Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він працював начальником млина Великолепетиського елеватора. 22.01.2019 року на підставі наказу №1-к він був звільнений з займаної посади за власним бажанням у зв"язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. На даний час вважає звільнення незаконним, оскільки заява про звільнення від 21.01.2019 року була ним відізвана 25.01.2019 року. У зв"язку з незаконним звільненням відповідач зобов"язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Позивач просить суд поновити його на займаній посаді, виплати втрачену заробітну плату у розмірі 6725,49 грн., та стягнути з філії ПАТ ДПЗК "Великолепетиський елеватор" на його користь моральну шкоду у розмірі 20176,47 грн. 19.04.2019 року представник відповідача Бітюкова І.В . надала до суду відзив на позов у якому зазначила, що в обгрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на ту обставину, що його звільнення було незаконним, при цьому, будь-яких посилань на норми трудового законодавства, які були порушені при його звільненні позовна заява не містить, а тому вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та необгрунтованими, і такими, що не підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що заява про звільнення у зв"язку з виходом на пенсію ним була написана під тиском директора Великолепетиського елеватора [PERSON] , а тому перебуваючи у відпустці він 25.02.2019 року вирішив її відізвати, про що написав відповідну заяву. Доповнив, що 28.02.2019 року, тобто після закінчення відпустки він з ранку звернувся до лікарні, де перебував на прийомі у лікаря хірурга, а на роботу з"явився близько 11.00 год. і про причини відсутності написав пояснювальну записку та надав відповідну довідку, але вказане директором елеватора не було прийнято до уваги. За наслідком його відсутності на робочому місці близько 3 годин було винесено наказ про порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, йому оголошено догану, відсторонено від роботи, вручено наказ про звільнення, поведено розрахунок та видано трудову книжку. Вважає наказ №1-к про його звільнення від 22.01.2019 року незаконним, а тому просить суд позов задовольнити. Представники відповідача: Бітюкова І.В. та Джулай Ю.В. позов [PERSON] не визнали, підтримали раніше поданий відзив на позов та просять суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] з 24.01.2011 року згідно наказу №1-к від 24.01.2011 року працював начальником млина Філії ДП "Державна продовольчо - зернова корпорація України" "Великолепетиський елеватор", що підтверджується записом №10 трудової книжки [PERSON] Записом №11 тієї ж трудової книжки підтверджується, що [PERSON] 28.02.2019 року звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв"язку з виходом на пенсію на підставі наказу №1-к від 22.01.2019 року. Так, наказом директора Філії ПАТ "ДПЗКУ" "Великолепетиський елеватор" від 22.01.2019 року №1-к "Про звільнення [PERSON] " було звільнено [PERSON] , начальника млина з 28 лютого 2019 pоку, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (ст. 38 КЗпП України). Також, [PERSON] було нараховано та виплачено матеріальну допомогу у розмірі двомісячного середнього заробітку, згідно п. 6.34. Колективного договору. З даним наказом [PERSON] був особисто ознайомлений 22.01.2019 року, про що свідчить його підпис у графі "З наказом ознайомлений" та жодних зауважень чи заперечень [PERSON] не надав. Підставою для видачі наказу №1-к від 22.01.2019 року стала заява [PERSON] від 21.01.2019 року адресована директору філії ПРАТ "ДПЗКУ" "Великолепетиський елеватор" [PERSON] , у якій [PERSON] просить звільнити його з займаної посади в зв"язку з виходом на пенсію 28.02.2019 року та виплатити йому матеріальну допомогу у зв"язку з виходом на пенсію. Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Книгою обліку руху трудових книжок та вкладок до них Великолепетиського елеватора підтверджується, що 28.02.2019 року [PERSON] отримав на руки трудову книжку. Крім того, довідкою Філії ПАТ "ДПЗКУ" "Великолепетиський елеватор" від 15.04.2019 року за № 128 та платіжним дорученням №1 від 28.02.2019 року підтверджується, що при звільненні 28.02.2019 року в зв"язку з виходом на пенсію начальнику млина [PERSON] була нарахована матеріальна допомога в розмірі двомісячного середнього заробітку, згідно п. 6.34 Колективного договору у розмірі 15472,00 грн. та виплачена 28.02.2019 року у сумі 12622,48 грн. З особової картки працівника та наказу директора філії ПАТ "ДПЗКУ" "Великолепетиський елеватор" від 22.01.2019 року №6-к "Про надання щорічної відпустки" видно, що у період з 28.01.2019 року по 27.02.2019 року [PERSON] перебував у щорічній відпустці тривалістю 31 календарний день з 28.01.2019 року по 27.02.2019 року за період роботи з 01.03.2017 року по 27.02.2018 року. У заяві від 25.02.2019 pоку адресованій директору Філії ПАТ "ДПЗКУ" "Великолепетиський елеватор" [PERSON] , [PERSON] зазначив, що заяву про звільнення з посади начальника млина з 28.02.2019 року рахувати відізваною, оскільки вона була написана ним під тиском і погрозами з боку директора філії ПАТ "ДПЗКУ" "Великолепетиський елеватор" [PERSON] . Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" по справах про звільнення за статтею 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору, а статтею ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Проте, до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту примусу директором філії ПАТ "ДПЗКУ" "Великолепетиський елеватор" [PERSON] - [PERSON] до написання заяви про звільнення від 21.01.2019 pоку. Згідно ч. 2 ст. 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Також у Постанові Вищого адміністративного суду від 07 березня 2018 року у справі №810/2728/16 зазначено, що за працівником, який попередив власника або уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням, упродовж: двотижневого строку зберігається право на залишення на роботі, за виключенням випадку, коли на його місце запрошену іншу особу, якій відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Тобто, [PERSON] упродовж двотижневого строку з моменту подання ним заяви про звільнення від 21.01.2019 року мав можливість її відкликати, але до 05.02.2019 року він не вчинив жодних дій щодо відкликання своєї заяви про звільнення від 21.01.2019 року, а тому подана лише 25.02.2019 року заява про відкликання заяви про звільнення була подана [PERSON] з порушенням двотижневого строку, передбаченого ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку Філії Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Великолепетиський елеватор" затвердженого зборами трудового колективу "Великолепетиський елеватор" від 08.02.2011 року початком роботи є 8 година ранку. Так, доповідною запискою від 28.02.2019 року та актом від 28.02.2019 року підтверджується, що начальник млина [PERSON] 28.02.2019 року станом на 11 год. 15 хв. не з"явився на робочому місці і не повідомив про причини своєї відсутності, у зв"язку з чим Наказом №32-в від 28.02.2019 року [PERSON] оголошено догану та відсторонено від роботи 28.02.2019 року. Згідно доповідної записки [PERSON] від 28.02.2019 року адресованої директору Філії Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Великолепетиський елеватор" [PERSON] - [PERSON] не погодився з наказом про оголошення йому догани та надав довідки з лікарні. Так, з долучених до матеріалів справи довідки КЗ "Великолепетиська ЦРЛ" від 28.02.2019 року та запису амбулаторної картки [PERSON] видно, що дійсно [PERSON] 28.02.2019 року відвідав кабінет хірурга зі скаргою на болі в області грудного відділу хребта та лівої лопатки, але надані документи не містять відомостей про час перебування [PERSON] на прийомі у лікаря та в загалом у лікарні, а тому вказані медичні документи не можуть підтвердити поважні причини відсутності його на робочому місці більше 3 годин, і на думку суду [PERSON] мав як фізичну та і технічну можливість завчасно повідомити керівництво "Великолепетиського елеватора" про його намір звернутися до лікарні. 01 березня 2019 року [PERSON] на роботу не вийшов у зв"язку з чим наказом №10-к від 01.03.2019 року [PERSON] , технолога 1 категорії млин-цеху, за його згодою, переведено на посаду начальника млин-цеху з 1 березня 2019 року. Суд вважає, що доводи позивача [PERSON] щодо наявності підстав для скасування наказу директора філії ПАТ "ДПЗКУ" "Великолепетиський елеватор" від 22.01.2019 pоку №1-к «Про звільнення [PERSON] » та поновлення його на займаній посаді є безпідставними та необгрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не доведено, що заява про звільнення написана ним під тиском директора філії ПАТ "ДПЗКУ" "Великолепетиський елеватор", тобто волевиявлення позивача щодо розірвання трудового договору за власним бажанням у зв"язку з виходом на пенсію було вільним та відповідало його внутрішній волі, заява про відкликання заяви про звільнення подана з порушенням двотижневого строку, передбаченого ст. 38 КЗпП України, а тому звільнення відбулося з дотриманням норм діючого трудового законодавства і порушень прав та законних інтересів Позивача не відбулося, а тому відсутні підстави для про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд, вважає необхідним у задоволенні позову [PERSON] до Філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорації України" "Великолепетиський елеватор" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі ст.ст. 21, 38, 47 КЗпПУкраїни,

Outcome: dismissed