Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] декілька разів уточнювала позовні вимоги, в останній уточненій позовній заяві від 12.10.2020 року просила суд, розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , з відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 26.11.2005 року в РАЦС Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №743. Після розірвання шлюбу залишити мені прізвище [PERSON] . Визнати з 2003 року факт проживання [PERSON] , [INFO] , з відповідачем [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю, які не перебували в шлюбі, але їх відносини мали ознаки фактичних шлюбних відносин. Визначити, що все майно, придбане [PERSON] , [INFO] , з відповідачем [PERSON] , [INFO] , з 2003 року, а саме домоволодіння: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, гараж, автомашина марки Нісан-Венето, номер державної реєстрації [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] та техніка, меблі: Телевізор «Самсунг», телевізор «ЛД», телевізор «Панасонік», мультиварку, мікрохвильову піч, холодильник «Самсунг» сірого кольору, морозильну камеру, хлібопічку, блендер чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварку чорного кольору, соковижималку сіро-чорного кольору, електровафельницю чорного кольору, тостер сіро-чорного кольору, душову кабіну, рукомийник зі скла, бойлер, меблі в вітальню, 2 дивана, дитячі меблі, ліжко двохярусне, меблі в кімнату, меблі для кухні, кухонний гарнітур, газова плита, праска, мотоблок жовтого кольору, кондиціонер «Делфі», електропилу, бензопилу, 2 електрошуруповерт, електрочайник, пральна машина, 2 крісла, 5 комплектів білизни, сумку чорного кольору, одяг жіночий, бензо- косу оранжевого кольору, є об`єктом права спільного сумісного майна подружжя. Визначити за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0836 га, відповідно до Державного акту серія ЯЕ №146879 на право власності на землю, виданого на підставі рішення міської ради від 27.04.2007 року за № 1175, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя. Визначити за [PERSON] , [INFO] , частку у спільній сумісній власності подружжя, придбаної з 2003 року з відповідачем [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3/4 частки всього майна. Визначити частку відповідача [PERSON] , [INFO] , у спільній сумісній власності подружжя придбаного з 2003 року, зі [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всього майна. Судові витрати по справі віднести на відповідача, так як він відмовився вирішити справу в добровільному порядку. В обгрунтування позову вказано, що з 2003 року позивач проживала з відповідачем у цивільному шлюбі у своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У них був спільний бюджет. Сторони проживали як чоловік і жінка в цивільному шлюбі. У них були серйозні наміри. Позивач працювала і свою зарплату відкладала на купівлю будинку. ЇЇ мати допомагала матеріально, щоб сторони могли відкласти гроші на будинок. 26.11.2005 року позивач з відповідачем уклали шлюб в РАЦС Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу з відповідачем позивач маю трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2013 року, відносини між сторонами стали погіршуватись, їх погляди на життя, виховання дітей, організацію та ведення домашнього господарства стали розбігатися, сторони не знаходять спільної мови у повсякденних питаннях, відповідач постійно ображає позивача, навіть при дітях. Таким чином, у родині склався мікроклімат байдужості та непорозуміння, що почало негативно впливати на емоційно-психологічний стан, розвиток та виховання дітей. Відповідач вигнав позивача і їх сумісних дітей з будинку [ADDRESS] , поміняв замки і не пускає позивача додому. Позивач неодноразово викликала поліцію, але чоловік не робить ніяких висновків для себе, продовжує позивачеві. Іноді відповідач бере до себе дітей, а насправді з дітьми не спілкується, вони брудні та голодні повертаються додому, з ними там більше спілкується мати відповідача, чим він сам. В травні 2019 року сторони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Відповідач зовсім не цікавиться життям дітей, не приймає участі ні в матеріальному утриманні дітей, ні в їх вихованні. Враховуючи, що фактично шлюбні відносини вже давно припинені, сім`я давно розпалась, спільне господарство не ведеться, тому збереження шлюбу і подальше спільне життя суперечило б інтересам кожного з сторін і їх сумісних дітей. 