Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 27.02.2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем було укладено договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. У зв'язку з тим, що відповідач порушила умови договору щодо погашення кредиту, станом на 30.09.2017 року у неї виникла заборгованість в сумі 26364.38 грн., яку позивач просить стягнути. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 19.02.2018 року у справі було відкрито провадження. Відповідачу було визначено п»ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для надання відзиву. Згідно поштового повідомлення відповідач отримала копії ухвали суду та позовної заяви з додатками 23.02.2018 року. 21.05.2018 року на адресу Хмільницького міськрайонного суду надійшов відзив відповідача. Згідно ч.ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи викладене, відзив відповідача суд до уваги не приймає, так як він був поданий вже після закриття підготовчого провадження із істотним порушення строків, встановлених в ухвалі Хмільницького міськрайонного суду від 19.02.2018 року, клопотань про продовження строків для його подачі до суду не надходило. В судовому засіданні, яке відбулось 07.02.2019 року, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задоволити, посилаючись на обставини, що зазначені в позові. При цьому вказав, що можливо з відповідачем укласти угоду про реструктуризацію боргу. В подальшому, в судове засіданя не з"явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні, яке відбулось 07.02.2019 року зазначила, що сума боргу занадто велика, а тому вона її не взмозі погасити, просила надати можливість укласти з банком договір реструктуризації боргу. В подальшому, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, в судове засідання не з"явилась, причини неявки не повідомила. Суд, за згодою позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи за наявними доказами. Судом встановлено, що 27.02.2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Даний Кредитний договір складається з Анкети-Заяви (копія на а.с. 7, зворот), Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8, зворот), а також Умов та правил надання банківських послуг ( а.с. 9 -32). В порушення даних норм та умов договору, відповідач не виконала взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка згідно розрахунків наданих позивачем становить 26364.38 грн., з яких: заборгованість за кредитом 283.91 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 20696.83 грн.; нарахована комісія 3652.00 грн., заборгованість по судовим штрафам 1731.64 грн. (а.с.5-6). При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням укладення договору № б/н від 27.02.2013 року є заява відповідача ( копія на а.с. 7, зворот), відповідно до якої остання ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», про що свідчить її підпис в ній. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Сторони уклали договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Із матеріалів справи (а.с. 79,84) вбачається, що термін дії картки закінчується в останній день 01.2016 року. Як вказала у своїй [PERSON] Палата Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. А тому нарахування процентів за користування [PERSON] кредитними коштами після закінчення дії картки є безпідставним, а вимоги позивача в частині стягнення процентів після 31.01.2016 року задоволенню не підлягають. Крім того, суд враховує, що у відповідності до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15 та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №366/1358/16-ц. У розрахунку боргу за договором №б/н від 27.02.2013 року вказаний сукупний розмір комісії та пені - 3652.00 грн. Враховуючи, що суд позбавлений можливості розмежувати розмір цих двох понять, що мають різну правову природу, а тому стягненню не підлягає не лише сума пені, а й сума комісії . Тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8, зворот) визначено, що штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов»язань становить 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Проте дана умова не відповідає вимогам ст. 549 ЦК України, де передбачено, що штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому встановлення штрафу у вигляді фіксованої суми у 500 грн. суперечить вимогам законодавства і стягненню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості на загальну суму 4054.31 грн., що складається із тіла кредиту 283.91 грн., заборгованості за процентами, нарахованої до 31.01.2016 року 3577.40 грн., відсоткової складової штрафу 193 грн.(5% від суми заборгованості) Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved