Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в Полтавський районний суд з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства « Електромотор» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 листопада 2014 року згідно з наказом № 101 був звільнений з посади майстра дільниці за його заявою відповідно до ст.38 КЗпП України. На вимогу позивача в порушення ст.116 КЗпП України всі належні при звільненні суми не були виплачені, фактичний розрахунок був проведений 14 листопада 2014 року, тому прохав суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1261 грн.37 коп. В судовому засіданні позивач, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини та підстави, позовні вимоги підтримав, доповнив вимогою про стягнення моральної шкоди та остаточно прохав суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7742 грн. 35 коп. та моральну шкоду в розмірі 7000 грн. При цьому уточнив, що фактичний розрахунок всіх належних при звільненні сум відповідачем з ним був проведений 17 листопада 2014 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та прохав відмовити в їх задоволенні. Вказав, що позивач [PERSON] за його власною заявою від 03 листопада 2014 року був звільнений з займаної посади того ж дня згідно ст.38 КЗпП України. В день звільнення позивач не працював, оскільки згідно наказу керівника на підприємстві були встановлені додаткові неробочі дні з 03 по 07 листопада 2014 року, про що позивачеві було достеменно відомо. Незважаючи на той факт, що працівники підприємства не працювали, позивачеві було повідомлено, що повний розрахунок по заробітній платі він може отримати в день звільнення в касі підприємства, яка згідно встановленого розпорядку роботи працює з 15.00 год. За розрахунком позивач звернувся 17 листопада 2014 року та відповідно в й же день з ним був проведений повний розрахунок по заробітній платі. Раніше [PERSON] з вимогою про проведення з ним розрахунку не звертався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Територіальної державної інспекції праці в Полтавської області при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 листопада 2014 року позивач [PERSON] згідно з наказом № 101 був звільнений з посади майстра дільниці ПАТ « Електромотор» на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням ( а.с.60, 61). Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення працівника провести з ним розрахунок в строки , зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум , що належать йому від підприємства , установи, організації , провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки і по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Встановлено, що в день звільнення [PERSON] не працював , що підтверджується чинним на час розгляду справи в суді наказом від 03 листопада 2014 року за № 46, згідно якого для працівників підприємства у зв»язку зі скороченням планових обсягів виробництва були встановлені додаткові неробочі дні 3-7 листопада 2014 року ( а.с. 54). Повний розрахунок по виплаті всіх сум грошового забезпечення, що належали [PERSON] при звільненні, відповідачем був здійснений 17 листопада 2014 року , що підтверджується видатковими касовими ордерами від 17 листопада 2014 року в розмірі 1637, 89 грн. та 1734, 25 грн.( а.с.16) та не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи в суді. Позивачем в судовому засіданні не доведений факт звернення до відповідача з вимогою про проведення розрахунку щодо належних йому при звільненні виплат в період із дня звільнення і до 17 листопада 2014 року та навпаки спростовується доказами, наданими представником відповідача, а саме, копією журналу вхідної кореспонденції підприємства за період із 03 листопада по 17 листопада 2014 року, де відсутній запис про звернення [PERSON] з будь-якими заявами .( а.с.92-97). Тому суд вважає, що 17 листопада 2014 року є днем пред"явлення позивачем вимоги про розрахунок та відповідно днем коли такий розрахунок підприємством був фактично здійснений. Порушення відповідачем ПАТ" Електромотор" строків розрахунку при звільненні згідно вимог ст.116 КЗпП України не встановлено. Таким чином, в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача, вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно також відмовити . Статтею 88 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат. Позивач при зверненні до суду з позовом судовий збір не сплачував згідно з нормами ст.5 Закону України " Про судовий збір" . У зв"язку з відмовою позивачу у задоволенні його позовних вимог судовий збір суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed