Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

\~\~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. \~В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] . \~Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку,але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікущомісячно, починаючи з 25.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття,.а саме до [INFO] . Виконавчий лист нею пред`явлений до виконання (на теперішній час виконавчий лист, перебуває на виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції в Харківській області).\~ \~ \~ \~ \~Від сплати аліментів відповідач ухиляється. З 25 липня 2017 року по березень 2020 року [PERSON] взагалі не сплачував аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість. Розмір неустойки за вказаний період складає 34812,77 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, та вказала, що позивач в своєму позові не довела належних, достовірних доказів вини відповідача в утворенні заборгованості зі сплати аліментів. \~ \~ \~ \~Також зазначила, що розмір неустойки за період який позивач вказує в позові не відповідає дійсності, оскільки до останнього розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за №112810 від 22.09.2020 року сума заборгованості на 30 березня 2020 року складає 28341 грн.29 коп. Крім того, представник відповідача заперечувала щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що вказана сума значно завищена, не підтверджений факт того, що кошти перераховані позивачем на рахунок Адвокатського об`єднання, а перелік послуг наданих адвокатом не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи. Представник третьої особи у судове засідання, не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно,але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття,. \~ Виконавчий лист [PERSON] пред`явлений до примусового виконання. \~Згідно частини першої\~статті 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Пунктом 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у\~ст. 196 СК України,\~настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних належних та допустимих доказів про відсутність вини у виникненні заборгованості по аліментам або відсутності в нього заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем відповідачем не надано. Відповідачу було відомо про відкрите виконавче провадження. Вказана заборгованість виникла внаслідок систематичного ухилення відповідача від обов`язку щодо сплати аліментів та належного утримання неповнолітньої дитини. Дитина весь час перебуває на утриманні позивачки та проживає із нею. Розрахунок заборгованості відповідач також не оспорив. Відповідач був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, відповідачем до суду не надано. Також відповідачем не наведено суду підстав (особливостей матеріального, сімейного стану тощо), у зв`язку з якими він може бути звільнений від сплати пені. У Постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі\~ст.196 СК України. Зокрема, зазначено, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяцьта кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановахвід02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Крім того, аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), та зазначено про необхідність обчислення пені за прострочення сплати аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №50077 від 31.03.2020 року, який було надано позивачем, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на день звернення до суду складає 34812,77 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №112810 від 22.09.2020 року, який було надано представником відповідача, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 30 березня 2020 року становить 28341 грн. 29 коп., де державний виконавець Сикалова О.В. вказала, що нею була допущена помилка в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12.06.2020 року №72989, оскільки середня заробітна плата у жовтні 2019 становила 9162,00 грн., а у листопаді 2019 9277,00 грн. Тому, враховуючи допущені помилки, та з урахуванням доданих боржником квитанцій, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, який становить 28341,29 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення відповідачем аліментних зобов"язань перевищує 100 % заборгованість по даному аліментному зобов"язанню, суд вважає за необхідне стягнути пеню в межах наявної заборговансоті по аліментам. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що стягненню на користь позивача з відповідача підлягає пеня саме в розмірі 28341,29 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд дійшов до наступного висновку. Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 12 ЦПК України 2004 року. За приписами статей 79, 84 ЦПК України 2004 року, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 84 ЦПК України 2004 року витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). За змістом пункту 1.2 постанови правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15 грудня 2004 року № 637 касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України. Бланк прибуткового касового ордера (форма № КО-1, далі - ПКО) затверджено «Положенням про ведення касових операцій в Україні» від 15 грудня 2004 року № 637 (далі - положення) і є первинним документом, який використовується для оформлення надходжень грошових коштів у касу підприємства. Даний документ має дві частини: «корінець» ПКО і відривна квитанція до [PERSON] . Обидві частини цього документа обов`язково підписуються касиром підприємства або особою, що здійснює його функції і головним бухгалтером підприємства. Після чого документ скріплюється печаткою підприємства. Після отримання готівки до каси підприємства відривна квитанція видається особі, яка здійснила це внесення. «Корінець» ПКО залишається в касі підприємства і обов`язково реєструється в журналі прибуткових і видаткових касових документів. Обов`язковими реквізитами при заповненні «корінця» і відривної квитанції цього бланка є: назва підприємства, податковий код підприємства, порядковий номер документа, дата складання документа, кореспондуючий рахунок бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції, сума, яка вноситься до каси підприємства (проставляється цифрами), найменування організації або прізвище, ім`я та по батькові того, від чийого імені вноситься готівка в касу підприємства, сума прописом (дублюється отримана сума прописом), назва документа, на підставі якого вноситься готівка, підписи уповноважених на це осіб (касира підприємства або особи, що здійснює його функції і головного бухгалтера підприємства). Посилання представника позивача, адвоката Кузьміної Т.Г., на прибутковий касовий ордер, як на письмовий докази сплати послуг за договором пpo надання правової допомоги, суд не бере до уваги, оскільки зазначений бухгалтерський документ не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених положенням, зокрема, податкового коду підприємства, кореспондуючого рахунку бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції, суми, яка вноситься до каси підприємства (проставляється цифрами). Крім того, на підтвердження розміру понесених витрат надано звіт про обсяги правової допомоги, з якого видно, що адвокатом на здійснення правової допомоги витрачено 05 годин 00 хвилин у розмірі 7 500 грн. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), зазначив, що відшкодування судових витрат передбачає встановлення їх реальності, необхідності та розумності їх розміру. У справі «Георгуліс та інші проти Греції» (Georgoulisandothers v. Grece) Європейський суд з прав людини, пославшись на наведену вище справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), зазначив, що згідно з його практикою, відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, розумний характер їх розміру. Суд відзначив, що у цій справі на обґрунтування вимоги про відшкодування судових витрат не було надано підтверджуючих документів, які дозволили б йому точно розрахувати ці витрати. Таким чином, позивач не надав належні докази на підтвердження реальності, необхідності та розумності розміру витрат, понесених позивачем на правову допомогу. З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial