Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] 18.08.2016 близько 17:00 год., керуючи автомобілем ВАЗ 2105, реєстраційний номер [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул.Відінська зі сторони вул.Карнаухова в напрямку вул.Ст.Бандери в м.Рівне, навпроти будинку №39а по вул.Відінська в м.Рівне, в порушення вимог пп.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, виконуючи маневр розвороту ліворуч в напрямку вул.Карнаухова, не переконався що це буде безпечним, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з мотоциклом Yamaha RJ02, реєстраційний номер [NUMBER] , під його керуванням, який рухався в зустрічному напрямку прямо. У результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому проксимального та дистального метаепіфізів 5-ї плюснової кістки правої стопи з наявністю рваної рани в проекції 5-ї плюснової кістки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2018 року по справі № 569/18331/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Зазначає, що внаслідок спричиненої [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено мотоцикл «Yamaha RJ02», а він отримав тілесні ушкодження. Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати матеріальні збитки, що складаються з майнової шкоди, завданої йому як потерпілому та власнику транспортного засобу «Yamaha RJ02» реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 40970 грн., завданої в результаті пошкодження транспортного засобу під час ДТП, винуватцем якої є відповідач, розмір якої був встановлений висновком звіту № 436Е про оцінку мотоцикла YAMAHA RJ02, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 13.08.2018 року, та витрат на лікування позивача внаслідок ДТП в розмірі 9623,02 грн., а всього - 51378,02 грн. Також вважає, що підлягає до відшкодування вартість проведення зазначеного автотоварознавчого дослідження в розмірі 785 грн. Окрім того, позивач вказує, що внаслідок вчиненої [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях через ДТП, у погіршенні якості життя через неможливість використання мотоцикла в повсякденному житті та власних справах, в зміні звичайного ритму та способу життя. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення він відчував біль, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, в звзяку з чим був змушений перебувати на лікуванні та неодноразово переносив хірургічні операції. Вказані обставини завдали йому душевних страждань, змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили усталений розпорядок дня. Також посилається на те, що відповідач не намагався відшкодувати завдану шкоду, що значно поглибило ступінь його душевних страждань. Розмір моральної шкоди позивач [PERSON] оцінює в сумі 15000 грн. та вважає, що отримання саме такої суми зможе компенсувати йому втрати морального характеру і зможе відновити порушений пригодою та її наслідками його психоемоційний стан. Просить стягнути з відповідача [PERSON] 51378,02 грн. майнової шкоди та 15000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою суду від 05.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою від 21.12.2018 року суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали. Ухвалою суду від 18.01.2019 за клопотанням позивача було витребувано з Рівненського міського суду Рівненської області матеріали кримінального провадження №569/18331/17 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснив, що 18.08.2016 близько 17 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2105, реєстраційний номер [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул.Відінська зі сторони вул.Карнаухова в напрямку вул.Ст.Бандери в м.Рівне, навпроти будинку № 39а по вул.Відінська в м.Рівне, в порушення вимог пп.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, виконуючи маневр розвороту ліворуч в напрямку вул.Карнаухова, не переконався що це буде безпечним, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з мотоциклом Yamaha RJ02, реєстраційний номер [NUMBER] , під його керуванням, який рухався в зустрічному напрямку прямо. Вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому проксимального та дистального метаепіфізів 5-ї плюснової кістки правої стопи з наявністю рваної рани в проекції 5-ї плюснової кістки, в звязку з чим тривалий час перебував на лікуванні та був змушений перносити хірургічні операції. Зазначає, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2018 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Водночас, питання про відшкодування шкоди, завданої [PERSON] як потерпілому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у даному провадженні не розглядалось. Для визначення ринкової вартості належного йому мотоцикла та відновлення свого порушеного права, він звернувся до ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» та відповідно до звіту №436Е про оцінку мотоцикла «YAMAHA RJ02», реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 13.08.2018 року було встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «YAMAHA RJ02», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 40970 грн. Окрім того вказує, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення він