Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ТОВ «МТК-ІНВЕСТСТРОЙ», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути солідарно з ТОВ «МТК-ІНВЕСТСТРОЙ», [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27.07.2011 року, в розмірі 820457,78 грн., 486562,55 грн. -заборгованість за кредитом; 127014,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 175842,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина; 30039,13 грн. - штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави); Стягнути солідарно з відповідачів судовий збір. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 17 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «МТК-ІНВЕСТСТРОЙ», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «МТК-ІНВЕСТСТРОЙ» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27.07.2011року станом на 14.07.2015 року в розмірі 789418,65 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 486562,55грн., заборгованість по процентам 127014грн., пеня 175842,10 грн., також стягнуто судові витрати в сумі 11841,29грн. В задоволенні вимог щодо стягнення з ТОВ «МТК-ІНВЕСТСТРОЙ» штрафу в сумі 31039,13 грн. - відмовлено, оскільки встановлено факт подвійного застосування одного виду відповідальності за порушення одного й того ж грошового зобов'язання. В задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено, так як поручителі за двома окремими договорами поруки не можуть нести солідарної відповідальності між собою, так як відсутня їх спільна порука. Апелянт у своїй апеляційній скарзі, зазначає, що з рішенням суду першої інстанції не згодний частково, вважає, що воно в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителів [PERSON], [PERSON] є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, просить змінити рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17.12.2015 року, скасувавши його саме в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителів, та ухвалити в цій частині нове рішення яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі, в іншій частині залишити без змін, судові витрати просить стягнути з відповідачів. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили відмовити у її задоволенні. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки у своїй апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати частково, саме в частині відмови у стягненні сум за кредитом з відповідача солідарно з поручителями [PERSON] та [PERSON], то апеляційний суд перевіряє зазначене рішення саме в цій частині. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам, в частині, що перевіряється, не відповідає. Так, судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що 27.07.2011року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "МТК-ІНВЕСТСТРОЙ" (далі по тексту відповідач 1) укладено договір № 6М-11 про надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 600884,66грн з відсотковою ставкою відповідно до п.п. А.6, А.7 Договору та строком виконання зобов"язань згідно із пунктом П.3 договору . Свої зобов"язання за договором позивач виконав в повному обсязі. У порушення норм закону та умов Договору відповідач 1 зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості, через що відповідач 1 має заборгованість станом на 14.07.2015року в сумі 820457,78грн, яка складається з наступного: 486562,55грн - заборгованість за кредитом; 127014,00грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 175842,10грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором. Зобов"язання за вказанним Договором забезпечено Договорами поруки №б/н від 27.07.2011року та №б/н від 27.07.2011року, укладеними з поручителями, [PERSON] та [PERSON] Згідно пп.1.1 Договорів поруки, предметом є надання поруки [PERSON] та [PERSON] перед банком, за виконання ТОВ "МТК-ІНВЕСТСТРОЙ" всіх своїх обов"язків за Договором № 6М-11 від 27.07.2011року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно доумов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитом протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії договору поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (Постанова Пленуму №5 від 30 березня 2012 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитним правовідносин»). Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 16, 17) останній платіж ТОВ «МТК - Інвестстрой» був зроблений відповідачем 08.11.2013 року. [PERSON] та [PERSON], як поручителям, банком були надіслані вимоги - повідомлення про повернення кредитних коштів, відсотків та сплати неустойки від 02 вересня 2015 року, з датою відправлення 04.09.2015 року (а.с. 25-28). До суду з позовом банк звернувся 12 жовтня 2015 року. Порука - це додатковий вид забезпечення вимог, тому передбачає особливі умови та строки на звернення з вимогами кредитора до поручителя та умови припинення договору поруки, а саме ст. 559 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ( ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Таким чином, враховуючи вимоги ст. 559 ЦК України, кредитор втрачає право на звернення до поручителя у зв'язку з тим, що норми цієї статті передбачають презумпцію припинення договору поруки після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Суд першої інстанції не прийняв до уваги що направлення на адреси поручителів вимог про повернення коштів за кредитом від 02.09.2015 року є намаганням позивача штучно продовжити строк, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України. Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умови договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, обчислення строку має відбуватись з дня пред'явлення позову до суду. Судом першої інстанції було зроблено не вірний висновок про неможливість солідарного стягнення в поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитом, як з поручителів солідарно з основним боржником, оскільки в цьому випадку саме через порушення вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України у позивача було відсутнє право звернення до поручителів з позовом через сплив шестимісячного строку. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. На підставі вищевикладеного судова колегія прийшла до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ ПриватБанк» до поручителів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити саме з підстав пропуску шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителів.

Outcome: partial