Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] .звернувся до суду з позовом до ТОВ „Гранфінресурс", третя особа - регіональне відділення ТОВ „Гранфінресурс" про визнання договору нікчемним, стягнення грошових коштів, зазначивши в позові, що 20.06.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір про отримання ним кредитних коштів у розмірі 30 000 грн. під 6% річних. При укладанні договору ним на рахунок відповідача був сплачений комісійний внесок у розмірі 1950 грн. та адміністративні витрати у розмірі 150 грн. При укладанні договору працівник відповідача запевнив його про те, що протягом тижня він отримає бажану суму грошей. Через тиждень йому пояснили, що він не потрапив до розподілу коштів, запевнивши що через місяць отримає кошти, але для цього треба ще сплатити черговий внесок у розмірі 833 грн.33 коп. Ним був сплачений черговий внесок у розмірі 833 грн.33 коп. Однак в день слідуючого розподілу грошей - 27.07.2014 р. він почув тільки обіцянки про майбутній перерозподіл коштів та про необхідність сплатити ще внески. Позивач посилаючись на ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів" вважає, що в даному випадку відповідач при укладанні договору веде нечесну підприємницьку діяльність, умови договору є несправедливими, крім того, здійснює діяльність з адміністрування фінансових активів без законних на це підстав, без ліцензії та при відсутності свідоцтва про реєстрацію фінансової установи. Позивач просить суд визнати договір № 230173 укладений з ТОВ „Гранфінресурс" нікчемним, стягнути з ТОВ „Гранфінресурс" на його користь сплачені ним грошові кошти у сумі 2933 грн.33 коп. У судовому засіданні позивач та його представник просять позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, причин неявки суду не повідомив, надавши письмові заперечення проти позову. заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та не підлягаючими задоволенню. Заслухавши пояснення позивача та його представника , проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, письмові заперечення представника відповідача, суд дійшов слідуючого висновку. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 20 червня 2014 року позивач уклав з ТОВ «Гранфінресурс" Договір № 230173, згідно з яким відповідач як адміністратор зобов'язався вчинити від імені та за рахунок позивача як учасника певні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми у позику на умовах діяльності програми „Альянс Україна"». Згідно з додатком № 2 до договору від 20.06.2014 року (п.3.1) учасник зобов"язується щомісяця сплачувати загальний або мінімальний платіж на зазначений адміністратором поточний рахунок. Згідно з п.5.1 ст.5 додатку № 2 до договору адміністратор надає відповідну заявлену грошову суму учаснику, який отримав дозвіл протягом 3 банківських днів після того, як Учасником будуть виконані вимоги цієї статті. П.5.2 додатку до договору передбачено, що для отримання заявленої грошової суми учасник зобов"язується а)сплатити адміністративний платіж, передбачений п.п.2.1.1 п.2.1 ст.2 договору, в строк не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу. Сплачений учасником адміністративний платіж не повертається. У випадку не виконання цього платіжного зобов"язання в передбачений строк, дозвіл анулюється і учасник позбавляється права на участь у наступному найближчому заході. Відповідно до п.2.1.1 ст. 2 учасник зобов"язується сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу. П.2.1.2 договору передбачено, що учасник зобов"язується своєчасно не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені для отримання грошові суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Виконання послуг відповідачем полягає в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а Товариство формує реєстри Учасників програми, метою яких є придбання товару або відповідної суми, зазначеного у Додатку до Договору. Учаснику присвоюється номер реєстру. Участник набуває право брати участь у найближчому заході по розподілу грошового фонду після сплати чергового загального платежу у відповідній групі Учасників. Оплата та передача обраного учасником товару провадиться Адміністратором у кількості, встановленій ним, із врахуванням Фонду відповідної групи учасників . Судом встановлено, що Договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником грошової суми, не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ „Гранфінресурс" за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником грошових коштів. Натомість договором передбачено, що у випадку неналежного виконання умов договору або несплати запропонованих адміністратором платежів, учасник позбавляється права на придбання товару/позики, втрачає сплачений адміністративний платіж і позбавляється права на участь у наступному найближчому заході. Таким чином, позивач сплачував кошти за можливість одержання права на отримання грошових коштів, Товариство без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання грошових коштів одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи. На виконання умов зазначеного договору позивач сплатив на користь відповідача одноразовий комісійний внесок у сумі 1625 грн., одноразовий комісійний внесок у сумі 325 грн., та у розмірі 833 грн.33 коп,, адміністративні витрати - 150 грн. що підтверджується квитанціями з зазначенням призначення платежу, всього на загальну суму 2933,33 грн. Із умов договору вбачається, що позивач сплачував зазначені кошти за дозвіл отримати кошти на оплату ремонтних робіт. Передбачувана позика сплачується із коштів учасників групи і ні договір, ні умови програми Товариства не передбачають залучення власних коштів товариства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. У разі, якщо споживач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару чи отримання певних послуг , а суб'єкт підприємницької діяльності без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання послуги одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності відповідної системи, укладений між сторонами договір не є угодою про посередницьку діяльність; діяльність підприємця з реалізації такої системи є такою, що вводить споживача в оману (постанова Верховного суду України від 23 травня 2012 року у справі №6-35 цс 12). Враховуючи, що при укладенні договору ТОВ „Гранфінресурс" діяло недобросовісно, внаслідок здійснення нечесної підприємницької практики, яка полягає у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, позовна вимога про визнання недійсним зазначеного Договору укладеного між позивачем та відповідачем підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, що на виконання умов Договору № 230173 позивач сплатив на користь відповідача кошти у розмірі 2933 грн. 33 коп., то дані грошові кошти підлягають поверненню позивачу. Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). За такого, суд дійшов висновку, що умови оспорюваного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, і що ТОВ „Гранфінресурс"» здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з придбання товару/позики формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. Недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, установлена ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 N 9, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Отже позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. .

Outcome: approved