13.10.2005 року згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за відповідачем [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується рішенням суду і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Криворізької міської ради №1175 від 27.04.2007 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0836 га, розташовану по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним Актом №146879 на вказану ділянку. За час сумісного проживання сторони придбали на спільні кошти автомобіль Нісан-Венето, номер державної реєстрації [NUMBER] за 3000 доларів США і побудували гараж на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . За час сумісного життя сторони мали заборгованість за кредитними договорами і сплачувати повинні обоє, але сплачує лише позивач. Окрім перерахованого майна, сторони придбали багато речей, а саме: Телевізор «Самсунг», телевізор «ЛД», телевізор «Панасонік», мультиварку, мікрохвильову піч, холодильник «Самсунг» сірого кольору, морозильну камеру, хлібопічку, блендер чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварку чорного кольору, соковижималку сіро-чорного кольору, електровафельницю чорного кольору, тостер сіро-чорного кольору, душову кабіну, рукомийник зі скла, бойлер, меблі в вітальню, 2 дивана, дитячі меблі, ліжко двохярусне, меблі в кімнату, меблі для кухні, кухонний гарнітур, газова плита, праска, мотоблок жовтого кольору, кондиціонер «Делфі», електропилу, бензопилу, 2 електрошуруповерт, електрочайник, пральна машина, 2 крісла, 5 комплектів білизни, сумку чорного кольору, одяг жіночий, бензо- косу оранжевого кольору. Протягом багатьох років сумісного життя з 2005 року позивач з відповідачем добудували зазначену нерухомість, робили ремонт, доглядали за станом господарських будівель, вкладали в здійснення необхідних робіт наші спільні гроші та фізичну працю. Позивач пропонувала відповідачу вирішити справу мирним шляхом, але він не погодився, тому вона звернулася до суду. Ухвалою суду від 06.11.2019 року провадження по справі відкрито в загальному провадженні та витребувано докази за заявою позивача. Позовна заява неодноразово було залишена без руху ухвалами суду. В судовому засіданні позивач, її представник заявлені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Позивач пояснила, що з 2003 року вони проживали разом з відповідачем та одружилися в 2005 році. За час сумісного проживання вони придбали будинок, їм допомагали батьки, давали гроші на будинок, на його переоформлення, та на життя, частину коштів вони разом наскладали для купівлі будинку, до цього жили у батьків півтора року, за час їх спільного проживання у них було багато кредитів та боргів. Крім того позивач зазначила, що кошти на будинок давали її батьки, вони ж сплачували за послуги нотаріуса, будинок придбаний у шлюбі, але заднім числом оформили. Сторони познайомилися та стали проживати разом з 2004 року, позивач працювала на Укрзалізниці, а відповідач вантажником в магазині, він жив у тітки, потім вони стали проживати у матері, шлюб зареєстрували в 2005 році, жили у батьків, їм надали кімнату. Скільки вони жили разом відповідач постійно виганяв позивача з дітьми з будинку. Він зараз проживає в будинку з іншою жінкою. У позивача була квартира і вона її продала, за ці кошти вона погасила кредит за автомобіль. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення відповідно змісту позовних вимог, підтримала позовні вимоги, вказала, що з 2004 року сторони проживали у цивільному шлюбі, у матері позивачки та відкладали кошти на будинок, а тому спірний будинок придбаний за спільні кошти сторін. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, пояснив, що з 2003 року він не проживав з позивачем, так як в 2003 році він ще працював в Херсонській області і будинок він придбав до шлюбу, ніхто ніяких коштів на нього не давав. Позовну вимогу про розірвання шлюбу відповідач визнає. У сторін 3 дітей, першим позивач завагітніла в 2005 році, і вони уклали шлюб, почали проживати разом, з батьками позивача. Будинок він придбав в 2005 році за власні кошти за 5000 грн. Надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою [PERSON] . У їх родині, як майже у кожної сім"ї бувають непорозуміння, але сім`я станом на 2013 рік була міцною, він забезпечував дружину та дітей, відносився з повагою та любов`ю, що підтверджує народження третьої дитини. Але потім, відповідач вважає, що їх відносини погіршилися під впливом родичів дружини, її матері та сестри. На даний час сторони мешкають окремо. Дружина забрала дітей та виїхала до своїй матері. Проживає за адресою [ADDRESS] . Відносин зі відповідачем позивач не підтримує та заважає спілкуванню зі дітьми, настроює їх проти батька. Але відповідач вважає, що діти зможуть зробити певні висновки, коли підростуть, він їх любить, виплачує аліменти на їх утримання, не заперечує, щоб діти жили з ним у його будинку. Житловий будинок, у якому відповідач проживає постійно та у якому позивач зі дітьми зареєстрована розташований за адресою [ADDRESS] відповідач придбав до реєстрації шлюбу зі позивачкою. Шлюб зареєстрований 25 листопада 2005 року, а будинок відповідач придбав у лютому 2005 року, що підтверджено рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2005 року. Відповідно до тексту рішення суду відповідач по даної справі, [PERSON] сплатив продавцю 5000 грн. за будинок. Ці гроші були особистою власністю відповідача, що можуть підтвердити його родичі та друзі, які знають усі обставини придбання будинку. Сестра відповідача підшукала йому будинок, вони разом з сестрою його оглядали. Будинок 1951 року побудови. Рішення суду, підстава для визнання права власності набрало законної сили, не оскаржено. Саме на це рішення посилається позивачка у своєму позові як на підставу набуття мною права власності. На той час, придбання будинку, сторони не перебували у шлюбі, та немає жодних підстав визнавати його спільною власністю подружжя. Відповідач не заперечує, що вони з позивачкою зустрічалися, але разом не проживали. Відповідач також не заперечує, що вони з позивачкою робили ремонти та доглядали за технічним станом домоволодіння за для комфортних умов проживання сім`ї та дітей. Заселилися вони у будинок після реєстрації шлюбу та мешкали там разом майже 15 років. Звичайно за цей період необхідно проводити текучий ремонт та доглядати за будинком інакше він стане непридатним для проживання. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог. Проживання сім`єю з 2003 року не знайшло свого підтвердження доказами та матеріалами справи. Лише підтверджено факт укладення шлюбу з 26.11.2005 року. В 2003 році відповідач працював та проживав в іншій області, коли переїхав проживав у тітки та зустрічався з позивачкою. Все вказане в позові майно не підтверджено доказами, ні його наявність, придбанні, ні його вартість. Визнала лише вимогу про розірвання шлюбу, але не з тих підстав, що вказала в позові позивачка. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сестра позивача, позивач розійшлася з чоловіком, він вигнав її з дітьми з будинку, і вона з дітьми живе у матері. Будинок сторонами батьки купили на весілля, на весілля подарували ключі. Спочатку вони проживали у батьків, а потім переїхали до будинку, сестра робила там ремонт, за всім дбала та доглядали. Племінники розповіли, що тато від них відмовився. В судовому засіданні, свідком [PERSON] надано пояснення, що 2 роки тому сестра [PERSON] зателефонувала та плачучи повідомила, що чоловік вигнав її з будинку та племінники повідомили, що від них відмовився батько, відповідач по справі. Вони обоє запальні, чоловік розпускав руки, розвестися вони хотіли вже кілька разів. Будинок придбаний з весілля, їм подарували батьки на весілля. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає сім`ю [PERSON] , так як позивач [PERSON] є донькою подруги свідка. Сторони проживали разом, інколи викликали поліцію, відповідач розпускав руки та бив позивачку. На разі [PERSON] з дітьми проживає у матері. Спірний будинок придбали батьки [PERSON] і на весілля дарували ключі від будинку. До цього сторони проживали не розписані у батьків позивачки. [PERSON] , ще була подарована квартира в с. Радушне, яку вона продала та закрила кредит за автомобіль. З 2005 року спільно проживали. [PERSON] їздив на заробітки до Польщі. Будинок ремонтували разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спірний будинок був зовсім розрушений, там були лише стіни, відновлювали та ремонтували будинок [PERSON] з чоловіком. Его сестра с мужем. Дом покупали за 4250 грн., 1500 чи 1600 грн. заплатили за переоформлення. Будинок купили за 5000 грн. Відповідач не погано заробляв, вони почали жити разом з 2003 року батьків, а коли закінчили ремонт та відновлення будинку переїхали до нього. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сестра відповідача, бабуся її чоловіка знайшла будинок та запропонувала його купити. Брат купив його до шлюбу з позивачкою. Він сам його купив, з ремонтом допомагали свідок та її чоловік. З [PERSON] брат познайомився в 2005 році, перед свадьбою. Брат жив у тітки, сторони проживали разом уже після весілля. Будинок купили за 1000 дол., вона з чоловіком хотіли його купити та не вийшло. Свідок у нотаріуса не була при покупці будинку. Позивач пішла проживати до своєї матері, в будинку зараз проживає лише брат. В гості до батьків позивача приходили перед весіллям знайомитися. Після весілля вони певний час проживали у батьків позивача. Будинок вони дуже довго відновлювали. Сторони в ньому почали проживати після народження дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона мати відповідача, зареєстрована в будинку з 2014 року, з сторонами проживала 2 роки, син купив будинок до шлюбу. Цей будинок знайшла бабуся зятя, але у нього не було коштів на його придбання, запропонували синові і він купив. Працював син альпіністом, добре заробляв. До весілля відповідач жив у тітки, будинок відновлювали. [PERSON] з дітьми пішла до матері рік тому, відповідач сплачує аліменти на утримання дітей, але позивач не дає з ними бачитися. В будинку зареєстровані син свідка, свідок, позивач та діти. Свідкові не відомо, коли саме син познайомився з позивачкою. До переїзду в будинок сторони проживали з матір`ю позивачки. Автомобіль у відповідача був, але зараз немає, вони жили разом близько 13 років. [PERSON] працювала. Свідок працювала та проживала в Херсонській області , в 2014 році переїхала до м. Кривого Рогу. Перед весіллям свідок була у матері позивачки вони знайомилися. Але тоді син жив у тітки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий родини [PERSON] , його дружина сестра [PERSON] . Відповідач проживає в своєму будинку, який він купив до реєстрації шлюбу в той момент він ще не проживав з [PERSON] . Будинок знайшла бабуся свідка, хотіла щоб він купив, але у свідка не було коштів, вони запропонували відповідачеві і той купив, так як працював альпіністом і добре заробляв. Будинок був не для проживання, там були лише стіни. Там довго робили ремонт, свідок допомагав, в будинок сторони заселилися коли вже була дитина. [PERSON] на даний час проживає з дітьми у матері, та к як вона пішла від [PERSON] . Перша дитина у сторін народилася в 2006 році. У гостях вони буди у матері [PERSON] , знайомилися перед весіллям. Коли вони зустрічалися, [PERSON] проживав у своєї тітки. За будинок [PERSON] заплатив 1000 доларів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її двоюрідний брат, він проживав та працював в Херсонській області, а потім переїхав до м. Кривого Рогу, проживав у матері свідка по [ADDRESS] , там проживав до реєстрації шлюбу з [PERSON] . Будинок придбав до реєстрації шлюбу, працював альпіністом на будівництві, його прибуток дозволяв йому купити цей будинок, він постійно жив у матері свідка. Будинок початково шукала бубуся для [PERSON] , чоловіка двоюрідної сестри свідка, але так як у них на той час не було грошей, запропонували [PERSON] купити будинок, і він його купив. Мама [PERSON] переїхала до нього і почалися сварки з [PERSON] , і матір переїхала жити на дачу. Сторони не проживають разом вже 2-3 роки, діти проживають з [PERSON] , вона не дає їм бачитися. Вислухавши позивача, відповідача та представників сторін, свідків, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що 26.11.2005 року позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб в РАЦС Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .( а.с. 9, 10, 11). 13.10.2005 року згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за відповідачем [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується рішенням суду і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Криворізької міської ради №1175 від 27.04.2007 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0836 га, розташовану по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним Актом №146879 на вказану ділянку. Рішенням суду визнано дійсним договір купівлі - продажу будинку [ADDRESS] від 10.02.2005 року, яким [PERSON] придбав вказаний будинок у [PERSON] . Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вищезазначеного договору купівлі-продажу, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Нормою ст.74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Схожі за змістом норми щодо права та порядку поділу спільного сумісного майна містяться в ст.372 СК України, якою також встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Разом з тим, згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (крім періоду з 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року); 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України (крім періоду з 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року). Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидами якого житловий будинок), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом норм ст.ст.11, 202, 204, 328, 626, 655, 656, 657 ЦК України право приватної власності на нерухоме майно може виникати у фізичної особи на підставі правочину - договору купівлі-продажу такого нерухомого майна, який є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Положеннями ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто, коли джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно з нормами ст.60, 63 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України, незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку, майно набуте під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, у дружини та чоловіка рівні права на володіння та розпоряджання ним, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться у Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Для встановлення належності майна до спільної сумісної власності подружжя, згідно з чинним законодавством та усталеною практикою Верховного Суду України і Верховного Суду має бути встановлено як факт набуття майна під час шлюбу (чи спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю), так і той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доведення позовних вимог цивільним процесуальним законом покладено на позивача. Отже, згідно рішення суду від 13.10.2005 року, яке набрало законної сили 24.10.2005 року, підтверджує факт, що 10.02.2005 року згідно договору купівлі-продажу, який визнаний дійсним за рішенням суду, відповідач [PERSON] придбав будинок в [ADDRESS] , а 26.11.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Відтак, спірне нерухоме майно, з огляду на положення ст.57 ч.1 п.3 СК України, є особистою приватною власністю відповідача по справі, а значить не підлягає поділу між сторонами. Факту спільного проживання сторін до придбання будинку та факту, що будинок був придбаний на кошти позивача чи її батьків, позивачем не доведений, жодних доказів суду не надано. До того ж суд критично відноситься до пояснень свідків позивача, адже вони різняться між собою, за їх поясненнями сторони почали проживати разом з 2003 року, потім з 2004 року, потім ключі від будинку на весілля сторонам подарували батьки позивачки, та за власні кошти придбали сторонам в подарунок спірний будинок, такі розбіжності в поясненнях викликають у суду сумнів, та суд не може допустити такі пояснення як докази по справі. Крім того, позивачем не доведено наявність, придбання та вартість майна, а саме, гараж, автомашина марки Нісан-Венето, номер державної реєстрації [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] та техніка, меблі: Телевізор «Самсунг», телевізор «ЛД», телевізор «Панасонік», мультиварку, мікрохвильову піч, холодильник «Самсунг» сірого кольору, морозильну камеру, хлібопічку, блендер чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварку чорного кольору, соковижималку сіро-чорного кольору, електровафельницю чорного кольору, тостер сіро-чорного кольору, душову кабіну, рукомийник зі скла, бойлер, меблі в вітальню, 2 дивана, дитячі меблі, ліжко двохярусне, меблі в кімнату, меблі для кухні, кухонний гарнітур, газова плита, праска, мотоблок жовтого кольору, кондиціонер «Делфі», електропилу, бензопилу, 2 електрошуруповерт, електрочайник, пральна машина, 2 крісла, 5 комплектів білизни, сумку чорного кольору, одяг жіночий, бензо- косу оранжевого кольору, яке вона просила визнати сумісною власністю подружжя та поділити, а тому суд не може задовольнити позовні вимоги в цій частині, оскільки вимоги не обгрунтовані та не підтверджені жодним доказом. Отже підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість, безпідставність та недоведеність заявлених позовних вимог, що зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині. Що стосується вимоги позивача про розірвання шлюбу, то суд зазначає наступне. Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Нормами ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу-одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась цим правом та звернулась з даним позовом до суду, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають намір зберігати шлюб. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. В силу вимог ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено з матеріалів справи, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, не примирилися, тому суд приходить до висновку, що зберегти сім`ю неможливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial