Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

[PERSON] 18 серпня 2016 року звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В позові зазначено, що 29 липня 2013 року [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які він зобов"язувався повернути через два місяці, крім того відповідач 03 серпня 2013 року отримав від [PERSON] 1500 доларів зі строком повернення через три місяці. Після досягнення домовленості між сторонами, [PERSON] надав позивачу розписки про отримання грошових коштів. У вказаний в розписці строк відповідач не повернув [PERSON] позичені кошти. В звязку з цим, позивач просив стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 111688,37 грн., суму процентів - 55451,03 грн. та сплачений ним судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач позов не визнав, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності. Не заперечував, що отримував від [PERSON] 4500 доларів США в 2013 році та підтвердив, що не заперечує проти необхідності повернення грошей,які він отримав у борг. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] були укладені договори позики, відповідно до яких позивач надав відповідачеві у борг 29 липня 2013 року грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які він зобов"язувався повернути через два місяці, 03 серпня 2013 року позивач отримав від [PERSON] 1500 доларів строком на три місяці. Ці обставини підтверджуються розписками відповідача від 29 липня 2013 року і 03 серпня 2013 року, розписка виконані [PERSON] власноручно (а.с.6). При цьому розмір процентів не визначено. Строк повернення грошових коштів було обумовлено до 29 вересня 2013 року та 03 листопада 2013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов"язання обмежується поверненням боргу. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Долучені до справи копії розписок як документи, що підтверджують боргове зобов'язання [PERSON], містять умови отримання позичальником в борг грошей, зобов'язання їх повернення та дату отримання коштів. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до даних офіційного курсу НБУ на 29 грудня 2016 року, тобто дату ухвалення судом рішення, 1 долар США дорівнював 26,89315 грн., між тим, [PERSON] у позові, визначаючи співвідношення долара до національної валюти, просив виходити з меншої суми - 1 долар = 24,819639 грн. З урахуванням викладеного та меж позову, суд прийшов до висновку, що засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання слід визначити еквівалент 4500 доларів США - 111688,37 грн. Суд приходить до висновку, що ґрунтуються на законі вимоги про покладення на боржника відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України й стягнення 3% річних. Слід відмовити у стягненні індексу інфляції за весь час прострочення, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Відповідно до розрахунку, 3% річних від суми 74458,91 грн. (3000 доларів США) за 1094 днів прострочки станом на 09 серпня 2016 року становить 6695,18 грн. (74458,91*3*1094/365/100=6695,18). 3% річних від суми 37229,4585 грн. (1500 доларів США) за 1089 днів прострочки станом на 09 серпня 2016 року становить 3332,28 грн. (37229,4585*3*1089/365/100=3332,28). Загальна сума 3% річних від загальної суми позики- 10027,46 грн. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом усього часу розгляду справи, своїх позовних вимог не змінював. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні з позовом до суду, [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в дохід держави в розмірі 1671 грн. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача .

Outcome: partial