Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 27755,06 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 23.02.2006 року між ним та відповідачем укладено договір №DNH4КР96120009, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1817,40 грн. зі сплатою 25,08% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідач умов договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 14.06.2013року утворилась заборгованість у загальному розмірі 27755,06 грн., яка складається із 1638,25 грн. заборгованості за кредитом, 8554,06 грн.- заборгованості за відсотками за користування кредитом, 15764,89 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафних санкцій: 500,00 грн.- штрафу (фіксована частина), 1297,86грн.-штрафу(процентна складова). Зазначену заборгованість позивач просив суд стягнути з відповідача. Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18 жовтня 2013 року у задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено за безпідставністю. У поданій апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене внаслідок неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з посиланням на Закон України „Про захист прав споживачів" виходив з того, що Банком пропущено строк позовної давності. Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з"ясування всіх обставин справи, при цьому судом неправильно застосовано матеріальний закон. Так, посилаючись при вирішенні спору на положення Закону України „Про захист прав споживачів", суд не звернув уваги на те, що його дія на спірні правовідносини не поширюється. Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. В даному ж випадку з позовом до суду звернувся не споживач, а Банк, який не є споживачем. Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду України, який викладено у постанові від 20 листопада 2013 року (справа №6-126 цс 13), який є обов"язковим для застосування судами України відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК, п.7 ч.11 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" (надалі Закону), яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв"язку з самою ч.11 ст.11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв"язку з викладеним не можна погодитись з висновком суду про застосування строку позовної давності без заяви сторони у спорі та відмову в позові Банку відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону. За наведених обставин та згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2006 року відповідач [PERSON] на підставі заяви, яка являє собою кредитно-заставний договір, отримав в ПАТ КБ „Приватбанк" кредит на придбання мобільного телефона в сумі 1817 грн.40 коп. на строк до 22.03.2008 року зі сплатою 25,08% річних за користування кредитом (а.с.7). Зазначений договір є чинним і жодною із сторін не оспорений. Відповідно до ст.526 ЦК зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу... Проте, в порушення умов договору позичальник борг не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість, визначена Банком в загальній сумі 27755,06 грн. Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту, сторонами договору встановлено п"ятирічний строк звернення до суду. Згідно з наданою Банком копією меморіального ордера, останній платіж по кредиту був зроблений відповідачем 28.03.2012 року в сумі 171 грн.67 коп. Отже, строк звернення до суду Банком не пропущений. Сплата відсотків за користування кредитом, пені, штрафу передбачена умовами договору, укладеного сторонами, та Умовами надання споживчого кредиту (п.5.1-5.3- а.с.14). За наведених обставин вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та штрафу підлягає задоволенню в повному обсязі (1638,25 грн. + 8554,06 грн.+ 500,00 грн.+ 1297,86грн.). Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростований. Що стосується стягнення пені, то в цій частині вимоги Банку слід задоволити частково, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК для вимог про стягнення пені встановлена спеціальна позовна давність в однин рік. За таких обставин розмір пені слід зменшити до 4365 грн.13 коп., виходячи із розрахунку за один рік. У зв"язку з цим загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, буде становити 16355 грн.84 коп. (1638,25 грн. + 8554,06 грн.+ 500,00 грн.+ 1297,86грн.+ 4365 грн.13 коп.). Відповідно до ст.88 ЦПК за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню також понесені позивачем витрати по оплаті судового збору, підтверджені платіжними документами (а.с.19,38).

Outcome: approved