Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"( правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний Банк "Дельта") звернулося до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення з неї заборгованості по кредитному договору на загальну суму 1605,23 грн. та понесені судові витрати по справі 243,60 грн. за сплату судового збору. Представник позивача в судове засідання не з"явився, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі та позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася по не відомій суду причині, про день, час та місце слухання справи повідомлялася завчасно, про, що у справі є письмове підтвердження. Відповідно до ст. 74 ч.5 абз.4 ЦПК України фізичні особи, які не мають статусу підприємців, повідомляються про слухання справи за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається , що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішив розглянути справу у відсутність відповідача та провести заочний розгляд справи, представник позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. 04.06.2008 року Публічний акціонерне товариство "Дельта Банк" "( правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний Банк" Дельта") та [PERSON] уклали кредитний договір № 001-23081-040608. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 2183 грн. на придбання певного майна. Відповідно до п. 2.3 даного договору відповідач зобов'язався сплачувати позивачу проценти, виходячи із ставки 0,01 % в рік, а також за ведення кредитної справи сплачувати плату у розмірі 1,5 % в місяць. Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 2183 грн., що підтверджується меморіальним ордером №23567855 від 05.06.2008 року та рахунок-фактурою №ФСМ-1268 від 04.06.2008 року, №ССМ-1267 від 04.06.2008 року. У відповідності ст. 525,526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 1049,1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором № 001-23081-040608 від 04.06.2008 року належним чином не виконала. Станом на 18.03.2014 року має заборгованість у сумі 1605,23 грн., яка складається з : тіло кредиту - 1015,65 грн., заборгованість за відсотками - 0,08 грн., заборгованість за комісіями - 589,50 грн. Згідно поданого додатку до позовної заяви вбачається, що [PERSON] припинив погашення кредиту з 04.01.2010 року. Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Як роз'яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заяву про застосування строку позовної давності не подавала, а тому не має правових підстав для застосування такого строку. Крім того, пункт 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-126цс13 від 20 листопада 2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. На підставі наведеного суд рахує, що підлягає до стягнення і слід стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1605,23 грн. Стягнути з [PERSON] 243,60 грн. понесених судових витрат, а саме: сплаченого судового збору на користь держави за розгляд справи в суді . На підставі ст. ст. 525,526,530,625, 1054 ЦК України.

Outcome: approved