Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

у червні 2019 року АТ "Укрсоцбанк" звернувся у суд з позовом про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» зазначає, що 27.09.2007 року [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк`уклали кредитний договір № 10-29/4283, за умовами якого [PERSON] отримав кошти в сумі 989 800,00 грн. Також 27.09.2007 АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме двокімнатну квартира № 15, загальною площею 77,10 кв.м, житловою площею 39,30 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 23.04.2019 року право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, реалізувати нерухоме майно неможливо, оскільки постановою від 09.11.2010 року державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва накладено арешт на все майно відповідача та оголошено заборону на його відчуження. Оскільки вищевказана квартира була передана в іпотеку 27 вересня 2007 року, а постанова по накладення арешту на майно боржника винесена 09.11.2010 р., АТ «Укрсоцбанк» має переважне право звернення стягнення на предмет обмеження. У зв"язку із накладенням арешту на все майно [PERSON] банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому і виникла необхідність зняття арешту з вказаної квартири. За таких підстав, позивач просить суд зняти арешт з належної АТ «Укрсоцбанк» квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який накладено Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 32) [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 27 вересня 2007 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір № 10-29/4283, за умовами якого [PERSON] отримав кошти в сумі 989 800,00 грн. (а.с. 4) В забезпечення виконання зобов"язань за вказаним договором кредиту 27 вересня 2007 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки № 02-10/3313, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. (а.с. 7) Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 27 вересня 2007 року реєстратором: приватним нотаріусом Кравченко І.В. зареєстровано заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 5738764, підстава обтяження: іпотечний договір, 3820, 27.09.2007, об`єкт обтяження, квартира за адресою [ADDRESS] , власник: [PERSON] (а.с.9) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23 квітня 2019 року, державним реєстратором Гусєйн Азіз Огли КП «Світоч» м. Києва зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності зазначено доказ направлення, серія та номер: б/н, виданий 13.12.2018, видавник: ПАТ «Укрпошта», повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 13.3-03/96-10120, виданий 20.11.2018, видавник: АТ «Укрсоцбанк», договір кредиту, серія та номер: 10-29/4283, виданий 27.09.2007, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк», договір іпотеки, серія та номер: 02-10/3313, виданий 27.09.2007, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк»; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46615213 від 23.04.2019. [PERSON] , КП «Світоч» м. Києва (а.с. 9) Постановою від 09.11.2010 року державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві накладено арешт на все майно боржника - [PERSON] в межах виконавчого провадження № 2701/17. Звертаючись у суд, позивач зазначає, що реалізація заставного майна в межах виконавчого провадження № 2701/17 є неможливою. У зв"язку з порушенням боржником основного зобов"язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Оскільки вищевказана квартира була передана в іпотеку 27.09.2007 року, а постанова по накладення арешту на майно боржника винесена 09.11.2010 р., позивач має переважне право звернення стягнення на предмет обмеження. У зв"язку із накладенням арешту на все нерухоме майно [PERSON] , банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому і виникла необхідність зняття арешту з належної позивачу квартири. Суд погоджується з доводами позивача та вважає, що позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відомості про наявність арешту предмета іпотеки підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна від 25.04. 2019 року. За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною першою статті 578 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Порядок скасування арешту, накладеного в межах виконання рішення, встановлений статтею 60 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», відповідно до частини п`ятої якої у інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України. Судом встановлено, що квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , було передано в іпотеку 07.09.2007 року, а оспорюваний арешт накладено державним виконавцем 09.11.2010 року, тобто під час існування чинної застави. Обставин існування будь-якої іншої державної реєстрації іпотеки згаданої квартири до 07.09.2007 року судом не встановлено, а тому позивач має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, перешкодою чому є наявний арешт. Таким чином, позовні вимоги АТ "Укрсоцбанк" підлягають задоволенню як обгрунтовані. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved