Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.10.2015 року звернувся до суду з позовом до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 17.10.1994 року по 12.05.2015 року, працюючи в якості гірника очисного вибою 5-го розраду з повним підземним робочим днем у шахті. Звільнений наказом № 1564/к від 13.05.2015 року у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я за ст. 40 п. 2 КЗпП України. Загальний стаж роботи складає 24 років 6 місяців 16 днів. В умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 24 роки 4 місяців 15 днів, про що вказано в Акті розслідування хронічного професійного захворювання від 17.09.2015 року. За час роботи в шкідливих умовах він набув два професійних захворювання: хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛІІ І-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна попереково крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Професійне захворювання виникло у зв'язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах обумовлених впливом шкідливого фактора - пил переважно фіброгенної дії, важкість праці. що зафіксовано в Акті розслідування професійного захворювання від 17.09.2015 року. У відповідності з висновками МСЕК від 30.09.2015 року при первинному огляді йому було встановлено по сукупності 55 % втрати професійної працездатності з 30.09.2015 року до 01.10.2016 року, і він визнаний інвалідом третьої групи за профзахворюванням, що підтверджується довідками, які він додає до позовної заяви. Внаслідок професійного захворювання, позивач зазнав моральну шкоду, яка полягає в тому, що він будучи здоровою працездатною людиною у віці 48 років став непрацездатним, йому встановлена інвалідність, він втратив 55% професійної працездатності. Він тривалий час перебуває на лікуванні, відірваний від сім»ї, вимушений нести матеріальні та моральні витрати на лікування, вказані обставини значно знизили його можливості реалізації матеріальних та духовних потреб, саме протікання хвороби пов'язано з фізичним болем, який носить постійний характер. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 67000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська», в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника та заперечення проти позову. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійськ Донецької області в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська» перебував в трудових відносинах з 17.10.1994 року по 12.05.2015 року, працюючи в якості гірника очисного вибою 5-го розраду з повним підземним робочим днем у шахті. Звільнений наказом № 1564/к від 13.05.2015 року у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я за ст. 40 п. 2 КЗпП України. Загальний стаж роботи складає 24 років 6 місяців 16 днів (а.с. 9-12). Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17.09.2015 року позивачу було встановлені професійні захворювання: хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛІІ І-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна попереково крижова радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Професійне захворювання виникло у зв'язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах обумовлених впливом шкідливого фактора - пил переважно фіброгенної дії, важкість праці (а.с. 4-6). Згідно висновку МСЕК від 30.09.2015 року позивачу вперше було встановлено 55% втрати працездатності в зв»язку з професійним захворюванням та він визнаний інвалідом третьої групи, дата чергового переогляду 30.09.2016 року (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 30.09.015 року йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності в зв»язку з професійними захворюваннями, він визнаний інвалідом третьої групи, дата чергового переогляду 30.09.2016 року (а.с. 7-8). В зв»язку з цим 19.10.2015 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв"язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 55% працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров"я позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з професійним захворюванням втрачена на 55%, він визнаний інвалідом 3 групи. Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 27500 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial