Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 30.06.2011 року між позивачем та ПАТ "Кредитпромбанк" укладено кредитний договір строком до 29.06.2016 року. З метою забезпечення виконання зобов"язань за кредитом, позивач передав в іпотеку будівлі та споруди, що розташовані в [ADDRESS] , внаслідок чого приватним нотаріусом було накладено заборону на відчуження зазначеного в іпотечному договорі майна.. Крім того, 30.06.2011 , ПАТ "Кредитпромбанк" та [PERSON] уклали договір поруки за яким останній поручився перед кредитором за виконання позичальником взятих на себе зобов"язань за кредитним договором. 20.05.2013 ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" уклали договір купівлі-продажу про відступлення права вимоги за кредитними та забезпечувальними зобов"язаннями. 06.08.2020 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Інвент"уклали аналогічний договір, про що повідомлено позивача, а також направлено вимогу про погашення боргу за кредитним договором. У разі невиконання вимоги було повідомлено про можливість процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначає, що заборгованість за кредитним договором ним погашена, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, а тому договір іпотеки припинив свою дію у зв"язку з виконанням кредитних зобов"язань. В зв"язку з чим просить визнати іпотечний договір припиненим, а також припинити обтяження майна та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про заборону відчуження іпотечного майна. Ухвалою суду від 04.12.2020 відкрито загальне позовне провадження. 18.01.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з"явились, подавши клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності, оскільки про порушенні права позивачу могло стати відомо ще у 2016 році у зв"язку з закриттям виконавчого провадження з примусового виконання рішення Хмільницького міськрайонного суду 31.08.2016 року. Суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини. 30.06.2011 року з метою виконання кредитних зобов"язань за договором №36.3/57- КМК/11 від 30.06.2011 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та позивачем укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Термін дії договору з моменту нотаріального посвідчення та до повного виконання Іпотекодавцем зобов"язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором. У відповідності до п. 2.4 іпотечного договору при посвідченні цього договору нотаріус накладає заборону на відчуження майна до моменту повного виконання зобов"язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем за Кредитним договором. (а.с.11-13) Згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 31.08.2016 року встановлено, що 20.05.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та АТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, а тому внаслідок неналежного виконання боржником [PERSON] кредитних зобов"язань АТ "Дельта Банк звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості на загальну суму 332793,64 грн, який задоволено у повному обсязі (а.с.14, зворот) 22.09.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Хмільницького міськрайонного суду від 31.08.2016 (а.с. 15-16) 04.10.2016 виконавче провадження закінчено у зв"язку з виконанням рішення суду (а.с. 17) 07.08.2020 на адресу позивача направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, зі змісту якого вбачається, що 06.08.2020 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕНТ" укладено договір про відступлення права вимоги, а також направлено вимогу про усунення порушень, які полягають у невиконанні кредитних зобов"язань та наявності боргу (а.с.6,7 33-35) 26.08.2020 позивач, з метою досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача з заявою про безпідставність вимог останнього у зв"язку з погашенням кредитної заборгованості та необхідність зняття заборони на відчуження предмету іпотеки (а. с. 31) Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду при розгляді справи № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) від 27.03.2019 року. Враховуючи, що зобов"язання по кредитному договору №36.3/57-КМК/11 від 30.06.2011 року виконано в повному обсязі, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження, тому відпала необхідність забезпечувати зобов`язання шляхом іпотеки та заборони на відчуження нерухомого майна, що належить [PERSON] . Про припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням позичальником також свідчить і відсутність протягом 2016-2020 р.р. будь-яких притензій ПАТ "Дельта Банк"до позичальника. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору). Судом встановлено, що, посвідчивши іпотечний договір, нотаріус наклав заборону відчуження будівель та споруд в [ADDRESS] , що відповідає пункту 2.4 іпотечного договору, згідно з яким при його посвідченні нотаріус накладає таку заборону до моменту повного виконання зобов`язань позичальником перед іпотекодержателем за кредитним договором. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном, тому слід зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Що стосується клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зазначає таке. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.(с. ст. 260,261 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останній звернувся до [PERSON] з вимогою про усунення порушень в серпні 2020 року, тобто саме з цього часу позивачу стало відомо про порушення його права власності на майно, враховуючи повне виконання вимог кредитного договору. Попередній кредитор АТ "Дельта Банк" жодних вимог до позивача в тому числі і щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не направляв, тобто дій, які б могли свідчити про порушення права позивача на майно не вчиняв, відповідно підстав для звернення до суду за захистом порушених прав у позивача не було. Враховуючи, що позивач [PERSON] звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права власності на нерухоме майно в межах трирічного строку позовної давності, тому суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання відповідача відмовити, а позовні вимоги задоволити в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 840,80 грн сплаченого останнім судового збору .

Outcome: approved