Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа у порядку окремого провадження за заявою [PERSON], заінтерисовані особи: Друга київська нотаріальна контора Головного територіального управління юстицій у м.Києві, Київська міська рада,аінтересована особа: [PERSON] про встановлення факту постійного проживання спадкоємся разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник посилається на те, що [INFO] помер [PERSON], 1954 року народження (далі спадкодавець), що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER]. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкодавцеві на праві власності належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] (далі майно) на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15.07.1993 року. Окрім спадкодавця право власності на майно в рівних частках по 1/4 виникло і у членів його сім"ї - [PERSON] - дружини, [PERSON] - дочки, [PERSON] - дочки. [INFO] [PERSON] померла. На момент смерті спадкодавця шлюб між подружжям було розірвано. Після смерті [PERSON] дочки [PERSON] та [PERSON] успадкували за законом в рівних 1/4 частину майна, що їй належить. Право власності на 1/8 частини квартири належить [PERSON], пвдтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Шершук О.В., державним нотаріусом другої Київської нотаріальної контори 30.05.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 10-317. 12.10.2017 року [PERSON] звернулась до другої Київської нотаріальної контори із документами для оформлення права на спадщину за законом після смерті її батька - [PERSON], однак 12.10.2017 року державним нотаріусом другої Київської нотаріальної контори Шевшун О.В., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв"язку із пропущенням строків прийняття спадщини. Спадкоємедь проживає в квартирі [ADDRESS] з 1993 року, проживала на час відкриття спадщини і проживає на даний час. На вказану адресу заявник отриує кореспонденцію, здійснює сплату комунальних платежів, укладає договори на постачання послуг на своє їм"я, зокрема 15.10.2015 року спадкоємцем було укладено Договір № 1578-Д на постачання Інтернет послуг, який є діючим на даний час і за користування Інтернет послугами спадкоємець сплачує кошти, що підтверджується довідкою ТОВ " Новігатор Онлайн" № 13 від 05.10.2017 року. 31.07.2014 року спадкоємець знялась з реєстрації за місцем проживання за адресою [ADDRESS], але продовжувала постійно проживти за казаною адресою. На дату смерті спадкодавця, а відповідно і дату відриття спадщини, у спадкоємця не було відмітки у паспорті про реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] і тільки 01.11.2014 року заявник зареєструвала своє місце проживання за адресою - [ADDRESS]. В судове засідання з"явився представник позивача, який заяву підтримав та просив її задовольнити. Заінтересована особа - Київська міська рада направила до суду відзив я якому просила суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у їх відсутність. Заінтересована особа : [PERSON], рідна сестра заявника, також підтвердила факт проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS], та повідомила, що на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька вона не претендує. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістомст. 1223 ЦК Україниу разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.Здійснення права на спадкування визначеноГлавою 87 ЦК України. Згідно зст. 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно д ост. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1ст. 1270 ЦК Українидля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно дост. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на час смерті її батька [PERSON] проживав разом з ним за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини (смерті останнього [INFO]). Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем [PERSON] права на отримання спадку. В судовому засіданні були допитані свідки : [PERSON], [PERSON], які повідомим, що їм відомо, що [PERSON], з 1991 року проживала разом із батьками та сестрою за адресою [ADDRESS], а після смерті батьків сама постійно проживає у вказаній квартирі. Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved