Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Чернігівської міської ради, [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13'' Чернігівської міської ради (а.с.3-4), в якому просила визнати за нею право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], також [PERSON] просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що 03.04.2012 року вона уклала шлюб з [PERSON], який на підставі ордеру №14 від 07.11.2000 року, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м.Чернігова отримав однокімнатну квартиру площею 17,24 кв.м на одну особу за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зазначала, що фактично зі своїм чоловіком [PERSON] вона була знайома протягом 15 років, з 2010 року вона вселилась до спірної квартири, і з того часу вони мешкали у вказаній квартирі разом. [PERSON] вказує, що з [PERSON] вони вели спільне господарство, разом придбали меблі до квартири, в грудні 2012 року нею було отримано кредит для придбання спільних речей. [INFO] року [PERSON] помер, на дату його смерті, як зазначає [PERSON], вони проживали в спірній квартирі разом з чоловіком, але вона не була зареєстрована у вказаній квартирі з причини меншої оплати вартості комунальних послуг. [PERSON] вказує, що в спірній квартирі, крім [PERSON], який був квартиронаймачем, з 04.01.2001 року також зареєстрована його дочка від першого шлюбу - [PERSON], яка в спірній квартирі фактично не проживала. За даних обставин [PERSON] просить визнати за нею право користування спірним жилим приміщенням- квартирою [ADDRESS], а [PERSON] визнати такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням на підставі статей 71,72 ЖК України. В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про захист права на житло шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення (а.с.42). У вимогах заявленого позову [PERSON] просить захистити її право на житло у квартирі [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] із зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення. Вимоги заявленого позову [PERSON] обґрунтовує тим, що вона являється квартиронаймачем державної квартири [ADDRESS] після смерті [INFO] року її батька- [PERSON] [PERSON] вказує, що до спірної квартири вона вселилась разом з батьком 04.01.2001 року, як його малолітня дитина, і була зареєстрована в зазначеній квартирі. [PERSON] зазначає, що [PERSON] не впускає її до спірної квартири, що було підставою для звернення [PERSON] до органів поліції. [PERSON] стверджує, що [PERSON] з приводу вселення та проживання в спірній квартирі до неї не зверталась ні за життя батька, ні після його смерті, відповідного дозволу на проживання [PERSON] в спірній квартирі [PERSON] не надавала. [PERSON] зазначає, що до спірної квартири [PERSON] вселилась самовільно, і за життя [PERSON] вона мала права тимчасового мешканця відповідно до статті 98 ЖК України. На підставі ч.3 статті 116 Житлового кодексу України [PERSON] у вимогах заявленого позову просить захистити її право на житло у квартирі [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] із зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки [PERSON] самовільно вселилась до спірної квартири. [PERSON] також зазначає, що з 01.09.2012 року вона навчається у Ніжинському державному університеті імені М. Гоголя на денній формі навчання, тому об'єктивно вона не мала і не має можливості щоденно перебувати у спірній квартирі, що дає їй право на збереження за нею житла у разі її відсутності у ньому понад шість місяців в силу статті 71 ЖК України. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25.02.2016 року вказані позови об'єднані в одне провадження (а.с. 37-38). Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.04.2016 року в задоволенні вимог позову [PERSON] відмовлено. Позов [PERSON] задоволено, виселено [PERSON] з державної квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого нею позову, а в задоволенні позовних вимог [PERSON]- відмовити. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. [PERSON] вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги показання в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили обґрунтованість вимог заявленого нею позову. [PERSON] не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що вимоги заявленого нею позову не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. [PERSON] вважає доведеним в ході судового розгляду даної справи факт її спільного проживання з чоловіком [PERSON] протягом 15 років, спочатку за адресою її фактичної реєстрації: [ADDRESS], а з 2010 року - в спірній квартирі [ADDRESS]. При цьому [PERSON] вказує, що адресу реєстрації вона не змінювала з причини меншої оплати комунальних послуг. [PERSON] зазначає, що вона вселилась до спірної квартири в 2010 році, як член сім'ї наймача [PERSON] та за його згодою, відповідно до статей 64, 65 ЖК України. [PERSON] вважає, що згода на її вселення до спірної квартири [PERSON], яка була зареєстрована в спірній квартирі, але фактично в ній не проживала, була не потрібна, оскільки станом на 2010 рік [PERSON] була неповнолітньою. Також [PERSON] вважає, що [PERSON] не набула права користування спірною квартирою, оскільки фактично в спірній квартирі не проживала. За даних обставин [PERSON] вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні її позовних вимог щодо визнання за нею права користування спірним жилим приміщенням та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, не взявши до уваги положення статей 64, 65, 71, 72 ЖК України. [PERSON] зазначає, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції її необґрунтовано виселено з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, на підставі ч.3 статті 116 ЖК України, як особу, яка самоправно зайняла жиле приміщення. При цьому [PERSON] вказує, що вона вселилась до спірної квартири не самоправно, і не як тимчасовий мешканець, а в порядку статей 64, 65 ЖК України, як член сім'ї, а саме, дружина наймача квартири [PERSON], з яким вела спільне господарство та мала всі права і обов'язки в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України. За даних обставин [PERSON] вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позову [PERSON] про захист права на житло шляхом виселення [PERSON] із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення на підставі ч.3 статті 116 ЖК України. В запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить апеляційну скаргу [PERSON] відхилити у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.04.2016 року. В судове засідання апеляційного суду 30.05.2016 року [PERSON], її представник - адвокат Кутуков С.О., належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.210), не з'явились, надавши суду заяву з проханням продовжувати розгляд справи та розглянути справу у їх відсутності (а.с.211). Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, в тому числі, і показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.04.2016 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON], -третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням. За даних обставин на підставі п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення у вказаній частині позовних вимог, яким позовні вимоги [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON], -третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням,-задовольнити. Визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Апеляційний суд також вважає за необхідне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.04.2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про захист права на житло шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення та виселення [PERSON] з державної квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. За даних обставин на підставі п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення у вказаній частині позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про захист права на житло шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. За даних обставин рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.04.2016 року підлягає скасуванню в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.04.2016 року необхідно залишити без змін. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.11.2000 року [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення, № ордеру [NUMBER], Серія 3, з сім'єю на 1 особу на право зайняття жилого приміщення жилою площею 17,24 кв.м, що складається з 1 кімнати у квартирі за адресою: [ADDRESS](а.с.7). Як вбачається з особового рахунку КП ''ЖЕК-13'' на вказану державну квартиру (а.с.43), в квартирі [ADDRESS] з 04.01.2001 року був зареєстрований [PERSON] - наймач квартири (вибув [INFO] року у зв'язку зі смертю) та [PERSON], [INFO], його дочка. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER], виданого 15.02.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1073 від 29.08.1996 року (а.с. 9). Як вбачається з відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернігівській області від 22.02.2016 року, [PERSON] з 01.10.1987 року є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.64). Квартира [ADDRESS], в якій зареєстрована [PERSON], складається з 1/3 частини вказаного будинку і належить на праві приватної власності колишньому чоловіку [PERSON]- [PERSON] (а.с.123-125,149-150). Згідно технічного паспорту на вказаний житловий будинок (а.с.143-148), 1/3 частина житлового будинку по [ADDRESS] складається з кухні площею 6,8 кв.м та кімнати площею 10,2 кв.м. З довідки №37 від 15.03.2016 року вуличного комітету №13 вбачається, що за адресою - [ADDRESS], крім [PERSON], також зареєстровані: [PERSON], 1988 р.н. - дочка, [PERSON], 2009 р.н. - онука, [PERSON], 2012 р.н. - онук, [PERSON], 1982 р.н. - син (а.с.76). Згідно з довідкою вуличного комітету №13 від 03.03.2016року № 26 (а.с.83), [PERSON] проживав з [PERSON] по [ADDRESS] з 2003 року по 2009 рік. Як вбачається з акту від 09.03.2016 року, завіреного вуличним комітетом №13 (а.с.93), [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживає з 2010 року. В ході судового розгляду даної справи встановлено, що з початку 2010 року [PERSON] разом з [PERSON] стали проживати та вести спільне господарство за місцем реєстрації [PERSON]: [ADDRESS] Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 03.04.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с.6), 03.04.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 03.04.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 258. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 10.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції (а.с.8), [PERSON] помер [INFO] року, про що 10.11.2015 року складено відповідний актовий запис № 3044. Відповідно до відомостей особового рахунку КП ''ЖЕК-13'' на вказану державну квартиру (а.с.43), в квартирі [ADDRESS] з 04.01.2001 року був зареєстрований [PERSON] - наймач квартири (вибув [INFO] року у зв'язку зі смертю) та [PERSON], [INFO], його дочка. Згідно довідки КП ''ЖЕК-13'' Чернігівської міської ради від 12.02.2016 року №571 (а.с.95), квартиронаймач [PERSON], [INFO], зареєстрована у [ADDRESS] одна (а.с. 95). Як вбачається з п.1.14 рішення виконавчого комітету Новозаводської районної у м.Чернігові ради №258 від 17.12.2015 року (а.с.104), [PERSON] надано дозвіл на відкриття особового рахунку на однокімнатну квартиру [ADDRESS], склад сім'ї одна особа. Раніше особовий рахунок був відкритий на її батька - [PERSON], який помер [INFO] року. [PERSON] на даній житловій площі зареєстрована і проживає з 2001 року. 04.01.2016 року [PERSON] уклала з КП ''ЖЕК-13'' Чернігівської міської ради договір №9362 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також договір про реструктуризацію №55 щодо заборгованості за квартирну плату (а.с.48,49). 11.01.2016 року [PERSON] уклала договір №201550 з КП ''Чернігівводоканал" щодо реструктуризації заборгованості (а.с.100-101). Як вбачається з довідки Ніжинського державного університету імені М.Гоголя від 18.01.2016 року №150333 (а.с.50), [PERSON] з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року навчається в Ніжинському державному університеті імені М.Гоголя, і є студентом денної форми навчання. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права користування спірним жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], при цьому [PERSON] у встановленому законодавством порядку до квартири [ADDRESS] не вселялась, доказів отримання згоди наймача та членів сім'ї на її вселення суду не надано, наймодавця про вселення повідомлено не було. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням, не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Судом в ході розгляду даної справи було встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що [PERSON] проживав з [PERSON] за місцем її реєстрації по [ADDRESS] з 2003 року по 2009 рік. З початку 2010 року [PERSON] разом з [PERSON] стали постійно проживати та вести спільне господарство за місцем реєстрації [PERSON]: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 03.04.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с.6), 03.04.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 03.04.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 258. Таким чином, по справі встановлено, що [PERSON] з 2010 року за усною згодою свого чоловіка [PERSON], який був наймачем квартири [ADDRESS], вселилась в спірну квартиру. Щодо отримання згоди дочки [PERSON] - [PERSON], [INFO], яка є зареєстрованою у спірній квартирі на вселення [PERSON], то необхідно зазначити, що [PERSON] на час вселення до спірної квартири [PERSON] була неповнолітньою. Відмовляючи в задоволенні вимог позову [PERSON] в частині визнання за нею права користування спірним жилим приміщенням, суд першої інстанції не взяв до уваги приписи статті 64 ЖК України, які регламентують права і обов'язки членів сім'ї наймача та приписи статті 65 ЖК України, які регулюють право наймача на вселення інших осіб у займане ним жиле приміщення. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року ''Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України'' (з наступними змінами), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 01.11.1996 року №9 ''Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя'', наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відмовляючи в задоволенні вимог позову [PERSON] в частині визнання за нею права користування спірним жилим приміщенням, суд першої інстанції також виходив з того, що [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з положень Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'', сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою для відмови у визнанні права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась до наймача. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що вселення [PERSON] до спірного жилого приміщення відбулось зі згоди наймача вказаного жилого приміщення - [PERSON], чоловіка [PERSON], в порядку статей 64,65 ЖК України. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.04.2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням. На підставі п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення у вказаній частині позовних вимог, яким позовні вимоги [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням, - задовольнити. Визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про захист права на житло шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення та виселення [PERSON] з державної квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, суд першої інстанції виходив з положень ч.3 статті 116 ЖК України. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції щодо вирішення вказаної частини позовних вимог не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Відповідно до положень ч.3 статті 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як вбачається з позову [PERSON] до [PERSON] про захист права на житло шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення (а.