Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-07 00:00:00

16 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого просив стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13651,28 грн., з [PERSON] 22412,55 грн. - матеріальної та 6000 грн. моральної шкоди, втрати по сплаті комісії за перерахування коштів в сумі 373,49 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 1503,48 грн., а також зі сторін пропорційно судові витрати по сплаті судового збору - 439,40 грн. В процесі розгляду справи 02.12.2014 року після проведення авто-товарознавчої експертизи позивач змінив позовні вимоги і просив стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13651,28 грн. та витрати по проведенню експертизи в сумі 680 грн., з [PERSON] 74085,95 грн. - матеріальної та 6000 грн. моральної шкоди, втрати по сплаті комісії за перерахування коштів в сумі 373,49 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 1503,48 грн., а також зі сторін пропорційно судові витрати по сплаті судового збору - 439,40 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю і суду показав, що йому на праві власності належить автомобіль Great Wall Hover 2008 року випуску державний номерний знак [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність його, як власника даного транспортного засобу, була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Аско-Донбас північний». 17.08.2013 року з вини відповідача [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої його автомобіль було пошкоджено і розмір шкоди складає 125085,95 грн., яка до теперішнього часу відшкодована відповідачем ПАТ «Страхова група «ТАС» частково в сумі 37348,72 грн. Крім того йому завдано моральну шкоду на суму 6000 грн. і при зверненні до суду понесено судові витрати по сплаті судового збору та оплаті проведених експертних досліджень на суму 2622,88 грн. Тому просив позов задовольнити повністю. Відповідачі в судове засідання не зх.»явилися, про час та місце розгляду справи були попереджені належним чином. Тому за клопотанням позивача відповідно до приписів ст. 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про необхідність ухвалення заочного рішення. Дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив, що позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 01.10.2008 року належить автомобіль Great Wall Hover 2008 року випуску державний номерний знак [NUMBER] (а.с.8). На підставі п.2.2. Правил дорожнього руху [PERSON] володів належним [PERSON] на праві власності автомобілем Ford-F150, 2010 року випуску з тимчасовим номерним знаком [NUMBER] (а.с.7,84). 26.06.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "СК " Аско-Донбас північний» було укладено договір(поліс № АС/3058801) обов'язкової цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу Great Wall Hover державний номерний знак [NUMBER] терміном 12 місяців з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000 гр. та франшизою 500 грн.(а.с.20). 26.10.2012 року між власником автомобіля Ford-F150, 2010 року випуску, [PERSON] та відповідачем ПАТ «Страхова група «ТАС» було укладено договір(поліс № АВ/9452307) обов'язкової цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу терміном 12 місяців з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000 гр. без франшизи(а.с.84). Тобто відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України [PERSON] та [PERSON] володіли транспортними засобами на відповідній правовій підставі. В період дії вказаних договорів 17.08.2013 року о 21 годині 00 хвилин на вул.. Дзержинська в с. Яцківка Краснолиманського району Донецької області [PERSON], керуючи автомобілем Ford-F150 з тимчасовим номерним знаком [NUMBER] не впорався з керуванням та з»їхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Great Wall Hover державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача, в результаті чого автомобілям завдано механічних ушкоджень, чим порушив п.12.1,12.3 Правил дорожнього руху(а.с.7). Як вбачається з вимог ст.. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст..1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Тобто для вирішення питання цивільно-правової відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду суд перш за все встановлює хто з водіїв був винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Слов»янського міськрайнного суду Донецької області від 21.10.2013 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в результаті якого було пошкоджено автомобіль позивача. Постанова набрала законної сили(а.с.7). Згідно приписів ч.4 ст.61 ЦПК України однією з підстав звільнення від доказування являється вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду с питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 17.08.2013 року о 21 годині 00 хвилин на вул.. Дзержинська в с. Яцківка Краснолиманського району Донецької області за участю двох транспортних засобів - автомобіля Great Wall Hover державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля Ford-F150 з тимчасовим номерним знаком [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], сталася з вини останнього. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. На підставі викладеного саме відповідач [PERSON] повинен нести матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду, у зв»язку з чим позовні вимоги в цій частині до відповідача [PERSON] суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають частково виходячи з насутпного. Так цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована шляхом укладення з відповідачем ПАТ «СК «ТАС» 26.10.2012 року договору обов»язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9452307 терміном дії з 27.10.2012 року до 26.10.2013 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000 грн. без франшизи (а.с.84). Тобто дорожньо-транспортна пригода мала місце в період дії вказаного договору. Суд враховує також, що відповідно до ст.ст. 22.1,29,32.7 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року "При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика(згідно п.2 договору), відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП майну третьої особи, пов'язану з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, за мінусом втрати товарного вигляду(50000 грн.)- а.с.84. Відповідно до вказаного закону та ст..ст.979,988,990 ЦК України страховик зобов»язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату третій особі. При цьому страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності(страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. В судовому засіданні встановлено, що відповідач-страховик в добровільному порядку відшкодував власнику автомобіля Great Wall Hover третій особі [PERSON] завдану матеріальну шкоду на суму 37348,72 грн.(а.с.19). Однак позивач вважає розмір відшкодування таким, що не відповідає реальній матеріальній шкоді і посилається на висновок № 66-11-14 судової автотоварознавчої експертизи від 20.11.2014 року, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди складає не 37348,72 грн., а 125085,95 грн.(а.с.123-144), у зв»язку з чим просить стягнути з страхової компанії у рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди різницю між добровільно відшкодованою шкодою та лімітом відповідальності, передбаченим полісом, в розмірі 13651,28 грн. А решту шкоди поза межами лімітів відповідальності в розмірі 74085,95 грн. стягнути зх. відповідача [PERSON] Аналізуючи надані сторонами докази - висновок № 96/14-01 автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 30.08.2013 року, висновок № 1/19/12//13 автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 19.12.2013 року та висновок судової автотоварознавчої експертизи № 66-11-14 від 20.11.2014 року(а.с.21-30,87-115,123-144), суд встановив, що розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу в результаті пошкодження автомобіля Great Wall Hover реєстраційний номер [NUMBER] на момент вирішення питання про її відшкодування становить 125085,95 грн.(а.с.123-144). В судовому засіданні позивач пояснив, що до теперішнього часу пошкоджений автомобіль не ремнтував, тобто доказів розмірів реальних збитків надати суду не може. Крім того, визначені спеціалістами розміри матеріальної шкоди, завданої позивачу, суперечать один одному. При цьому суд враховує, що висновки спеціаліста та експерта № 96/14-01 від 30.08.2013 року та № 1/19/12//13 від 19.12.2013 року не відповідають гарантіям незалежності судового експерта та правильності його висновку, передбаченим приписами ст. 4 Закону України «Про судову експертизу» бо проведені як не судовим експертом так і експертом без попередження його про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, у відсутності учасників процесу, в порушення процесуального порядку призначення експертизи, бо встановлення матеріальної шкоди експертом та спеціалістом проведено на замовлення сторін. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Тому, враховуючи те, що наявні у вказаних висновках протиріччя усунуто призначеною судом за клопотанням позивача та проведеною 20.11.2014 року судовою автотоварознавчою, суд вважає саме вказаний висновок експерта належним доказом і приходить до висновку про те, що позивачем в судовому засіданні доведено завдання йому матеріальної шкоди на суму 125085,95 грн. У зв»язку з чим позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди на підставі вказаного висновку суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню, але частково. Так, надані сторонами докази свідчать про те, що 17.04.2014 року відповідачем ПАТ «СК «ТАС» на виконання договору обов»язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АВ/9452307) від 26.10.2012 року позивачу добровільно частково відшкодовано матеріальну шкоду в сумі 37348,72 грн.(а.с.19). Але враховуючи те, що розмір добровільного відшкодування не відповідає реальному розміру заподіяної матеріальної шкоди з відповідача ПАТ «СК «ТАС» на користь позивача слід стягнути недоплачену різницю в межах встановленого договором ліміту в сумі 12651,28 грн.(50000-37348,72), а не 13651,28 грн. Тобто в цій частині позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою(страховим відшкодуванням). На підставі викладеного та враховуючи те, що розмір страхового відшкодування не покриває фактичні витрати позивача на відновлюваний ремонт автомобіля саме в межах матеріальної шкоди, встановленої експертом (125085,95 грн.), вказану різницю, але в межах позовних вимог в розмірі 74085,95 грн.(125085,95 -37348,72 - 13651,28) слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, задовольнивши його позовні вимоги в цій частині. При вирішенні вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000,0 грн. суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає: 1) у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому відповідно до ст.ст. 9.3, 22.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"моральна шкода, передбачена п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України відшкодовується страховиком у розмірі, що не перевищує 5% встановленого ліміту тобто 2500 грн. (50000х5%). В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу [PERSON] не заподіяно шкоду здоров»ю. Тому моральну шкоду в іншій частині йому слід відшкодовувати за рахунок відповідача [PERSON] При цьому суд враховує характер та глибину моральних страждань - стрес та переляк, який був наслідком дорожньо-транспортної пригоди, душевні страждання позивача з приводу пошкодження автомобіля до такого стану, що ремонт автомобіля потребує значних матеріальних витрат позивача(125085 грн.), що призвело до довгострокової відсутності у позивача транспортного засобу, які на погляд суду з урахуванням принципів розумності та співмірності підлягають відшкодуванню відповідачем [PERSON] повністю в розмірі 6000 грн. Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, окрім витрат на оплату судового збору, серед іншого належать : 1) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз. При зверненні до суду позивачем було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 439,40 грн.(а.с.1) з ціни позову в частині відшкодування матеріальної шкоди 43940,80 грн. та не сплачено відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року судовий збір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 243,60 грн. Тому враховуючи викладене, а також те, що в процесі розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги до 87737,23 грн.(13651,28 + 74085,95), судовий збір в сумі 437,98 грн.( 87737,23 х 1%=877,38 - 439,40) та 243,60 грн. на підставі ст.. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає доплаті. Крім того, при зверненні до суду і в судовому засіданні позивач поніс витрати на автотоварознавче дослідження 1503,48 грн.(а.с.17) і автотоварознавчу експертизу 680,0 грн.(а.с.147), а всього 2183,48 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у частках: 0,15 страхова компанія(12651,28 : 87737,23) та 0,85(74085,95 : 87737,23) - відповідач [PERSON] Тобто з відповідача-страховика на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору 131,61 грн.(877,38х0,15), по оплаті експертиз 327,52 грн.( 2183,48 х 0,15). Тоді з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору 307,79 грн.(439,40 - 131,61), по оплаті експертиз 1855,96 грн.( 2183,48 х 0,85), а в доход держави недоплачений позивачем судовий збір в сумі 681,58 грн.(243,60 + 87737,23 х 1%=877,38 - 439,40). З цих же підстав суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь комісійних витрат в сумі 373,49 грн.(а.с.19) при добровільному відшкодуванні відповідачем-страховиком завданої [PERSON] позивачу матеріальної шкоди.

Outcome: partial