Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за заповітом. Вимоги позову мотивовано тим, що 15 травня 2015 року померла бабка позивача [PERSON], останнє місце проживання якої було с. Нове Село, вул. Залізнична (бувша [PERSON]) № 66, Виноградівського району Закарпатської області і після її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Нове Село по вул. Залізнична, №66 Виноградівського району. За життя померла залишила заповітне розпорядження, завірене секретарем Новосільської сільської ради Виноградівського району від 05 липня 1999 року, зареєстровано за № 3 яким все своє майно, яке їй буде належати на день смерті заповіла в рівних долях позивачу - внуку [PERSON] та своєму сину [PERSON], який скористатися своїм правом на спадкування не бажає і до 6-ти місяців відмовився через нотаріальну контору від своєї частки із заповіту в користь позивача. Cпадкоємницею до майна померлої є також її дочка (мати позивача), Соні (ур. [PERSON]) Гізелла Юріївна, яка на день смерті спадкодавця була і є працездатною, претензій до спадкового майна не ставить і не заперечує проти того, щоби внук спадкодавця (її син) успадкував цілий будинок, про що свідчить її відмова. Як спадкоємець по заповіту позивач не може оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому змушений звернутися до суду про визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленими своєчасно, в судове засідання також не зявилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність та про те, що позовні вимоги визнають повністю і не заперечують проти їх задоволення. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 15 травня 2015 року померла бабка позивача [PERSON], останнє місце проживання якої було с. Нове Село, вул. Залізнична (бувша [PERSON]) № 66, Виноградівського району Закарпатської області і після її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Нове Село по вул. Залізнична, №66 Виноградівського району. Згідно довідки виконкому Новосільської сільської ради Виноградівського району від 09.10.2015 року № 51, вулицю [PERSON] у селі [PERSON] перейменовано на вулицю Залізнична. На випадок своєї смерті спадкодавець залишила заповітне розпорядження, завірене секретарем Новосільської сільської ради Виноградівського району від 05 липня 1999 року, зареєстровано за № 3, яким все своє майно, яке їй буде належати на день смерті заповіла в рівних долях позивачу - своєму внуку [PERSON] та своєму сину [PERSON]. Заповіт заповідачем не змінено і не скасовано, про що зроблено відповідну відмітку на тексті заповіту від 09.09.2015 року. Син спадкодавця, відповідач по справі [PERSON] до 6-ти місяців відмовився через нотаріальну контору від своєї частки із заповіту на користь позивача [PERSON], що стверджується нотаріально посвідченою заявою від 12.10.2015 року, зареєстрованою в реєстрі за № 1556. Cпадкоємницею до майна померлої є також її дочка (мати позивача), Соні (ур. [PERSON]) Гізелла Юріївна, яка на день смерті спадкодавця була і є працездатною, претензій до спадкового майна не має, про що свідчить подана нею заява за реєстраційним номером 90, посвідчена секретарем Новосільської сільської ради Виноградівського району. Позивач спадщину прийняв вчасно і відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України до 6-ти місяців звернувся із заявою в приватну нотаріальну контору, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, за № 41769602 від 12.10.2015 року. Таким чином, позивач визнається таким, що прийняв спадщину і вступив у фактичне володіння спадковим майном. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Однак позивач, як спадкоємець по заповіту, не може оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому змушений звернутися до суду про визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП «Виноградівське РБТІ» Технічного паспорту від 15.10.2015 року та Довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 16 жовтня 2015 року № 465 вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в с. Нове Село, вул. Залізнична № 66, Виноградівського району Закарпатської області, будівництвом завершений (рік закінчення будівництва будинку 1957 рік, надвірних будівель та споруд - 1962 - 1988 роки), рахується за заповідачем бабусею позивача [PERSON] на підставі довідки Новосільської сільської ради Виноградівського району від 09.10.2015 року за № 50. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Відповідно до довідки Новосільської сільської ради Виноградівського району від 09.10.2015 року за № 50 жтловий будинок, який знаходиться в с.Нове Село по вул. Залізнична (бувша [PERSON]) № 66, Виноградівського району Закарпатської області , згідно погосподарської книги № 9, номер об'єкта погосподарського обліку 0436-1, рахується за [PERSON], яка померла 15.05.2015 року. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved