Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та відшкодування моральної шкоди. Згідно прохальної частини позову, позивач просить виділити їй та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0798 га, розташовану в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2121210100:00:002:0950, виділити їй пральну машинку "Самсунг" вартістю 3100 грн. та холодильник "Атлант" вартістю 3980 грн., стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 45992,50 грн. та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати: судовий збір в розмірі 1221,47 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з 22.07.2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 11.12.2014 року. За час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO] Вона з червня 2014 року не проживає з відповідачем, а мешкає разом з донькою в квартирі своєї матері в [ADDRESS]. Одразу після укладення шлюбу вони купили за 3000 доларів США, що на той час становило 12 000 грн., у вітчима відповідача [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS], однак при цьому ніяких договорів не укладали, оскільки мати відповідача запевняла, що всі одна сім'я та земельна ділянка належить їм з відповідачем. Уклавши шлюб з відповідачем, вона три місяці працювала в Мукачівському технологічному коледжі, після чого поїхала до нього на заробітки в Чехію. За час проживання в Чехії в 2010 році ними за 2500 доларів США було куплено автомобіль марки "Фольксваген Гольф", що еквівалентно 20 000 грн., який був зареєстрований в Чехії. Документів про купівлю даного автомобіля та копії технічного паспорта у неї немає, так як ці документи знаходились у відповідача і на даний час відповідач продав даний автомобіль без її відома. Після народження дитини в 2010 році за гроші, отримані як допомогу по народженню дитини, вона купила за 3100 грн. пральну машину "Самсунг" та за 3980 грн. холодильник "Атлант" в магазині "1000 дрібниць", що підтверджується накладною від 01.10.2010 року. Також в той період ними було придбано газову плиту за 3000 грн., мікрохвильову піч за 300 грн., пилосос за 300 грн. на ринку в м. Виноградів, документи про купівлю яких не збереглися, і меблі для кухні (тумба під мийку, тумба навісна та мийка) за 1265 грн., що підтверджується товарним чеком від 17.10.2013 року. Вся ця побутова техніка та меблі на кухню на загальну суму 11 945 грн. залишились у відповідача в квартирі в [ADDRESS], в якій він проживає на даний час. У вказаній квартирі, яка належить вітчиму відповідача [PERSON], вона, позивач, відповідач та їхня донька проживали разом з липня 2012 року. Відповідач повідомив їй, що купив цю квартиру, проте їй відомо, що правовстановлюючі документи оформлені на [PERSON] За спільні з відповідачем гроші робили ремонт у квартирі, зокрема, витратили такі кошти: - за 1300 грн. було куплено та встановлено вхідні двері; - за 8000 грн. - міжкімнатні двері, з яких 5420 грн. згідно товарного чеку від 17.10.2013 року становить вартість дверей та налічників, а на іншу суму були куплені замки, скло, лак для дверей та оплачена вартість встановлення дверей; - за 4275 грн. куплено та укладено паркет в одну кімнату, з яких за 2275 грн. куплено 35 кв.м. паркету в одну кімнату, а вартість роботи по його лакуванню, укладці та шліфовці становила 2000 грн.; - за 700 грн. встановлено новий газовий лічильник; - за 9000 грн. було куплено ванну, унітаз, дзеркала, плитку та інші матеріали у ванну і кімнату, які відповідач встановив сам; - за 4000 грн. було зроблено опалення в квартирі, зокрема, куплено чотири радіатори та труби на розводку опалення; - за 8000 грн. в фірмі "Євровікна" в м.Виноградів було куплено та встановлено три металопластикові вікна і одне вікно з дверима на балкон. Таким чином, всього на ремонт квартири витрачено 35275 грн. спільних сімейних коштів, однак документи на більшість із вказаних товарів та матеріалів не збереглися, оскільки на той час вона не думала, що прийдеться ділити дане майно. Відповідач відмовляється компенсувати їй половину вартості ремонту квартири. Факт проведення ремонту можуть підтвердити свідки, які приходили до них в квартиру. В 2012 році вона дізналася від відповідача, що він одразу після укладення шлюбу за спільні гроші в сумі 7000 доларів США, що по курсу 8 грн. за один долар становило 56 000 грн., та без її відому у свого вітчима [PERSON] купив ще одну земельну ділянку в [ADDRESS] поряд з вище вказаною земельною ділянкою, однак договору про купівлю даної земельної ділянки також оформлено не було. Факт придбання ними обох згаданих земельних ділянок після укладення шлюбу, те, що вони їх обробляли та наводили на них порядок, можуть підтвердити свідки, в тому числі і [PERSON] На цих земельних ділянках вони з відповідачем планували побудувати будинок і для цього приблизно в 2007 році вона купила 15 куб.м. дерева за 15 000 грн., які були складені біля будинку батьків відповідача і в них же зберігаються документи на дане дерево. Також для цих цілей в 2009 році за 5000 грн. купили 40 куб.м. каменю, який був завезений п'ять разів вантажним автомобілем вартістю по 1000 грн. за машину каменю. Даний камінь також знаходиться на вище вказаних земельних ділянках і документів про його купівлю у неї немає. Крім того, в 2010 році за спільні сумісні кошти вони купили 10 вуликів біля урочища "Дубки" в м. Виноградів та заселили їх сім'ями бджіл, на що витратили по 1000 грн. на один вулик з сім'єю, а всього 10 000 грн. Крім того, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 744681 від 08.10.2012 року відповідач безоплатно отримав у власність земельну ділянку площею 0,0798 га в [ADDRESS], вартість якої згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.11.2014 року становить 59 075 грн. Усього за час шлюбу ними було придбано спільного майна та вкладено в майно за спільні кошти на суму: 12 000 грн. (вартість першої придбаної земельної ділянки) + 20 000 грн. (вартість автомобіля, що залишився у відповідача) + 11 945 грн. (вартість купленої побутової техніки) + 35 275 грн. (вартість проведеного ремонту в квартирі) + 56 000 грн. (вартість другої придбаної земельної ділянки) + 15 000 грн. (вартість придбаного дерева) + 5000 грн. (вартість придбаного каменю) + 10 000 (вартість вуликів з сім'ями бджіл) + 59 075 грн. (вартість земельної ділянки в [ADDRESS]) = 224 295 грн., половина з якої становить 112 147,50 грн. На підставі наведеного, враховуючи те, що згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а також положення ст.ст. 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, з вище вказаного спільного майна позивач просить виділити їй земельну ділянку площею 0,0798 га по [ADDRESS] вартістю 59 075 грн., пральну машинку «Самсунг» вартістю 3100 грн., холодильник «Атлант» вартістю 3980 грн., що в загальному становить 66 155 грн. Таким чином, 112 147,50 грн. - 66 155 грн. = 45 992,50 грн., які позивач просить стягнути з відповідача в якості грошової компенсації за інше спільне майно. Також позивач вказує на те, що до укладення шлюбу відповідач приховав від неї, що він важко хворий, що підтверджується випискою з історії хвороби Виноградівської районної лікарні № 9860, де зазначено діагноз: остеохондроз поперекового відділу хребта, хронічна вада серця, а також зазначено, що хворий вважає себе хворим з 2006 року. Згідно виписки з історії хвороби № 404 відповідач з 04.05.2007 року по 15.05.2007 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Закарпатському обласному центрі нейрохірургії та неврології в м.Ужгород з діагнозом: остеохондроз поперекового відділу хребта, лівобічна грижа, де йому 07.05.2007 року була проведена хірургічна операція - фрагментарно видалена грижа диску. Також згідно виписок з історії хвороби відповідача він у період з 05.06.2008 року по 03.06.2014 року неодноразово знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні Виноградівської районної лікарні. Лікування відповідача проводилось за спільні кошти. Тим, що відповідач до укладення шлюбу не повідомив їй, що є важко хворим, він спричинив їй моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через постійне лікування відповідача, на яке вона витрачала значні зусилля та переживала з цього приводу. Моральну шкоду оцінює в 10000 грн. З огляду на такі обставини, враховуючи те, що відповідач не бажає добровільно поділити спільне майно та виплатити їй грошову компенсацію, вона змушена звернутися з позовом до суду. Позивачка та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Також позивачка додатково пояснила, що за час шлюбу у 2010 р. в м.Хеп, Чехія, придбали легковий автомобіль за 2500 доларів США, на чеських номерах, який зареєстрували на чоловіка. Де наразі вказаний автомобіль - не знає. Розписок про отримання [PERSON] 3000 доларів в рахунок оплати вартості земельної ділянки не має, бо не розраховувала на такі обставини, що колись буде ділити майно. На ремонт квартири по [ADDRESS] вони з чоловіком витратили приблизно 35000 грн. Крім того за 10000 грн. купили 10 вуликів з бджолами, які знаходяться на земельній ділянці [PERSON] Крім того, [PERSON] чоловік в рахунок оплати за іншу земельну ділянку, яку вони використовували передав 8000 доларів США, однак розписки не має. Через місяць після одруження вона дізналася, що чоловік важко хворий. До одруження питання здоров'я не обговорювали. Щодо завданої моральної шкоди пояснила, що вона дуже переживала, оскільки чоловіку робили операцію, і вона змушена була підписувати документи, що у разі ускладнень, вона не буде мати претензій до лікарів. Крім того, чоловікові рекомендували не зачинати дітей, а в них тоді ще дітей не було. І добре, що в них дитина народилася здоровою, однак з цього приводу вона постійно нервувала. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, а саме не заперечив щодо передачі позивачці холодильника, пральної машини та земельної ділянки в [ADDRESS], про що його представник подав суду письмову заяву (а.с.43). Крім цього підтвердив, що дійсно, під час шлюбу вони придбали 10 вуликів з бджолами, а також теща придбала камінь для будівництва, який завезений на земельні ділянки на [ADDRESS]. Відповідач не заперечує, щоб половину вуликів та каміння позивачка забрала собі. Щодо деревини пояснив, що брат його матері [PERSON] вказане дерево 15 м.куб. отримав у фонд оплати праці. Вони з жінкою це дерево не купляли. Кошти за земельні ділянки у розмірі 3000 доларів США та 8000 доларів США вітчиму [PERSON] не давав. Щодо придбаного автомобіля відповідач пояснив, що дійсно в Чехії вони придбали автомобіль Гольф у 2008 році, однак за час шлюбу у 2011 році вказаний автомобіль був проданий. Наразі він не є власником даного автомобіля. Квартира по [ADDRESS], в якій деякий час вони жили з дружиною належить вітчиму [PERSON] Проте, що вказану квартиру він купив у вітчима, дружині не казав. У даній квартирі було зроблено косметичний ремонт, який робив власними силами, а також допомагали батьки. Газову плиту придбала його мати. Меблі купували на пополам. За виготовлення вікон платила мати. Щодо стану здоров'я пояснив, що одружувався здоровим чоловіком. Після одруження поїхав на заробітки і щоб більше заробити грошей для сім'ї працював понаднормово і зірвав спину. Від жінки нічого не приховував, однак вона його щодо стану здоров'я і не питала. Залучений до участі у справі як третя особа [PERSON] у судовому засіданні показав, що квартира в [ADDRESS] належить йому на праві власності. Також йому належать і дві земельні ділянки по [ADDRESS] в м.Виноградів. Щодо проживання сторін у вказаній квартирі пояснив, що він одружився на матері [PERSON] у 1986 році, коли [PERSON] було 10 років, сприймає його, як свого сина. Він дозволив [PERSON] з його дружиною жити в квартирі. В квартирі були задовільні умови, газ, вода світло було. Однак через те, що довгий час там ніхто не проживав, потрібно було робити ремонт. Тому він [PERSON] казав, щоб той брався і починав щось робити. Що саме там робили він не мішався, бо має інший будинок, де проживає з жінкою та донькою. Дану квартиру він планував подарувати [PERSON]. Також він дав у користування [PERSON] дві земельні ділянки по [ADDRESS], на якій вони вирощували овочі. Також він має у власності і інші земельні ділянки, одну з яких також надав [PERSON] для користування. Жодних грошей від [PERSON] в рахунок оплати вартості земельних ділянок він не брав. Взагалі квартиру і вказані земельні ділянки він планував подарувати [PERSON]. Однак він бачив, що життя у подружжя не складувалося належним чином, як має бути. Щодо будівельних матеріалів то підтвердив, що на ділянках дійсно є гравій і бутовий камінь. Щодо будівельного лісу зазначив, що кому належить не знає, ліс привіз брат його жінки. Щодо стану здоров'я відповідача зазначив, що [PERSON] був здоровий, весь час їздив закордон на будівельні роботи. Хвора людина на будівництві робити не може. Крім цього зазначив, що від хвороби ніхто не застрахований. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в будинку по [ADDRESS]. [PERSON] та Ліза ремонт в квартирі робили разом, поміняли вікна, провели газ, поміняли паркет. Зазначила, що позивачка порядна, роботяща жінка. Зараз в квартирі продовжує жити [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що проживає в будинку по [ADDRESS]. В квартирі №7 з 2012 року почали проживати сторони. За час їх проживання в квартирі було зроблено ремонт, поміняні двері, вікна, опалення. Свідок [PERSON] показала, що підписувала документи на приватизацію сусідньої земельної ділянки. Свідком купівлі земельної ділянки сторонами від [PERSON] не була. Свідок [PERSON] показав, що на замовлення матері [PERSON] робив вхідні двері в квартиру по [ADDRESS]. За виконану роботу з ним розрахувалася мати [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомив, що мама позивачки на їх фірмі на [ADDRESS] домовилася про замір вікон. Після цього [PERSON] та [PERSON] приїхали на [ADDRESS], де в квартирі проводилися заміри вікон. Замовлення було виконано, вікна встановлені на квартирі по [ADDRESS] приблизно 3 роки тому. За виконану роботу платили сторони разом на фірмі, однак свідком цього він не був. Свідок [PERSON] показав, що на [ADDRESS] знаходяться разом дві земельні ділянки. Як правило, там бачив [PERSON], яка садила городину та обробляла город. [PERSON] на земельній ділянці бачив рідко. На вказані земельні ділянки мама [PERSON] завезла камінь та щебінь, напевно хотіли будувати будинок. Одну з ділянок він продав колись [PERSON] за 100 доларів США. Підтвердити те, що [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку за 7000 доларів не може, бо цього не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що позивачка є їх кумою, яку характеризує виключно з позитивного боку, порядна роботяща. Неодноразово бачив, як вона ходила на базар продавати городину, а на виручені гроші купувала будівельні матеріали. Проте її чоловіка весь час бачив біля телевізора. Минулого року, на день народження позивачки вони разом відпочивали на квартирі у [PERSON]. [PERSON] накричав на [PERSON]. Після цього вони всі разом пішли продовжувати відпочивати у кафе "Три дуби" під час відпочинку [PERSON] побив [PERSON], а після закрив її у гараж. Крім того свідок наголосив, що [PERSON] розповсюджує неправдиві відомості буцімто про його зв'язок з кумою [PERSON], що є неправдою. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд констатує, що обставини, які б звільняли сторін від обов'язку доказування у відповідності до ст.61 ЦПК України відсутні. В судовому засіданні належними та допустимими доказами достовірно встановлено, що з 22.07.2006 року сторони перебували в шлюбі, який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 128 (а.с. 10). У шлюбі в них 24.07.2010 року народилася донька [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.12.2014 року, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 45-46). У червні 2014 року сторони припинили проживати разом та спільно вести господарство. На час припинення спільного ведення господарства сім'ї належало наступне майно: - побутова техніка, а саме: пральна машина "Самсунг" вартістю 3100 грн. згідно накладної № 011721 від 01.10.2010 року, холодильник "Атлант" вартістю 3980 грн. згідно накладної № 011721 від 01.10.2010 року (а.с18), меблі для кухні, а саме: тумба під мийку, тумба навісна та мийка загальною вартістю 1265 грн. згідно товарного чека від 17.10.2013 року (а.с. 19); - двері дерев'яні, литва, згідно товарного чеку від 04.06.2014 р. вартістю 5420 грн. (а.с.20). Також сторонами визнано, що за час шлюбу вони придбали 10 вуликів з сім'ями бджіл вартістю по 1000 грн. кожен та 40 куб.м. каменю, придбаного для будівництва будинку на суму 5000 грн. Визнаючи доведеними згадані вище обставини, суд керувався положеннями ст. 61 ЦПК України. Так, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач також вказує на інше майно, яке було придбане нею та відповідачем за час шлюбу, а саме: - 15 куб.м. дерева, придбаного для будівництва будинку; - земельна ділянка площею 0,0798 га, розташована в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2121210100:00:002:0950, право власності на яку посвідчено державним актом серії ЯП № 744681 від 08.102012, виданим Виноградівською міською радою відповідачу [PERSON] (а.с. 16), вартість якої згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.11.2014 № 31-703-0.3-4937/2-14 становить 59075 грн. (а.с17); - земельна ділянка по [ADDRESS], придбана після укладення шлюбу у вітчима відповідача [PERSON] за 3000 доларів США, що на час придбання було еквівалентно 12000 грн.; - земельна ділянка в м. Виноградів по [ADDRESS], б/н, яка також була придбана після укладення шлюбу у вітчима відповідача [PERSON] за 7000 доларів США, що на час придбання еквівалентно 56 000 грн.; - газова плита вартістю 3000 грн., мікрохвильова піч вартістю 300 грн., пилосос вартістю 300 грн., які придбали на ринку в м. Виноградів; - автомобіль марки "Фольксваген Гольф", який був придбаний відповідачем в 2010 році в Чехії за спільні кошти подружжя - за 2500 доларів США, що еквівалентно 20 000 грн.; - спільні сімейні кошти на загальну суму 35275 грн., витрачені на ремонт у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить вітчиму відповідача [PERSON], та у якій вони з відповідачем проживали з липня 2012 року. На підтвердження належності подружжю чи одному з них земельних ділянок по [ADDRESS] та автомобіля позивачем не надано суду жодного доказу. Навпаки позивач пояснила, що договори купівлі-продажу земельних ділянок не оформлялись, а автомобіль відповідачем продано. У відповідності до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідач заперечив факт придбання у свого вітчима [PERSON] згаданих двох земельних ділянок по [ADDRESS]. Щодо придбаного за спільні кошти подружжя автомобіля відповідач пояснив, що на даний час цей автомобіль йому не належить, оскільки був ним проданий у 2011 році. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] також заперечив даний факт, пояснивши, що належну на праві власності квартиру і земельні ділянки він надав [PERSON] у користування безкоштовно. Відтак, ці обставини, на думку суду, не є доведеними, а отже, земельні ділянки по [ADDRESS] та автомобіль марки "Фольксваген Гольф" не підлягає включенню в обсяг спільно нажитого майна подружжя. Щодо грошових коштів, витрачених на ремонт квартири [ADDRESS], то суд встановив наступне. Дана квартира належить на праві власності [PERSON] (а.с.50-50зв.). З липня 2012 року у ній проживали сторони з малолітньою дитиною з усного дозволу власника [PERSON] Суд констатує, що правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Виходячи із встановлених судом обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, об'єктами права спільної сумісної власності сторін як подружжя є пральна машина "Самсунг" вартістю 3100 грн., холодильник "Атлант" вартістю 3980 грн., меблі для кухні, а саме: тумба під мийку, тумба навісна та мийка загальною вартістю 1265 грн., двері дерев'яні, литва, вартістю 5420 грн., 10 вуликів вартістю 10000 грн. та 40 куб.м. каменю, вартістю 5000 грн. Щодо іншого майна, на яке вказує позивач, та просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за дане майно, то суд виходив з наступного. Як встановлено судом з огляду на відсутність доказів, зокрема, правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності подружжя чи одного з подружжя на земельні ділянки по [ADDRESS] та автомобіль марки "Фольксваген Гольф", дане майно не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дані дві земельні ділянки належать [PERSON], що стверджується державними актами на право власності на земельну ділянку (а.с.53-53 зв., 54-54 зв.). Автомобіль марки "Фольксваген Гольф" був придбаний подружжям за спільні кошти, однак був відчужений зі слів відповідача за час шлюбу. Відтак суд констатує, що відповідач не є власником автомобіля. Крім того, доказів, що відповідач є власником автомобіля Фолькваген гольф, а відтак вказаний автомобіль підлягає поділу як спільне майно подружжя, позивачем не надано. Тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити за недоведеністю. Грошові кошти, витрачені сторонами на ремонт квартири [ADDRESS], не підлягають включенню до обсягу майна спільно нажитого подружжям з таких міркувань. Судом встановлено, що квартира, у якій сторони проживали та проводили ремонт, є об'єктом права приватної власності іншої особи, а саме - [PERSON] Згідно поняття права власності, викладеного у ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Квартира є нерухомим неподільним майном, а вікна, паркет, опалення, оздоблення та ін. - її складовими частинами, як єдиного цілого. Згідно ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Отже, речі, які встановлені у квартирі під час ремонтних робіт, на заміну тим, які були в ній до проведення ремонту, є такими, що не можуть бути від неї відокремлені без її пошкодження або знецінення, тобто, утворюють її складові частини. Відповідно ці речі не є самостійним об'єктом цивільних прав, зокрема, права спільної сумісної власності подружжя, за кошти якого проводився ремонт. Крім того, позивачка належними та допустимими доказами не довела, що ремонт проводився саме за спільні кошти подружжя, не доведено вартість ремонтних робіт. Крім того суд констатує, що відповідач не є власником квартири по [ADDRESS], оскільки власником вказаної квартири є [PERSON] Також слід зауважити, що порядок відшкодування витрат на покращення чужого майна врегульований іншими нормами цивільного права, і інститутом поділу спільного майна подружжя не охоплюється. За вказаних обставин вимога щодо компенсації позивачу половини вартості виконаного ремонту задоволенню не підлягає. Також у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження доводи позову про те, що сторони за час шлюбу придбали 15 м.куб. дерева, газову плиту, пилосос та мікрохвильову піч з огляду на наступне. Так, позивачем на підтвердження вказаних обставин жодних доказів не наведено. Разом з тим відповідач заперечив дані обставини, зазначивши, що зазначену побутову техніку вони за спільні кошти не купували, а деревина належить брату матері [PERSON] Належність вказаного дерева саме брату жінки підтвердив також і [PERSON] У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України, яка регламентує розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні по суті положення закріплені у ст. 372 ЦК України. У ст. 71 СК України передбачено способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У ч. 2 ст. 71 СК України передбачено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В частині позовних вимог про виділення позивачеві та визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,0798 га, розташовану в [ADDRESS], виділення пральної машинки "Самсунг" та холодильника "Атлант" відповідач позов визнав. Приймаючи визнання позову відповідачем, суд врахував положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України та вважає, що таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Проте суд не може прийняти визнання позову в частині передачі відповідачці земельної ділянки 0,0798 га, розташованої в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2121210100:00:002:0950, право власності на яку посвідчено державним актом серії ЯП № 744681 від 08.102012, виданим Виноградівською міською радою відповідачу [PERSON] з огляду на наступне. Так, згідно п.5 ч.1 ст.57 СК України (в редакції від 17.05.2012 року) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. З огляду на те, що відповідач вказану земельну ділянку набув внаслідок безоплатної приватизації, що стверджується актом від 08.10.2012 року, дана земельна ділянка не є спільною сумісною власністю сторін, оскільки є особистою власністю відповідача. Отже, вказана земельна ділянка, не входить до спільного сумісного майна, а відтак передана позивачу не може, навіть з огляду на визнання позову в цій частині відповідачем. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] дали поверхові пояснення щодо ремонту квартири [ADDRESS]. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили тільки факт користування сторонами земельних ділянок. Факт купівлі та отримання коштів у розмірі 7000 доларів США від [PERSON] [PERSON], категорично заперечили, оскільки такого не бачили. Вирішуючи питання поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, а саме пральна машина "Самсунг" вартістю 3100 грн., холодильник "Атлант" вартістю 3980 грн., меблі для кухні (тумба під мийку, тумба навісна та мийка) загальною вартістю 1265 грн., двері дерев'яні, литва, вартістю 5420 грн., 10 вуликів вартістю 10000 грн. та 40 куб.м. каменю, вартістю 5000 грн. суд керувався наведеними вище положеннями закону та виходив з наступного. За змістом позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз'яснень у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість розглядуваного майна подружжям встановлена, позивачем надано суду докази щодо вартості вказаного майна, а вартість вуликів та каменю сторонами взаємно визнана. Дійсна вартість майна на час розгляду справи становить 28765 грн. Речі не є неподільними. При вирішенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд керувався такими мотивами. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (в ред. постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 р.) передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В обгрунтування позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач вказує на те, що відповідач до укладення шлюбу приховав від неї ту обставину, що він важко хворий, під час спільного проживання часто лікувався, чим завдав їй моральних страждань, оскільки вона витрачала значні зусилля та переживала з цього приводу. Позивач надала докази того, що відповідач має ряд захворювань та у зв'язку з цим неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні (а.с.21-30). Проте, позивач не довела наявність жодної із трьох складових, які є підставою для відповідальності за завдання моральної шкоди. Так, переживання позивача з приводу стану здоров'я відповідача, з яким вона перебувала в шлюбі, є наслідком реалізації одного з особистих немайнових обов'язків подружжя, який сформульований у ч. 1 ст. 55 СК України та передбачає, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Підстави стверджувати про протиправність поведінки відповідача, яка знайшла вияв, як вказує позивач, у неповідомленні про стан свого здоров'я до укладення шлюбу та погіршенні стану здоров'я в подальшому, наявність причинного зв'язку між шкодою і цим діянням, а, тим більше, вини відповідача у цьому, відсутні. Так, згідно положень ст. 30 СК України взаємна обізнаність наречених про стан здоров'я поряд із повідомленням один одного реалізується також шляхом їх медичного обстеження, проте позивач пояснила, що такої ініціативи нею проявлено не було, стан здоров'я у відповідача не з'ясовувала. Крім того, позивач не представила докази, які б підтверджували наявність у відповідача будь-якої хвороби до укладення шлюбу, тобто, до 22.07.2006 року, оскільки виписка із історії хвороби № 9860, на яку вона зсилається, підтверджує перебування відповідача на лікуванні з 16.07.2007 року та діагноз станом на час перебування на лікуванні. Показання свідка [PERSON] про те, що він був свідком того, як відповідач сварив позивачку значення для розгляду даної справи не мають, оскільки позивачка просить стягнути моральну шкоду не за спричинення їй тілесних ушкоджень чи приниження честі та гідності, а за приховання відповідачем факту хвороби до одруження. Обставина сімейної сварки та її наслідки виходять за межі доказування справи. Крім того, вказані обставини, які зазначає свідок, іншими доказами не підтверджено (постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, висновок експерта про наявність тілесних ушкоджень). Отже, покази свідка [PERSON] жодним чинок не підтвердили заподіяння відповідачем моральної шкоди щодо приховання від позивачки факту хвороби. З огляду на викладене вище, суд прийшов до висновку про недоведеність завдання позивачеві відповідачем моральної шкоди, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд обгрунтовано дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл витрат суд виходить з наступного. Так, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Поданий позов містить вимоги як майнового так і немайнового характеру. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно вимог позову ціна позову щодо майнових вимог позивачкою встановлена у розмірі 112147,5 грн. Крім цього, позивачка просила стягнути з відповідача 10000грн. моральної шкоди та 3000 грн. витрат на юридичну допомогу. Згідно Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за майновою вимогою становить 1% від 112147, 5 грн., тобто 1121,48 грн. та 243,6грн. за подання вимоги про стягнення моральної шкоди. Підтвердження про сплату витрат на надання правової допомоги стверджується квитанцією від 22.12.2014 р. (а.с.52). Отже, розмір судових витрат становить 4365,08 грн. (1121,48+243,6+3000). Приймаючи до уваги, що вимоги позову задоволено частково, розмір судових витрат згідно ч.1 ст.88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача пропорційно у розмірі 520,75 грн. Також судом встановлено, що позивачем не у повному обсязі сплачено судовий збір. Так, за подання даної заяви позивачка повинна була сплатити 1365,08 грн. судового збору (1121,48+243,6). Однак, згідно квитанції (а.с.1) позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1221,48 грн. За вказаних обставин з позивачки слід стягнути недоплачену частину судового збору у розмірі 143,6 грн. (1365,08-1221,48).

Outcome: approved