Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Поточищенської сільської ради Городенківського району, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що вищезазначений житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого був її батько - [PERSON]. Даний факт підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7605 від 04.03.2016 р., де вказано, що підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, видане Городенківським РВК 13.03.1990 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990 р. Однак, на даний час втрачено оригінал зазначеного свідоцтва про право власності. Для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель по [ADDRESS] була виділена земельна ділянка площею 0,18 га, що доводиться довідкою № 161 від 01.03.2016 р. У відповідності до технічної документації житлове господарство по [ADDRESS] побудоване протягом 1957-1984 р.р. та складається з житлового будинку, стайні, сараю, комори, стодоли, літньої кухні, вбиральні, комори, криниці, огорожі, вимощення. Інвентаризаційна вартість становить 113907 грн. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Матір позивача - [PERSON] відмовляється від своєї частки у спадщині, що підтверджено її письмовою заявою. На час смерті батька [PERSON] була зареєстрована та проживала з ним однією сім'єю, вели спільне господарство, що підтверджується випискою з погосподарської книги Поточищенської сільської ради № 2 за 1991-1995 роки. Після смерті [PERSON], позивач відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, вступила в управління або володіння спадковим майном та прийняла спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі не оформила. В липні 2016 році [PERSON] звернулася в Городенківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Однак, після вивчення поданих нею документів, в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька нотаріусом їй відмовлено у зв'язку відсутністю правовстановлюючого документу. З довідки Поточищенської сільської ради № 195 від 03.03.2016 року вбачається, що на час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві проживали позивач, її матір та її дочка ([PERSON]). Матір та дочка позивача подали заяви про те, що вони не претендують на частки в колгоспному дворі, не зверталися за їх виділом та не бажають оформляти право власності на них. Просять не залучати їх до участі у справі, розгляд справи проводити без їх участі. Спадкодавець був батьком [PERSON] Після його смерті вона прийняла спадщину, користується спадковим майном, утримує його за власні кошти, обробляє земельну ділянку, однак оформити свідоцтво про право на спадщину на будинок в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючого документу. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує. Поточищенська сільська рада позовні вимоги визнає. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7605 від 04.03.2016 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», встановлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 310 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 13.03.1990 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). Згідно з технічною документацією житлове господарство по [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1957 р., загальною площею 85,0 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., стайні, сараю, комори, стодоли, літньої кухні, вбиральні, комори, криниці, огорожі, вимощення. Інвентаризаційна вартість становить 113907 грн. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Довідкою № 195 від 03.03.2016 року, виданою виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району стверджено, що згідно записів погосподарської книги № 2 за 1991-1996 роки, в господарстві по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 р. проживали: голова домогосподарства - [PERSON], дочка [PERSON], внучка [PERSON]. [PERSON] після реєстрації шлюбу 21.07.2015 року з [PERSON], змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. [PERSON], [PERSON] дали добровільну згоду на визнання судом права власності на житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] за [PERSON], відмовляються від отримання належної їм згідно закону частки спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини не зверталися, за виділенням частки у колгоспному дворі теж не зверталися, право власності на цю частку не оформляли та не претендують, просять не залучати їх до участі у справі, що слідує з поданих до суду заяв, засвідчених секретарем Поточищенської сільської ради. [INFO] помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З виписки з погосподарської книги Поточищенської сільської ради № 2 за 1991-1995 роки слідує, що станом на [INFO] до списку членів сім'ї [PERSON], [INFO], помер [INFO] входили: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON] та [PERSON] з 02.06.1955 року перебували у шлюбі, що стверджено копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00016426339 від 15.03.2016 року. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.07.1964 р. стверджено, що позивач є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON], змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] (позивач) та дружина [PERSON]. Мати позивача - [PERSON] на частку у спадковому майні не претендує, в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини не зверталася, що слідує з поданої до суду заяви. Про те, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину, свідчить виписка з погосподарської книги Поточищенської сільської ради № 2 за 1991-1995 роки. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 916/02-31 від 05.07.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] на житловий будинок [ADDRESS], оскільки позивачем не подані правовстановлюючі документи на вищезгаданий житловий будинок Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 161 від 01.03.2016 року, виданої виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради слідує, що площа земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель по [ADDRESS] - 0,18 га. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Документи, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок втрачені. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 1216 ЦК України,

Outcome: approved