Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Представник позивача подав до суду дану позовну заяву, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно інтересах малолітнього [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка в у подальшому буде здійснювати догляд за дітьми. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримав. Просив долучити до матеріалів справи висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.155 цього ж Кодексу здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України від 13 січня 2005 р. № 2342-ІУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч.1 ст.12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється матір"ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.02.2018 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 13.02.2018 року. Згідно акта закладу охорони здоровя та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя від 26.12.2017 року, з 26.12.2017 року в Житомирському обласному перитональному центрі виявлена дитина чоловічої статті, а саме хлопчик [INFO], ПІБ не визначено. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 121 від 07.02.2018 року, дитині присвоєно [PERSON], імя [PERSON], по-батькові [PERSON], дату народження записати [INFO], матірю записати [PERSON], дата народження невідомо, батьком записати [PERSON]. Згідно листа КУ «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради № 451/02-19 від 12.07.2018, зазначено, що дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на повному державному утриманні та вихованні в закладі з 14.03.2018 року по теперішній час. З моменту поступлення дитини до будинку дитини, мати жодного разу його не відвідувала його життям не цікавилася. Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування № 1116 від 17.10.2018 року, [PERSON] є матірю малолітнього [PERSON], [INFO], який з 14.03.2018 року перебуває на повному державному утриманні та вихованні в КЗ «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради. За час перебування малолітньої дитини в закладі, мати жодного разу його не відвідувала його життям не цікавилася. Тому, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини [PERSON], [INFO], тому її доцільно позбавити батьківських прав. За правилами ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не утримує належним чином свою малолітню дитину і не бажає цього робити, а тому позовні вимоги в частині стягнення з неї на користь доньки аліментів підлягають задоволенню. Враховуючи, що за станом здоров"я відповідач є працездатною, інших осіб на утриманні не має, суд, відповідно до ст.182 СК України, вважає стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка в у подальшому буде здійснювати догляд за дітьми, починаючи з 10.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідача в сумі 704,80 грн. з позовних вимог про позбавлення батьківських прав та 704,80 грн. з позовних вимог про стягнення аліментів на користь держави, а всього 1409,60 грн.

Outcome: approved