був змушений витратити 9623,02 грн. на своє лікування в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Також посилається на те, що внаслідок вчиненої [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях через ДТП, у погіршенні якості життя через неможливість використання мотоцикла в повсякденному житті та власних справах, в зміні звичайного ритму та способу життя. Окрім того, внаслідок вчинення кримінального правопорушення він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді перелому кісток правої стопи в зв`язку з чим був змушений перебувати на лікуванні, неодноразово переносив хірургічні операції та тривалий час відчував біль. Вказані обставини завдали йому душевних страждань, змусили докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили усталений розпорядок дня. Також посилаєиться на те, що відповідач не намагався відшкодувати завдану шкоду, що значно поглибило ступінь його душевних страждань. Розмір моральної шкоди позивач [PERSON] оцінює в сумі 15000 грн. та вважає, що отримання саме такої суми зможе компенсувати йому втрати морального характеру і зможе відновити порушений пригодою та її наслідками його психоемоційний стан. Відповідач в судове засідання не з`явися без повідомлення причин, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Отже, з урахуванням вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, розглядаючи дану справу, що стосується правових наслідків дій відповідача [PERSON] , з врахуванням вироку Рівненського міського суду від 23.03.2018, доказуванню та встановленню підлягає лише розмір, завданих відповідачем матеріальних збитків, що заподіяні внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України. З вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 23.03.2018 по справі №569/18331/17 по обвинуваченню [PERSON] вбачається, що 18.08.2016 близько 17:00 год. [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2105, реєстраційний номер [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул.Відінська зі сторони вул.Карнаухова в напрямку вул.Ст.Бандери в м.Рівне, навпроти будинку №39а по вул.Відінська в м.Рівне, в порушення вимог пп.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, виконуючи маневр розвороту ліворуч в напрямку вул.Карнаухова, не переконався що це буде безпечним, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з мотоциклом Yamaha RJ02, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку прямо. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому проксимального та дистального метаепіфізів 5-ї плюснової кістки правої стопи з наявністю рваної рани в проекції 5-ї плюснової кістки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Ухвалою Рівненського міського суду від 15.04.2019 у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України вбачається, виправлено допущену у вироці Рівненського міського суду Рівненської області від 23.03.2018 описку, та у мотивувальній частині вироку виключено з обставин, що пом`якшують покарання добровільне відшкодування завданого збитку. Також при прийнятті рішення щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності питання про стягнення з нього завданої потерпілому шкоди не вирішувалось. Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Згідно змісту ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, кожна особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення ушкодженої речі. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань: деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Аналогічні вимоги містяться і в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, де вказано, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов"язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України та встановлено, що [PERSON] допустив порушення п.10.1, 10.4 ПДР України, що призвело до вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої було пошкоджено майно позивача та завдано позивачу тілесні ушкодження. Враховуючи наведені обставини, суд вважає встановленим, що з вини відповідача позивачу було завдано майнової шкоди у вигляді пошкодження його майна та понесених позивачем витрат на лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Наполягаючи на відшкодуванні майнової шкоди, позивач вказує, що внаслідок вчинення кримінального правопрушення йому було завдано майнову шкоду в розмірі 51378,02 грн.. На підтвердження зазначеного позивачем надано звіт про оцінку №436Е від 13.08.2018, згідно якого вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «YAMAHA RJ02», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 40970,00 грн. За замовлення та складення даного звіту позивачем було сплачено 785 грн., що підтверджується квитанцією №ПН1759 від 06.08.2018. Судом встановлено, що майнова шкода у вигляді механічного пошкодження мотоцикла, належного позивачу, а також витрати на оплату звіту про оцінку завданої шкоди, було заподіяно останньому з вини відповідача внаслідок його неправомірних дій, порушень Правил дорожнього руху, які перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наслідками ДТП, а тому зазначена шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Одночасно, вирішуючи спір в частині відшкодування понесених позивачем витрат на лікування, суд виходить з наступного. В обгрунтування позову в цій частині позивач зазначає, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення та отримання тілесних ушкоджень ним було понесено витрати на лікування в сумі 9623,02 грн., на підтвердження чого додає видаткову накладну № 602 від 19.08.2016 року, рахунок-фактуру № 499 від 19.08.2016 року, видаткову накладну № 589 від 22.08.2016 року, рахунок № 629 від 13.03.2018 року та квитанції. Диспозиція ст.1206 ЦК України передбачає цивільно-правову відповідальність особи, яка вчинила злочин. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Розглянувши надані позивачем докази понесених ним витрат на лікування судом встановлено, що позивачем надано видаткову накладну №602 від 19.08.2016 про придбання набору опреційного для хірургії стопи та металоконструкції для остеосинтезу на суму 3860 грн., рахунок-фактуру №499 від 19.08.2016 про придбання того ж набору на суму 3860 грн., рахунок №629 від 13.03.2018 та квитанції за період з 18.08.2016 по 23.08.2016 та з 12.03.2018 по 13.03.2018. Водночас, позивачем не надано доказів (довідок, рецептів лікаря, консультативних висновків), що підтверджували б необхідність придбання ліків зазначених у рахунку та квитанціях за період з 12.03.2018 по 13.03.2018 та їх прямого зв"язку з ДТП, що сталася в 2016, а тому відсутні підстави стверджувати, що ці події пов`язані між собою причинно-наслідковим зв`язком. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що придбання ліків зазначених у рахунку та квитанціях за період з 12.03.2018 по 13.03.2018 було зумовлене саме необхідністю лікування в зв"язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями ще 18.08.2016. Окрім того, згідно даних квитанцій до витрат пов"язаних з лікуванням позивачем включено витрати на придбання засобу миючого для посуду вартістю 16 грн., мішків для сміття вартістю 16,25 грн., термометра вартістю 20,5 грн., мінеральної води «Моршинська» вартістю 10,5 грн. за одну пляшку. Суд вважає, що витрати позивача на придбання зазначених предметів не підлягать до відшкодування, оскільки зазначені витрати не пов"язані з предметом позову, а тому вони не підлягають до відшкодування, як матеріальна шкода. Таким чином, загальна сума майнової шкоди пов"язана з витратами позивача на лікування складає 5678,77 грн. Отже, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено розмір майнової шкоди в сумі 47433,77 грн., що складається з 41755 грн. майнової шкоди у вигляді механічного пошкодження мотоцикла, належного позивачу та витрат на оплату звіту про оцінку завданої шкоди, а також 5678,77 грн. витрат на лікування позивача. Відповідачем не надано доказів їх помилковості чи неправильності, тому суд приймає зазначені докази як належні та такі, що не спростовані відповідачем. При цьому судом враховується, що розмір завданих збитків відповідачем не оспорювався. Оцінивши в сукупності вирок Рівненського міського суду від 23.03.2018 та матеріали справи, суд приходить до висновку, що винні дії [PERSON] щодо порушення Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв"язку із наслідками завдання шкоди позивачу. Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення реалізації права позивача, на відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на підставах, передбачених законом та стягнення з [PERSON] 47433,77 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 31.03.1995 року № 4 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що в результаті неправомірних дій [PERSON] позивачу було завдано моральних страждань, встановлено причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та наслідками що настали. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги те, що було порушено передбачене Конституцією України право [PERSON] на недоторканість його здоров`я, внаслідок чого він переніс емоційний стрес. При цьому суд враховує і те, що діями [PERSON] було порушено звичний для [PERSON] ритм життя, що полягає у тому, що відносно позивача було вчинено кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого він відчував біль, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, був змушений перебувати на лікуванні, а також внаслідок кримінального правопорушення було пошкоджено належне йому майно. Вказані обставини завдали [PERSON] душевних страждань, змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили його усталений розпорядок дня. Окрім того, відповідач не намагався відшкодувати завдану [PERSON] шкоду, що значно поглибило ступінь його душевних страждань. Дії [PERSON] були такими, що порушили права потерпілого, а тому суд вважає за можливе застосувати щодо цих правовідносин норми ст. 23, 1167 ЦК України та стягнути на користь позивача компенсацію заподіяної моральної шкоди. При цьому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості та визначає його в розмірі 10000 грн. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що позивачем не надано належного обґрунтування вимог щодо заявленої суми позову саме у розмірі 15000 грн., та не підтверджено доказами. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved