Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 29 квітня 2000 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управліня юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у сторін народилися сини - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя, шлюб та сім»ю. Протягом останніх трьох років відносини між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Між сторонами часто виникають суперечки, свідками яких стають їхні неповнолітні сини, що негативно впливає на їхній психологічний стан. Сторони не підтримують шлюбні стосунки; окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Позивач та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 29 квітня 2000 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управліня юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 269. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітні сини - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз»ясненнями, які викладені в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шліюб та сім»ю, ведення домашнього господарства та виховання дитини. Шлюб існує формально. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved