Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

В поданій до суду заяві позивачка зазначає, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] належним чином не склалися, тому 23 січня 2008 року вони даний шлюб розірвали та почали порізно проживати, а її онучка [PERSON] залишилася проживати з нею. Рішенням Любешівського районного суду від 13 травня 2015 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її дочки [PERSON] Батько [PERSON] на даний час проживає окремо в [ADDRESS], має нову сім"ю, долею дочки [PERSON] не цікавиться, не бере участі у її вихованні і вона фактично перебуває на її повному утриманні. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], оскільки відповідач не виконує свої батьківські обов"язки. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Як на підставу позбавлення батьківських прав [PERSON] позивачка вказала, що він як батько не виконує своїх обов"язків по вихованню дочки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дочкою взагалі і дочка відмовляється від спілкуванням з батьком. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні та в поданому до суду запереченні проти позову заперечив. Зазначив, що недостатньо піклувався та спілкувався з дитиною через напружені стосунки з позивачкою [PERSON], яка на його думку перешкоджає налагодити стосунки з неповнолітньою [PERSON], намагаючись втримати її біля себе з метою отримання грошей від держави на утримання дитини. Звернув увагу, що рішенням суду про розірвання його шлюбу встановлено місце проживання дитини за адресою позивачки [PERSON] До суду з позовом про відібрання дитини не звертався щоб не травмувати дочку, яка від народження проживала в сім"ї бабусі. Зазначив, що після рішення Любешівського районного суду від 03.06.2015 року, яким в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] відмовлено, змінив ставлення до дитини, забрав її на деякий час в сім"ю, телефонував їй, цікавився її життям, купував подарунки, однак [PERSON] відмовилась від будь-яких контактів з ним. З метою налагодження відносин з дочкою, звертався за допомогою до класного керівника, шкільного психолога Любешівського НВК, служби у справах дітей Любешівської РДА Волинської області. Бажає забрати дочку у свою сім"ю, де її люблять його дружина та син. Вважає, що [PERSON] відмовляється від спілкування з ним та проживання в сім"ї через негативний вплив бабусі - позивачки по справі, з якою у нього неприязні стосунки. Прохає в позові відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - Любешівської державної районної адміністрації Волинської області - Токар А.В. вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, а саме позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], оскільки він недостатньо цікавиться її вихованням, не виконує свої батьківські обов"язки, вона не виявляє бажання спілкуватися з батьком та його дружиною, хоче жити з бабусею та дідусем. Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], яка народилась [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Рішенням Любешівського районного суду від 07.09.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та місцем проживання малолітньої дочки [PERSON] визначено місце проживання її матері [PERSON] Рішенням цього суду від 13.05.2015 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо дитини [PERSON] З довідки про склад сім"ї № 592 від 05.02.2016 року акту обстеження житлово-побутових умов від 23.10.2015 року № 559/23 вбачається, що малолітня [PERSON] зареєстрована і на даний час проживає [ADDRESS] разом із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON], які її утримують, виховують, створили належні умови для проживання та нормального розвитку. Орган опіки та піклування Любешівської РДА Волинської області у своєму висновку від 30 грудня 2015 року зазначив про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо дитини [PERSON] Цей висновок обґрунтований тим, що відповідач неналежно виконує батьківські обов"язки по вихованню та утриманню дочки, а дитина не виявляє бажання спілкуватися з батьком, бажає проживати в сім"ї бабусі та дідуся. Рішенням Любешівського районного суду від 03.06.2015 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено через відсутність на час розгляду справи достатніх підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] Даним рішенням встановлено, що [PERSON], хоч і в недостатній мірі, однак брав участь у вихованні та утриманні дитини, а неналежне виконання на той час [PERSON] батьківських обов"язків щодо дочки [PERSON] є наслідком складних конфліктних стосунків з родиною матері дитини, де остання проживає на даний час. В суді встановлено, що після прийняття 03.06.2015 року рішення Любешівським районним судом відповідач [PERSON] змінив ставлення до дочки, вона протягом певного періоду влітку проживала в сім"ї батька, однак повернулася до бабусі з невстановлених в суді причин. [PERSON] намагався налагодити контакт з дочкою, з цією метою приходив до школи, телефонував, купував подарунки, однак дочка відмовилась від будь-яких контактів з батьком, не вказуючи причини. За допомогою в налагодженні стосунків звертався в Любешівський НВК до класного керівника дочки та шкільного психолога, службу у справах дітей Любешівської РДА Волинської області та Любешівський районний центр соціальних служб. Наведені обставини ствердили в суді допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачка [PERSON] не оспорювала їх у суді. Допитана в суді неповнолітня [PERSON] ствердила, що батько [PERSON] намагався контактувати з нею, запрошував у сім"ю, купував подарунки. Однак вказала, що з батьком спілкуватись не бажає, бажає проживати в сім"ї дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] Причини негативного ставлення до батька не назвала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові № 3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положень діючого законодавства позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, застосовується лише за умов доведеності винної поведінки батька в ухиленні від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов"язками. Проаналізувавши під час судового розгляду надані сторонами докази, суд встановив, що відповідач змінив своє ставлення до дитини, намагався налагодити з нею контакт, бажає спілкуватися з дочкою, цікавиться її життям та інтересами, разом з дружиною бажають спільно виховувати її, забрати її в сім"ю, турбуватися про її фізичний та духовний розвиток. Як убачається з характеристики від 08.02.2016 року № 73 учениці [PERSON], яка навчається у 7-В класі, дитину забезпечує всім необхідним та займається її вихованням бабуся [PERSON], батько почав цікавитись життям [PERSON] лише у 2015 році. Допитана в суді свідок [PERSON] дружина відповідача показала, що під час спілкування з неповнолітньою [PERSON] влітку 2015 року налагодила з нею контакт, разом виконували хатню роботу, готували їсти, відпочивали, відвідували будівництво будинку, де має проживати сім"я і де [PERSON] вибрала собі кімнату та говорила про майбутнє її оформлення. Доповнила, що після спілкування з бабусею контакт з дитиною був втрачений. Будь-які спроби налагодити спілкування виявились безрезультатними. Вказала, що разом з чоловіком бажають повноцінно спілкуватися з [PERSON], забрати її в сім"ю, забезпечити її нормальний розвиток. Сама неповнолітня [PERSON] в суді ствердила, що спілкування з [PERSON], дружиною тата, було їй комфортним. На думку суду висновок органу опіки та піклування Любешівської РДА Волинської області від 30 грудня 2015 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дитини [PERSON] є недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не встановлені і не наведені обставини, які підтверджують умисне ухилення батька від виховання дитини, а лише констатується факт, що він не брав участі у її вихованні, при чому без з"ясування і аналізу причин цього. Сама лише відмова неповнолітньої [PERSON] від спілкування з батьком не може бути підставою позбавлення його батьківських прав. У вказаному висновку не зазначено чому позбавлення [PERSON] є доцільним і чому воно відповідає інтересам дитини. А тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 СК України суд не погоджується з даним висновком, оскільки він недостатньо обґрунтований і не відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної асамблеї ООН № 44/25 від 20.11.1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В суді не здобуто доказів щодо беззаперечного умисного свідомого нехтування відповідачем своїх обов"язків та не доведено його винну поведінку щодо ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку дочки, її утриманні, а тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Разом з тим суд звертає увагу, що позивачка [PERSON] не змогла пояснити та відповідно не довела належними та допустимими доказами ту обставину, для захисту яких прав та інтересів дитини вона звернулась в суд із зазначеним позовом. При цьому вказала, що причиною у зверненні до суду є визначення внучці статусу дитини - позбавленої батьківського піклування, призначення її опікуном та отримання від держави коштів на її повне утримання, що на думку суду не відповідає інтересам неповнолітньої [PERSON] Разом з тим, суд повторно констатує в рішенні, що наявність особливо неприязних стосунків між позивачкою та відповідачем, часті конфлікти між ними з приводу виховання та утримання неповнолітньої [PERSON], перешкоджаня позивачкою у спілкуванні внучки з батьком, про що ствердили в суді обидві сторони, є однією з причин неможливості належного виконання відповідачем батьківських обов"язків. В суді позивачка [PERSON] категорично ствердила, що не бажає спілкуватися з [PERSON] з приводу виховання та утримання неповнолітньої [PERSON], не бажає отримувати від нього будь-яку допомогу, відмовилася від отримання грошей та одягу для неповнолітньої. На думку суду, така поведінка позивачки не відповідає інтересам дитини, оскільки позбавляє можливості батька брати участь у вихованні своєї доньки [PERSON] та спілкуватися з нею. Частиною 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у будь-якому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості тощо. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у вищезазначеній постанові позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. За наведених обставин, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов"язки, особу [PERSON], який характеризується виключно позитивно, бажає спілкуватися з дочкою та займатися її вихованням і утриманням, та те, що до позивача раніше не застосовувалися попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Хоча рішення приймається в користь відповідача, однак суд вважає за необхідне застосувати до [PERSON] такий превентивний захід як попередження про необхідність зміни свого ставлення до дитини та виконання батьківських обов"язків з покладенням на орган опіки та піклування контролю за виконання ним батьківських обов"язків щодо дочки [PERSON]. У зв'язку з відмовою у позові відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, які понесла [PERSON], стягненню з [PERSON] не підлягають.

Outcome: dismissed