Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 24.12.2011року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] народження. Сімейне життя між сторонами не склалось за відсутності спільних інтересів, втрати почуттів, несумісності характерів, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім"ї. Зазначила, що з грудня 2014року вона з донькою проживають окремо від відповідача, шлюбні відносини фактично припинились, шлюб існує лише формально. Сім'я фактично розпалась та поновлена бути не може. Відповідач працює, має мінливий дохід, матеріально не допомагає утримувати їх спільну дитину та не прймає участі у її вихованні, а самостійно забезпечити усім необхідним доньку позивачка не взмозі, а тому позивачка звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечував в частині суми аліментів, та просив визначити розмір аліментів в сумі 400грн. на місяць. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Сторони зареєстрували шлюб 24.12.2011року в Лівобережному Відділі державної реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім"ї, про що зроблено актовий запис №3123. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] народження, яка проживає разом із позивачкою. Сімейне життя між сторонами не склалось за відсутності спільних інтересів, втрати почуттів, несумісності характерів, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім"ї. З грудня 2014року позивачка з донькою проживають окремо від відповідача, шлюбні відносини фактично припинились, шлюб існує лише формально. Сім'я фактично розпалась та поновлена бути не може. Примирення між сторонами не можливе. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. Тривалий час сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] народження; сплачує аліменти за рішенням суду на утримання сина [PERSON], [INFO] Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання суми аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги законодавчо встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, а тому вважає стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн., починаючи з 22.06.2016року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а після десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини. За приписами статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] народження з матір"ю [PERSON], [INFO] На підставі викладеного та

Outcome: approved