Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Бережанського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2001 року, було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу із відповідачем залишилася проживати разом з нею, і з того часу перебуває на її повному матеріальному утриманні, а відповідач дитиною не цікавиться, не турбується про її фізичний та духовний розвиток і не дає жодних коштів на її утримання. Також зазначила, що дочка, як і більшість дітей, часто хворіє простудними захворюваннями, і тому потребує оздоровлення в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. В минулі роки вона мала можливість реалізувати право дитини на відпочинок та оздоровлення закордоном, так як відповідач прибувши в черговий раз з Італії, де він перебуває на заробітках, у відпустку в Україну, надавав дозвіл на виготовлення проїзного документу для їхньої дочки та виїзду її закордон без його супроводу, однак строк дії цього дозволу вже закінчився. На даний час у неї теж є бажання провести з дочкою літні канікули на морському узбережжі у Болгарії та Румунії, разом із своїми батьками, для загальностороннього розвитку та оздоровлення дочки, однак перешкодою для вищезазначеного стало те, що відповідач без жодних на те підстав не надає в добровільному порядку дозволу на виїзд дитини закордон. Оскільки, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду, то вона змушена звернутися до суду за захистом прав та інтересів неповнолітньої дочки з даним позовом. В судове засідання позивачка не з"явилася, однак надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій просить суд позов задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві, а також просить суд розгляд даної справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про виклик до суду опубліковане в газеті "Свобода" за № 48 93188) від 21 червня 2017 року, однак не повідомив суд про причини своєї неявки, що дає суду підстави визнати його неявку без поважних причин та можливість слухання справи у його відсутності. Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Відповідно до п.1,22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р., виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків. коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також, згідно ст.3 вищевказаної Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.150 СК України, батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.1 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гвдності. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до п.21 Постанови КМ України №57 від 27.01.1995р. " Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі україни громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.4 ЗУ " Про порядок виїзду з України і в"їзд в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина україни закордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.п.17,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документу дитини, в редакції, затвердженій Постановою КМ України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть закордон разом з батьками ( законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків ( законних представників) на підставі заяви громадянина , у чий паспорт вписуються діти. Ст. 6 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст.17,31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров"я. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серії І-ИД № 155195 виданого 24 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського РУЮ Тернопільської області України, батьками [PERSON], 04.09.2004р.н., є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON], про що в книзі записів актів громадського стану про народження 24 вересня 2004 року зроблено відповідний запис за № 145. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2011 року у цивільній справі № 2-207/2011 рік за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання щлюбу - вирішено позов задовольнити , розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами. Із свідоцтва про шлюб Серії І-ИД виданого 11 червня 2016 року Бережанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вбачається, що позивачка 11 червня 2016 року зареєструвала шлюб із гр. [PERSON], після чого змінила своє прізвище "[PERSON]" на прізвище чоловіка "[PERSON]". Батько дитини - відповідач по справі фактично [PERSON] безпідставно відмовився надати дозвіл на виїзд доньки закордон для відпочинку та оздоровлення, не повідомивши та не пояснивши позивачці та суду причин такої відмови. Суд, вважає, що відповідач такою своєю необгрунтованою відмовою надати дозвіл дитини виїхати закордон для відпочинку, порушує права дитини на відпочинок, охорону здоров"я та свободу пересування і таке право дитини підлягає захисту, шляхом задоволення позовних вимог. Проаналізувавши вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність захисту реалізації та забезпечення прав, інтересів та свобод неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обгрунтованими та підлягають до задоволення шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі території України у супроводі її матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] та на оформлення матір"ю необхідних проїзних документів для цієї мети. На підставі наведеного,

Outcome: approved