Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки та визнати право власності на квартиру [ADDRESS], в межах її вартості в сумі 690 000,00 грн., на підставі іпотечного договору від 10.08.2007 року, укладеного між ВАТ "Кредитпромбанк" та [PERSON], в рахунок погашення заборгованості в сумі 3 809 314,53 грн., [PERSON]( батько позивача), який діяв як майновий поручитель за виконання зобов»язань [PERSON] перед ВАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором від 10.08.2007р., помер [INFO]( а.с.76). Дане невиконане зобов»язання увійшло до складу спадщини після смерті майнового поручителя [PERSON] В грудні 2016 року [PERSON] подано до суду зустрічний позов, в якому він як спадкоємець просив визнати припиненим договір іпотеки від 10.08.2007 року, укладений між ВАТ "Кредитпромбанк" та [PERSON] Обгрунтував позов тим, що недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред"явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавило кредитора права вимоги до спадкоємця. В судовому засіданні представник позивача Фіногєєв В.М. позов підтримав, з підстав викладених у ньому. Проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що про смерть майнового поручителя банку стало відомо 08.04.2016 року після отримання вимоги позивача [PERSON] про повернення правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], які були віддані банку під час укладання іпотечного договору. ПАТ «Дельта Банк» у вересні 2016 року звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти основного позову, оскільки він не грунтується на вимогах чинного законодавства, позивач пропустив строк звернення з вимогою до спадкоємця, а тому в силу ч.4 ст.1281 ЦК України до відповідача припинено основне зобов»язання щодо кредитного договору , просили задовльнити зустрічний позов. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 10.08.2007 року між ВАТ "Кредитпромбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк") та [PERSON] укладено кредитний договір №49.35/333/07-СС на суму 70 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,83% річних, з терміном повернення кредиту до 10.08.2032 року (а.с. 7-13). Банк виконав зобов»язання, надав грошові кошти на підставі кредитного договору. Для забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 10.08.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та майновим поручителем [PERSON] укладено іпотечний договір №33/333/1333/07-СС, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 38,40 кв.м., яка належала йому на праві власності. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І., зареєстровано в реєстрі №1769. Крім того, нотаріусом накладена заборона відчуження на квартиру до припинення договору іпотеки (а.с. 17-21). Як встановлено в судовому засіданні, ще за життя [PERSON] звертався до банку з проханням повернути йому правовстановллючі документи на квартиру, на що йому банк відмовив. Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2010 року зобов"язано ВАТ "Кредитпромбанк" повернути [PERSON] правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] - договір дарування від 26.11.2004 року, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нізовцевою С.Г. Зустрічний позов ВАТ "Кредитпромбанк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ВАТ "Кредитпромбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 175 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 402 415,00 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. (а.с. 88-89). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.03.2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2012 року вказане рішення залишено без змін. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, банком виконано не було. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] Спадкову справу після смерті [PERSON] заведено Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою 23.01.2015 року (а.с. 77). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] (а.с.127-129). Рішення суду набрало законної сили. Як вбачається зі змісту рішення суду, 21.01.2015 року за №171/02-14, 28.05.2015 року за №2430/02-14, 05.08.2015 року за №3128/02-14 та 09.07.2015 року за №2907/02-14 державним нотаріусом були направлені запити до ПАТ "Дельта Банк" про повернення спадкоємцю правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] У зв"язку з тим, що [PERSON] не було повернено документи на вищевказане майно, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, про що свідчить лист державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. від 03.08.2016 року №2236/02-14 (а.с. 78). Тобто, обставини, встановлені судом, доказуванню не підлягають. А тому посилання представника банку на те, що їм стало відомо про смерть майнового поручителя лише 08.04.2016р. спростовуються даними встановленими обставинами. Отже, починаючи з січня 2015р. ( після реєстрації у відділенні банку запиту нотаріуса) коли позивачу стало відомо, що заведена спадкова срава, позивач мав право протягом шести місяців пред»явити вимогу до спадкоємця поручителя. Але цей строк був пропущений без поважних причин.16.05.2016 року ПАТ "Дельта Банк" направило [PERSON] вимогу про погашення боргових зобов"язань, яка отримана 20.05.2016 року (а.с. 30, 31).До суду з позовом звернулись у вересні 2016р. Крім того, для забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором, на майно безпосередньо самого боржника [PERSON], стягнення не звертається , арешт не накладався, хоча його майно (квартира [ADDRESS]) також є предметом іпотеки. Так, відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 1281 ЦКУкраїни кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред"явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред"явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред"явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину,може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Фактичні обставини свідчать, що основне зобов»язання за кредитним договором припинило свою дію для позивача в силу положень ч.4 ст.1281 ЦК України. Позивач за таких обставин не може відповідати за зобов»язаннями покійного батька, який поручився за виконання [PERSON] зобов»язань за кредитним договором. А тому вимоги зустрічного позову доведені та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється припиненням основного зобов»язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Що стосується позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" про визнанн права власності на предмет іпотеки, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку"). Така правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 21.09.2016 року у справі №6-1685цс16, від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17. Тобто, в договрі іпотеки таке застереження про передачу права власності іпотекодержателю відсутнє,в позасудовому порядку банк не звертався, а на підставі рішення суду виникнення права власності передбачено в ст.ст. 335, 376 ЦК України. На підставі викладеного, позовні втимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволенню не підлягають, а зустрічний позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги [PERSON] про стягнення судових витрат в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved