Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розспискою посилаючись на те, що 17 січня 2018 року він передав в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, що на той момент складало 56000,00 гривень. Відповідач зобов"язався повернути вказану суму до 01 травня 2018 року, у випадку несвоєчасного повернення вказаних коштів сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення. Відповідач порушив виконання взятих на себе зобов"язань та не повернув кошти. В зв"язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача 78061,46 гривень заборгованості за розпискою від 17.01.2018 року, яка складається з основної суми боргу 56000 гривень, сума боргу з урахуванням інфляції період з травня 2018 року по лютий 2019 року складає 3788, 59 гривень, 3% річних за час прострочення складає 1472,87 гривень, пеня 0,5% за кожний день прострочення складає 16800,00 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Адвокат відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує щодо стягнення з відповідача основної суми боргу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом досліджено оригінал розписки від 17 січня 2018 року, згідно якої [PERSON] , проживаючий в [ADDRESS] взяв в борг від [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] суму в розмірі 2000 доларів США, що на день підписання розписки еквівалентно 56000 гривень. Зобов"язується повернути вкзану суму (2000 доларів США) в строк до 01 травня 2018 року. За несвоєчасне виконання вказаного зобов"язання сплачувати пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день (а.с.31). З огляду на положення частини другої статті 1047 ЦК України підписана [PERSON] розписка, з якої убачається, що він отримав позику у сумі 2000 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму [PERSON] , є належним та допустимим доказом укладення між сторонами договору позики. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що [PERSON] зобов`язання не виконав, кошти позикодавцеві не повернув. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позикодавець має право вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст.625 ЦК України. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку кошти не повернув, зобов"язання не виконав, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням інфляції 59788, 59 гривень, 3% річних за час прострочення - 1472,87 гривень, а також пеню у розмірі 16800,00 грн, оскільки в розписці про отримання позики передбачено стягнення пені у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожний день просрочки. Судові витрати необхідно задовольнити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved