Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач у травні 2017 року звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідача- 10 071,45 грн. боргу за використану теплову енергію за період з 01.01.2012 року по 01.09.2016 року; інфляційних витрат в розмірі- 6 628,34 грн.; 3 % річних в розмірі- 905,14 грн., а всього на суму 17 604,93 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача надала, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Поштова кореспонденція направлялась на адресу, яка зазначена в позовній заяві та згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області є місцем її реєстрації, та повернулася до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Причини своєї неявки відповідач суду не повідомляла, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. Згідно з ч. 5 статті 74 ЦПК України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] під час судового провадження повідомляла суд про свою відсутність за місцем проживання, зміну зазначеної у позовній заяві адреси. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1 та 2 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Статтею 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" централізоване опалення віднесено до комунальних послуг. Відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача є, зокрема, своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання. Статтею 19 цього Закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що шляхом взяття на баланс особового абонентського рахунку №63400630 та видачею абонентської книжки між сторонами склались договірні відносини, згідно яких зобовязання повинні виконуватись належним чином. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] проживає в квартирі №63, що по вул. Вокзальній, 18 корпус 2 в м. Кропивницькому. Суд вважає, що відповідач споживає послуги з теплопостачання, які надає позивач, в зв'язку з чим між сторонами склалися фактичні договірні відносини і виникли взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов"язаний своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги, в т.ч. і за послуги з теплопостачання. В порушення вимог ст.24 Закону України «Про теплопостачання», ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач договір на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією позивачем не уклав, однак підприємство вказані послуги з централізованого опалення квартири надавало, а відповідач отримував ці послуги. На адресу відповідача підприємством було відпущено теплової енергії на суму 10 071,45 грн. за період з 01.01.2012 року по 01.09.2016 року. Вказане підтверджено розрахунком про заборгованість по сплаті за теплову енергію (а.с. 5). Тому, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягає заборгованість за послуги теплопостачання саме за період з 01.01.2012 року по 01.09.2016 року в сумі- 10 071,45 грн. Правовідносини, які склалися між сторонами у зв'язку з фактичними договірними відносинами щодо надання послуг з централізованого опалення, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, задоволенню підлягають і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 905,14 грн. та інфляційних витрат в сумі - 6 628,34 грн. ( а.с. 5), оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 600,00 грн. судового збору.

Outcome: approved