Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON].про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 06.11.2012 року між банком та [PERSON], відповідно до заяви та Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, було укладено кредитний договір б/н . Згідно заяви відповідачу банком надано кредит у розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. Банк зі своєї сторони виконав свої зобов"язання за договором, надавши [PERSON]кредит в розмірі, обумовленому в договорі. Відповідач, в порушення умов договору, ухиляється від виконання договірних зобовязань, внаслідок чого у неї перед банком виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 12.10.2016р.складає 14533.39грн., з яких: 4629.69 грн.- тіло кредиту; 1469.60грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 5865.84грн.- заборгованість за пенею за просторочене зобовязання; 1400грн.- заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн.; 500грн. - штраф(фіксована частина); 668.26грн.-штраф(процентна складова), які відповідач в добровільному порядку сплачувати не бажає. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути заборгованість за кредитним договором та судовий збір. В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції з зали Самарського районного суду м.Дніпропетровськ, представник позивача [PERSON]позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити в повному обсязі . Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту та відсоткам за користування кредитом, заперечують проти нарахування штрафів та просять, врахувавши матеріальний стан відповідачки, зменшити розмір пені до розумних розмірів. В останнє судове засідання сторони не з"явилися, суд скориставшись заявами сторін про розгляд справи у їх відсутність , продовжив судовий розгляд без участі сторін, на підставі раніше наданих ними пояснень та письмових доказів . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2012 року між банком та [PERSON], було укладено кредитний договір №б/н . Відповідно до заяви позичальника і Умов та правил надання банківських послуг , Банк надав позичальнику кредит в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.6 % на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на укладення договору, про що свідчить підписана ним заява, разом з Умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідно п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Банк виконав свої зобов»язання перед позичальником, надавши йому кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. В порушення умов договору відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов"язань стосовно щомісячного погашення кредиту, внаслідок чого у неї перед банком виникла заборгованість , яка складає 14533.39грн, про що свідчить розрахунок банку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У відповідності з вимогамист. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається із анкети-заяви, [PERSON] надала згоду стосовно того, що заява позичальника, разом з запропонованими банком Умовами та Правилами надання споживчого кредиту фізичним особам, а також тарифами складає між позичальником і банком договір. Із матеріалів справи вбачається, що банк виконав свої зобов'язання, надавши відповідачці кредитні кошти, проти чого не заперечує і представник відповідача. Згідно вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК України, тобто виконати грошове зобов*язання з виплатою відсотків від простроченої суми, передбачених кредитним договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 12.10.2016р. заборгованість складає 14533.39грн., з яких: 4629.69 грн.- тіло кредиту; 1469.60грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 5865.84грн.- заборгованість за пенею за просторочене зобовязання; 1400грн.- заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн.; 500грн. - штраф(фіксована частина); 668.26грн.-штраф(процентна складова). Відповідно до ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки. Відповідно до п. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 03 вересня 2014 року за № 6-100 цс 14. Виходячи з наданого суду розрахунку заборгованості, яка виникла у позичальника за період дії кредитного договору, позивачем нарахована пеня за прострочення погашення основного боргу за кредитом на загальну суму 7265.84грн., що значно перевищує заборгованість за тілом кредиту та відсоткам за його користування. Враховуючи зазначену обставину, матеріальний стан відповідачки, яка отримує мінімальну заробітну плату, а також клопотання представника відповідачки з урахуванням положень п. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає доцільним зменшити суму пені на 50% до 3632.92 грн.. Що стосується вимоги про стягнення штрафів, то в цій частині заяви позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов*язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина другастатті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Із розрахунку заборгованості вбачається, що банком на позичальника була покладена цивільно - правова відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань у виді пені та штрафу, що суперечить вимогам закону. За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (строків виконання грошових зобов"язань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому в частині стягнення штрафів в розмірі 500грн. (фіксована складова) та 668.26 грн.(процента складова) належить відмовити. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2003 від 21.10.2015р. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати , понесені позивачем ( судовий збір у розмірі 1600,00 грн.) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам .

Outcome: partial