Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у фактичному шлюбі з жовтня 2013 по березень 2015 року, від якого мають мололітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Після розірвання подружніх стосунків відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання дитини і ухиляється від своїх обов"язків по вихованню дитини та надання додаткових витрат на лікування та оздоровлення, допустив 8607,76 грн. заборгованості по аліментам, життям дитини не цікавиться, жодного разу не відвідав вдома чи у дошкільному закладі, чинить перепони для виховання дитини, зокрема не надає дозволу на вивіз дитини за кордон для оздоровлення. На захист інтересів дитини просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться нею, має заборгованість за аліментами. Останній раз батько приходив відвідати доньку у листопаді 2015 року, тоді у них з відповідачем виник конфлікт, після того спілкування було припинене. Посилається на те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов"язків, а тому просить позбавити його батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з"явився, суду надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність за влаштування на роботу за межами області, просив не позбавляти його батьківських прав щодо доньки. Представник третьої особи, враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши докази по справи, суд прийшов до наступного. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Сторони визнають, що з жовтня 2013 по березень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с.6). Після розірвання шлюбу дитина за згодою між батьками залишилася проживати з матір»ю. Згідно акту обстеження умов проживання від 05 вересня 2016 року за адресою [ADDRESS], сім"я проживає у орендованій квартирі, умови проживання та всебічного розвитку дитини матір"ю створено (а.с.12). Відповідач зареєстрований в м.Снігурівка Миколаївської області, однак проживає у м.Кривий Ріг, де нещодавно влаштувався на роботу, що підтверджено свідченнями його матері свідка [PERSON], які не спростовано. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позивач в обґрунтування необхідності застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав посилається на те, що він не цікавиться донькою, не займається її вихованням, не піклується про її фізичний і моральний розвиток, жодного разу не відвідав доньку у дитячому садку. Так, згідно повідомлення адміністрації ДНЗ №2 м.Снігурівка батько дитини [PERSON] з часу влаштування дитини з 15 серпня 2016 року в садочку не з"являється і не цікавиться її життям (а.с.9). Свідок [PERSON] суду показала, що зі слів позивачки їй відомо, що [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки, однак коли сторони жили однією сім"єю відповідач піклувався про доньку, добре ставився до неї. Свідок [PERSON] суду показала, що є матір"ю відповідача, дійсно її син майже рік відсутній за місцем проживання, намагався влаштуватися на роботу, доходів ніяких не мав, вони допомагали невістці чим могли, зокрема продуктами, залишалися з онукою за потреби, однак останнім часом невістка спілкуватися з ними не бажає. Нещодавно син влаштувався на роботу у м.Кривий Ріг, можливості приїхати на даний час не має. Просить не позбавляти сина батьківських прав, оскільки він не ухиляється від виховання та утримання доньки. Як видно з рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу) (а.с.48). Станом на 01 вересня 2016 року заборгованість [PERSON] за аліментами складала 8607 грн.76 коп. (а.с.11). Постановою слідчого СВ Снігурівського ВП ГУНП у Миколаївській області від 24 вересня 2016 року закрито кримінальне провадження №12016150310000541 порушене за заявою [PERSON] про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст.164 ч.1 КК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У вирішенні питання про позбавлення батьківських прав суд має врахувати інтереси дитини. Разом з тим, позивачка не обґрунтувала, яким чином позбавлення відповідача батьківських прав буде в інтересах дитини. Не містить таких доводів і висновок ООП №44 від 26 вересня 2016 року, яким визнано за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.25), а тому судом не враховується. Через те, що подружні відносини у батьків дитини не склалися й вони проживають окремо в різних містах, ускладнює спілкування того з батьків, хто проживає окремо. Сам факт не відвідування відповідачем ДНЗ, який відвідує донька з серпня 2016 року, не свідчить про те, що він свідомо нехтує своїми обов"язками та ухиляється від виховання дитини, оскільки з моменту влаштування дитини пройшов нетривалий період, а відповідач проживає у іншій області. Факт наявності заборгованості за аліментами не свідчить про злісне свідоме ухилення відповідача від утримання дитини, оскільки не доведено наявності у нього такої можливості. За даним фактом складу злочину у його діях встановлено не було. Крім того, 08 листопада 2016 року на ім"я [PERSON] здійснено переказ коштів у сумі 500 грн. у рахунок сплати аліментів. Також, відповідач просить не позбавляти його батьківських прав, що свідчить про небайдужість до дитини. Будь-яких заходів впливу зі сторони державних установ з приводу невиконання батьківських обов»язків до відповідача не застосовувалося. Соціальний супровід сім"ї не здійснювався. Разом з тим, відповідач приділяв недостатньо часу дитині, не знайшов можливості з листопада 2015 року відвідати доньку, поцікавитися її здоров"ям, матеріальним забезпеченням, а тому у цій частині поведінка батька по відношенню до доньки є винною, однак зважаючи на відсутність будь-яких попереджень із сторони державних органів в тому числі й за ініціативною позивачки за невиконання батьківських обов"язків, враховуючи період винної поведінки та обставини її допущення, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, а тому відмовляє позивачці у задоволенні позову як у передчасному, із попередженням про необхідність зміни поведінки та покладенням на ООП контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов"язків.

Outcome: dismissed