с.42), [PERSON] зазначає, що до спірної квартири [PERSON] вселилась самовільно, і за життя [PERSON] вона мала права тимчасового мешканця відповідно до статті 98 ЖК України. Апеляційний суд вважає, що є обгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог [PERSON] та виселення [PERSON] із спірного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення на підставі ч.3 статті 116 ЖК України, не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Оскільки в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що вселення [PERSON] до спірного жилого приміщення відбулось зі згоди наймача вказаного жилого приміщення- [PERSON], чоловіка [PERSON], в порядку статей 64,65 ЖК України. При цьому [PERSON] вселялась до спірного жилого приміщення, як член сім'ї, а саме, як дружина [PERSON], з яким вона вела спільне господарство і мала всі права та обов'язки в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України. В ході апеляційного розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження обставини самоправного зайняття [PERSON] спірного жилого приміщення, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, в розумінні статей 58, 59 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях. Виходячи з правового аналізу статті 98 ЖК України та фактичних обставин справи, необхідно зазначити, що [PERSON] не є тимчасовим мешканцем по відношенню до спірного жилого приміщення. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.04.2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про захист права на житло шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення та виселення [PERSON] з державної квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. На підставі п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення у вказаній частині позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство ''ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, про захист права на житло шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. За даних обставин, приймаючи до уваги приписи статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.04.2016 року підлягає скасуванню в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. Відмовляючи в задоволенні вимог позову [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що на підставі статей 71,72 ЖК України втратила право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS], суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявленого [PERSON] позову у вказаній частині не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції у вказаній частині є необґрунтованим, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Згідно довідки КП ''ЖЕК-13'' Чернігівської міської ради від 12.02.2016 року №571 (а.с.95), квартиронаймач [PERSON], [INFO], зареєстрована у [ADDRESS] одна (а.с. 95). Як вбачається з п.1.14 рішення виконавчого комітету Новозаводської районної у м.Чернігові ради №258 від 17.12.2015 року (а.с.104), [PERSON] надано дозвіл на відкриття особового рахунку на однокімнатну квартиру [ADDRESS], склад сім'ї одна особа. Раніше особовий рахунок був відкритий на її батька - [PERSON], який помер [INFO] року. [PERSON] на даній житловій площі зареєстрована і проживає з 2001 року. 04.01.2016 року [PERSON] уклала з КП ''ЖЕК-13'' Чернігівської міської ради договір №9362 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також договір про реструктуризацію №55 щодо заборгованості за квартирну плату (а.с.48,49). 11.01.2016 року [PERSON] уклала договір №201550 з КП ''Чернігівводоканал" щодо реструктуризації заборгованості (а.с.100-101). Як вбачається з довідки Ніжинського державного університету імені М.Гоголя від 18.01.2016 року №150333 (а.с.50), [PERSON] з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року навчається в Ніжинському державному університеті імені М.Гоголя, і є студентом денної форми навчання. За даних обставин є вірним по суті висновок суду першої інстанції відносно того, що на підставі приписів п.2 ч.3 статті 71 ЖК України за [PERSON] зберігається жиле приміщення понад шість місяців протягом усього часу її навчання. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано 03.04.2012 року (а.с.6), з 01.09.2012 року [PERSON] почала навчання в Ніжинському державному університеті імені М.Гоголя на денній формі, дата закінчення навчання - 30.06.2016року (а.с.50). [PERSON] помер [INFO] року (а.с.8), 24.01.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням на підставі статей 71,72 ЖК України. Приймаючи до уваги наведене, положення статей 71,72 ЖК України, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог позову [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням. За даних обставин доводи апеляційної скарги відносно того, що [PERSON] в спірному жилому приміщенні не проживає, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до приписів ч.1 статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1763 грн. 84 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.1,2,193) понесених судових витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій, з врахуванням задоволеної позовної вимоги [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням та з врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги [PERSON] Розрахунок наступний: 551 грн. 20 коп. (а.с.1,2) - понесені [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції + 1212 грн. 64 коп.(606 грн.32 коп. + 606 грн.32 коп.) (а.с.193) - понесені [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції = 1763 грн.84 коп.

Outcome: partial