Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" (м.Дніпро, вул.Набережної Перемоги,50) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] ([ADDRESS]) про стягнення заборгованості, посилаючись на те що відповідно до укладеного договору №б/н від 26.12.2006р. відповідач отримав кредит у розмірі 5100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору [PERSON] зобов"язання не виконав, у зв"язку з чим станом на 31.03.2014р. має заборгованість - 18591,22 грн., яка складається з 3516,29 грн. - заборгованість за кредитом, 11963,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1750 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 861,49 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 18591,22 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, подав заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності. Пояснив, що позивач звернувся до суду з позовом в червні 2014 року після постановлення рішення суду від 29.03.2012р. про відмову у позові за тим же договором за пропуском строку позовної давності. З наданих до суду розрахунків заборгованості по договору №б/н від 26.12.2006р. вбачається, що заборгованість постійного характеру виникла у відповідача, починаючи з липня 2007р., то враховуючи положення п.6.9 Умов та правил надання банківських послуг, позивач мав дізнатися про порушення своїх прав і законних інтересів, починаючи з серпня 2007 року, з цього часу і мав право на пред"явлення позову. Таким чином, позивач знову звернувся до суду після закінчення встановленого законом строку позовної давності. Позовна давність переривалась внаслідок виконання відповідачем частини зобов"язань шляхом внесення на рахунок позивача відповідних платежів. Востаннє відповідач здійснював сплату коштів 08.05.2008р., а тому часткова проплата відповідачем заборгованості жодною мірою не вплине на факт пропущення строків позовної давності. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н від 26.12.2006р., відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 5000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, кредитний договір б/н від 26.12.2006 року складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів та Памятки клієнта. Згідно з пунктом 6.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Відповідач свої зобовязання щодо повернення кредиту не виконав, порушивши умови договору щодо погашення кредиту. Згідно п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні відповідачем строків сплати по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, відповідач зобовязаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ст.259 ЦК України). Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права. Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності до предявлення позову, про застусування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки,накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з ч.ч.2,3 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Верховний Суд України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Відповідно до заяви відповідача від 26.12.2006 року, кредитні правовідносини між позивачем і відповідачем виникли 26.12.2006 року. Пунктом 6.9. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку виникнення заборгованості утримувача по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі обладнання та в інших випадках, клієнт зобовязується погасити заборгованість на протязі 30 днів з моменту її виникнення. Окрім цього, згідно п. 9.4. Умов та правил надання банківських послуг у випадку наявності перевищення платіжного ліміту і не погашенні його клієнтом на протязі 6 місяців, карта закривається. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 березня 2012 року відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності в задоволенні позову КБ Приватбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.12.2006р. станом на 31.08.2011р. в сумі 12263,45 грн., яка складається з 3516,29 грн. - заборгованість за кредитом, 6437 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1250 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи 500 та 560,16 грн. Дане рішення позивачем не оспорювалось та набрало законної сили, однак у травні 2014 року позивач звернувся повторно з відповідача з даним позовом про стягнення заборгованості за цим самим договором в сумі 18591,22 грн. станом на 31.03.2014р., яка складається з 3516,29 грн. - заборгованість за кредитом, 11963,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1750 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 861,49 грн. - штраф (процентна складова). Встановлено, що з травня 2008 року відповідачем кредит не погашався, в листопаді 2008р. настав строк остаточного погашення кредиту, коли позивач міг дізнатись про порушення свого права, отже з даним позовом позивач звернувся через 6 років в червні 2014 року після спливу в листопаді 2013 року пятир ічного строку позовної давності по основній вимозі та постановлення 29 березня 2012 року рішення суду, яким встановлено пропуск банком строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.12.2006р. Відповідач в ході розгляду справи заявив про застосування строку позовної давності. Натомість позивач з заявою про поновлення строку позовної давності не звертався, доказів поважності причин пропуску строку позовної давності не надав. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду після закінчення встановленого законом строку позовної давності. При цьому суд бере до уваги можливість застосування переривання перебігу позовної давності по вказаних кредитних правовідносинах згідно ст. 264 ЦК України внаслідок виконання відповідачем частини своїх зобовязань за кредитним договором шляхом внесення на рахунок позивача відповідних платежів. В той же час востаннє відповідач здійснював сплату коштів по кредитному договору 08.05.2008 року, а тому навіть наведені вище дії відповідача по частковій оплаті заборгованості жодною мірою не вплине на факт пропущення позивачем строків позовної давності жодною мірою не вплине на факт пропущення строків позовної давності. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» у п. 31 зазначено, що враховуючи вищевказані положення, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, в звязку з цим відповідно до вимог ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивача й понесені судові витрати.

Outcome: dismissed