не змінюють суті волевиявлення заповідача. Висновок суду щодо безпідставності позовних вимог в частині визнання оспорюваного заповіту та дублікату заповіту недійсними також виключає можливість задоволення позову в частині скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2008 року, виданого т.в.о. державного нотаріуса Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. на ім"я [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3006. В зв'язку з наведеним, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору на користь держави. На підставі наведеного, ст.ст. 203, 215, 1233,1234,1247,1257 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved