Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 20 грудня 2006 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповіла йому земельну частку (пай) площею 6,9 умовних кадастрових гектарів на території Краснівської сільської ради, яка належала їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Але 10 січня 2008 року [PERSON] на підставі вказаного Сертифікату відповідно до розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації №1029 від 11.12.2007 року було видано Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельні ділянки загальною площею 5,95 га з них: на земельну ділянку площею 5,07 га (кадастровий номер [NUMBER]), на земельну ділянку площею 0,05 га (кадастровий номер [NUMBER]), на земельну ділянку площею 0,83 га (кадастровий номер [NUMBER]). [INFO] [PERSON] померла. У вересні 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але йому було відмовлено, оскільки в заповіті вказано, що дана земельна ділянка належить спадкодавцеві на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], хоча насправді 10 січня 2008 року видано Державний акт серії [NUMBER]. [PERSON] не внесла зміни в заповіт у зв'язку з юридичною необізнаністю, тому просив здійснити тлумачення заповіту та визнати за ним право власності на земельні ділянки згідно з Державним актом. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, рішення просив винести на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Нива» розміром 6,9 умовних кадастрових гектарів (а.с.11). Відповідно до заповіту, складеного 20 грудня 2006 року та посвідченого 20 грудня 2006 року секретарем Краснівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №180 [PERSON] заповіла [PERSON] вищевказану земельну ділянку (а.с.10). На підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації №1029 від 11.12.2007 року [PERSON] видано Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку загальною площею 5,950 га на території Краснівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, [INFO] [PERSON] померла (а.с.14). З відповіді відділу Держгеокадастру у Волноваському районі Донецької області від 22.09.2016 року вбачається, що відповідно до розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації №1029 від 11.12.2007 року загальна площа земельної ділянки [PERSON] становить 5,950 га в тому числі: земельна ділянка площею 5,070 га (кадастровий номер [NUMBER]), земельна ділянка площею 0,050 га (кадастровий номер [NUMBER]), земельна ділянка площею 0,830 га (кадастровий номер [NUMBER]) (а.с.8). З пояснення приватного нотаріуса Степанищенка Е.А. від 03.10.2016 року встановлено, що позивачу рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки в заповіт не внесені зміни щодо правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.7). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст.1216 ЦК України. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При цьому, частина 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. З огляду на вищевикладене, судом встановлено,що [PERSON], яка померла [INFO], заповідаючи [PERSON] земельну частку (пай) належну їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] мала на увазі земельну ділянку загальною площею 5,950 га на території Краснівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну їй на підставі Державного акту серії [NUMBER]. Зміни до заповіту нею не були внесені у зв'язку з юридичною необізнаністю. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові «Про судову практику у справах про спадкування" вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилались позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом тлумачення заповіту та визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 5,950 га в тому числі: земельна ділянка площею 5,070 га (кадастровий номер [NUMBER]), земельна ділянка площею 0,050 га (кадастровий номер [NUMBER]), земельна ділянка площею 0,830 га (кадастровий номер [NUMBER]). На підставі ст.ст.213,328, 392, 1218, 1233,1256 ЦК України,

Outcome: approved