Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач 24.12.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на утримання вказаної вище дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обгрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі з 05.11.99 р.. За час шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей: син [PERSON] , [INFO]., який вже досяг повноліття; дочка [PERSON] , [INFO] .. Шлюб між сторонами розірвано 19.12.11 р. за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області у справі № 2/0306/1868/11. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу відповідач перестав приймати участь у вихованні дочки та її утриманні, цікавитись її духовним та фізичним розвитком, життям. Дочка проживає з нею та залишилась на повному її утриманні. Перешкод відповідачеві у спілкуванні з дочкою вона не чинила, навпаки, спонукала до цього. Дочка також бажала зустрічей з батьком, однак, безрезультатно. Відповідач відмовлявся приймати участь у житті дочки, а 22.10.19 р. добровільно нотаріально засвідчив заяву про те, що згідний, щоб його було позбавлено батьківських прав, повідомив, що створив нову сім`ю і бажання підтримувати стосунки із дочкою від попереднього шлюбу не бажає. Тому вона звернулась до органу опіки та піклування із заявою про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дочки. У грудні 2019 р. останнім було надано висновок № 422 від 12.12.19 р. про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки. Зазначає, що задоволення позову буде відповідати інтересам дитини, яка позбавлена можливості реалізувати своє право на виїзд на відпочинок за кордон та на різні конкурси із танцювальним гуртком, учасницею якого є. Відповідач як батько постійно безпідставно ухиляється від надання відповідних заяв про дозвіл на такий виїзд. Покликаючись на ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 15, 141, 150, 152, 155, 157, 164, 165, ч. 4 ст. 166, ст. ст. 180, 181, ч. 4 ст. 184, ч. 2 ст. 182 СК України, судову практику, Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», зазначає, що вважає за можливе сплачувати відповідачеві 1 200 грн аліментів на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини сторін, так як відповідач є працездатною особою молодого віку з хорошим здоров`ям, інших утриманців не має. Просить позов задовольнити. За ухвалою судді від 14.01.20 р. відкрито провадження у справі. Про зміст вказаної вище ухвали суду та позовної заяви відповідачеві було повідомлено засобом розміщення інформації на офіційному вебпорталі судової влади в мережі Інтернет. За станом на 29.04.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Пояснила, що перешкод відповідачеві у спілкуванні з неповнолітньою дитиною вона не чинила та навпаки, сприяла налагодженню спілкування. Відповідач, будучи повідомленим нею про намір звернутись з розглядуваним позовом до суду, надав їй нотаріально завірену заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Її старшого сина відповідач також виховував недостатньо, однак, вона це терпіла. В даний час відповідач ускладнює їй вирішення питань, пов`язаних з поїздкою неповнолітньої дочки за кордон у справах чи на оздоровлення, екскурсії тощо. У судовому засіданні представник позивача - адвокат позовні вимоги також підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Суду додатково пояснила, що позивачеві навіть не відомо місцезнаходження відповідача. Останній має невиконані боргові зобов`зання, не переймається жодним чином інтересами дочки та влаштовує своє особисте життя. За його заявою: він не бажає значитись батьком своєї малолітньої дочки - [PERSON] .. Позивач у судове засідання 01.06.20 р. не з`явилась, хоча належно повідомлена. Про причини неявки суду не повідомила та заяви про відкладення розгляду справи до суду не подала. Відповідач у судовому засіданні 01.06.20 р. позов визнав у повному обсязі та суду пояснив, що копію позовної заяви з додатками і копією ухвали суду про відкриття провадження у справі ним отримано вчасно. Дійсно, обставини його життя, про які він воліє не повідомляти, складаються таким чином, що він не спілкується із дочкою у належному обсязі тривалий час - біля 8 -ми років - та і у подальшому його ставлення не зміниться на краще. Участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею він не приймав без поважних причин. Не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої дочки - [PERSON] .. Він має мінімальний несталий доход, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. За станом на 01.06.20 р. відзиву на позовну заяву відповідач до суду не подав. Суд, вважає, що розгляд справи можливий у відсутності особи, яка не з`явилась. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника позивача - адвоката, представника драгун опіки та піклування, заслухавши думку дитини, показання свідків, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так свідок [PERSON] в суді 29.04.20 р. показала, що сторін у справі вона знає. Раніше вони проживали неподалік неї у смт. Люблинці Ковельського району Волинської області - до 2019 р.. У вихованні дітей позивача відповідач участі не брав. Після розлучення сторін у 2011 р. вона відповідача у смт. Люблинці Ковельського району Волинської області не бачила. Від дочки позивача їй відомо, що ніякої допомоги відповідач дітям не надавав. Сім`ю позивача вона після 2011 р. відвідувала часто - 2 - 3 рази на тиждень і допомагала позивачеві у догляді за дітьми, у підготовці до свят тощо. Дочка позивача повідомила їй, що не бажає спілкуватись з батьком, так як останній неодноразово телефонує до неї і вимагає фінансової допомоги від позивача. Свідок [PERSON] в суді 01.06.20 р. показала, що позивача у справі вона знає, мешкають по сусідству 4 роки. По святах та при святкуванні днів народження вона буває у сім`ї позивача. Про відповідача і його небажання спілкуватись з дочкою їй відомо зі слів позивач та її дочки. Причин цього вона не знає. Дитина виховується лише позивачем. Дочка позивача плакала з того приводу, що їй телефонував відповідач та брати слухавку після цього не хотіла. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з копією свідоцтва про народження, неповнолітня [PERSON] є [INFO] , батьками останньої є: [PERSON] та [PERSON] - відповідач у розглядуваній справі. Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 19.12.11 р. у цивільній справі № 2/0306/1 868/11 провадження № 2/0306/11 338//11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 29.12.11 р., шлюб сторін, що був укладений 05.11.99 р., було розірвано у судовому порядку. Згідно з копією свідоцтва про зміну імені від 17.02.18 р., [PERSON] , [INFO] , змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Неповнолітня [PERSON] , дійсно, проживає в даний час спільно з позивачем, що стверджується копіями аркушів будинкової книги серії [NUMBER] для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у кв. [ADDRESS] . Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Згідно з копією нотаріально посвідченої заяви відповідача від 21.10.19 р., він не заперечує проти того, щоб бути позбавленим батьківських прав щодо своєї дочки у судовому порядку та просить справу розглядати у його відсутності. Однак суд критично оцінює таку заяву, так як позов, який відповідач 22.10.19 р. просив розглядати без нього, закладено до суду лише 24.12.19 р., тобто, більш як через 2 міс. після оформлення такої заяви без ознайомлення з її змістом та обгрунтуванням. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Ковельської міськради Волинської обл., затвердженого рішенням виконкому Ковельської міськради Волинської області № 422 від 12.12.19 р. «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав», є доцільним та відповідає інтересам вказаної вище неповнолітньої дитини сторін позбавлення відповідача батьківських прав щодо неї. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню своєї вище зазначеної неповнолітньої дитини без поважних причин тривалий час. Наміру змінити своє ставлення до виконання своїх батьківських обов"язків щодо цієї дитини на краще відповідач у судовому засіданні не підтвердив. А тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаної вище неповнолітньої дитини є доцільним, не суперечить її інтересам, відповідатиме найвищим її інтересам як дитини з огляду на необхідність її ж захисту, що стверджено і міжнародними правовими актами, зокрема, Конвенцією ООН про права дитини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання своєї спільної неповнолітньої дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом зі спільною неповнолітньою дитиною сторін, належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом зі спільною неповнолітньою дитиною сторін. Таким чином позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище спільну неповнолітню дитину сторін; відповідач добровільно коштів на утримання цієї дитини не надає, хоча має обов`язок по її утриманню до досягнення нею повноліття. Даних про те, що відповідач працює та має несталий доход, а також - про розмір такого доходу - позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування не надано, дані про інших утриманців у розпорядженні суду відсутні, відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав, а у судовому засіданні підтвердив наявність у нього несталого доходу, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини сторін у твердій грошовій сумі. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій, а саме: в розмірі по 1 200 грн щомісячно на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1 626 гривень, з 1 липня - 1 699 гривень, з 1 грудня - 1 779 гривень; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом щодо вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн, 40 коп.. Оскільки позивач за даною категорією справ сплатила судовий збір за Законом щодо вимоги про позбавлення батьківських прав, то з відповідача на її користь слід стягнути судові витрати в сумі 768 грн, 40 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: approved