Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

14.08.2017 [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у подальшому 28.03.2018 та 19.04.2018 з уточненими позовними заявами з наступними вимогами: встановити факт належності на праві спільної часткової власності 1/3 частки приватизованої квартири № [ADDRESS], у зв"язку з втратою правовстановлюючого документа - [PERSON] про правов власноті на нерухоме майно № б/н від 10.12.2008, виданого комунальним підприємством "Зміївське" Зміївського району Харківської області, на підставі розпорядження органу приватизації від 07.11.2008 № 19 на ім"я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках; зобов"язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою, для чого надати ключі від вхідних дверней для виготовлення їх дублікату; стягнути судові витрати. На обґрунтування посилається, що у період з 16.02.2007 по 13.12.2011 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об єктів нерухомого майна щодо об єкта нерухомого майна за № 89566749 від 14.06.2017 року підтверджується, що приватизована квартира №[ADDRESS] загальною площею 32,50 кв.м, житлова площа 16,50 кв.м., реєстраційний номер майна 25735537, прийняття рішення про державну реєстрацію 10.12.2008 року на ім я [PERSON], [PERSON], [PERSON], спільна часткова (по 1\\3) власність; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності б/н 10.12.2008. Комунальне підприємство «Зміївське». Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об єктів нерухомого майна та відомості з Державного реєстру Іпотек відносно даної квартири відсутні. Встановлення факта права власності, а саме: факту належності [PERSON] на праві спільної часткової власності 1/3 частки приватизованої квартири №7 б. №3 по вул. Бутівській м. Змієва Зміївського району Харківської області надасть йому право на розпорядження своєю часткою власності, можливість слідкувати за санітарним та технічним станом квартири, користуватися нею. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 15.08.2017 провадження у справі відкрито. 23.10.2017 відповідачем [PERSON] надано заперечення на позовну заяву. 07.12.2017 відповідачем [PERSON] надано додаткові заперечення проти позову. 05.03.2018 відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву. 28.03.2018 та 19.04.2018 представником позивача [PERSON] подано уточнену позовну заяву. 25.04.2018 відповідачем [PERSON] подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначила про те, що дії позивача в частині звернення до суду з даним позовом направлені на намагання її батьків конторлювати її особисте життя. Крім того, зазначила про те, що після розірвання шлюбу за усною домовленістю з позивачем, останній не став проживати у квартирі, оскільки створив нову сім"ю. Також, зазначає про те, що задовлення позовних вимог приведе до порушення її законних прав та інтересів, у томуц числі щодо її як майнових так і не майнових прав на недоторканість приватного житла. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.04.2018 закрито тпідготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Відповідно до п.п.9 п.1 Розділу Х111 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції , справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. 10.05.2018 представник позивача [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача [PERSON], підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомила (а.с. 123) У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За правилами ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання зявилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо зявився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обовязковою. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Так, згідно Інформаційної довідки Комунального підприємства «Зміївське бюро технічної інвентарізації» за №1375 від 20.03.2018 року відповідно до архівних матеріалів КП «Зміївське БТІ» квартира №7 в житловому будинку №3 по вулиці Бутівській в місті Змієві Зміївського району Харківської області належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, згідно [PERSON] про право власності на нерухоме майно, виданого 10.12.2008 Комунальним підприємством «Зміївське», зареєстрованого в КП «Зміївське БТІ» 10.12.2008 в книзі 23-2263. [PERSON] виготовлене в одному екземплярі та одержане 12.12.2008 співвласником квартири [PERSON] (а.с. 81) Згідно дублікату технічного паспорту від 07.11.2008, виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентарізації» 09.02.2018, підтверджується, що власниками квартири № [ADDRESS] по 1/3 частці кожного є : [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 82-84) З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.12.2008, серії САВ № 718259 підтверджується, що видано Комунальним підприємством «Зміївське» на підставі розпорядження органу приватизації від 07.11.2008 за №19 на приватизовану квартиру на власників: [PERSON], [PERSON], [PERSON], форма власності спільна часткова , частка кожного: по 1/3. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Зміївське бюро технічної інвентарізації» від 10.12.2008, серії ССМ № 68830 підтверджується дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 10.12.2008 (а.с. 85, 86) Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна за № 89566749 від 14.06.2017 підтверджується, що приватизована квартира №[ADDRESS] загальною площею 32,50 кв.м, житлова площа 16,50 кв.м., реєстраційний номер майна 25735537, прийняття рішення про державну реєстрацію 10.12.2008 на ім я [PERSON], [PERSON], [PERSON], спільна часткова (по 1/3) власність; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності б/н 10.12.2008. Комунальне підприємство «Зміївське». Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об єктів нерухомого майна та відомості з Державного реєстру Іпотек відносно даної квартири відсутні (а.с. 8) Про те, що [PERSON], співвласник 1/3 частки вказаної квартири, є сином сторін у справі, підтверджується свідоцтвом про його народження ( повторно) серія 1-ВЛ № 510249 від 21.03.2018 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис за №100 (а.с. 95) За заявою позивача 23.03.2018 в районній інформаційній газеті «Зміївські вісті» було надруковано оголошення про те, що у зв"язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу просить вважати недійсним [PERSON] про право власності на приватизовану квартиру №[ADDRESS] від 10.12.2008 року, видане КП «Зміївське» та яка належить вцілому гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, зареєстроване в КП «Зміївське БТІ» 10.12.2008 року в кн. 23-2263 (а.с. 96) Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №23507937 від 21.03.2018, який було надано уповноваженою особою суб єкта державної реєстрації [PERSON] підтверджується, що станом на момент звернення Комунальне підприємство «Зміївське» є в Реєстрі юридичних осіб., та є відомості про внесення рішення засновників(учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу, щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації від 24.04.2013, відомості про зміну складу комісії з припинення/виділу від 16.04.2014 ( а.с. 90-93). Листом голови комісії з ліквідації КП «Зміївське» за №27/03 від 27.03.2018 щодо можливості отримання дублікату [PERSON] про право власності на нерухоме майно- на квартиру №7 б. №3 по вул. Бутівській м. Змієва Харківської області підтверджується, що до повноважень ліквідаційної комісії не віднесені повноваження, якими наділені органи приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді. КП «Зміївське» було позбавлене повноважень органу приватизації наймачам житлових приміщень у комунальному житловому фонді Зміївської міської ради ще при прийнятті міською радою рішення про припинення даного підприємства та передачі відповідного житлового фонду з його балансу, тому видати власникам квартири №[ADDRESS] дублікат [PERSON] про право власності на нерухоме майно не представляється можливим (а.с. 89) Статтею 8 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на ефективне відновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення його основних прав, наданих їй конституцією або законом. В силу статті 17 Загальної декларації прав людини кожна людина має право володіти майном як одноосібно, так і спільно з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частина 2 статті 15 ЦК України встановлює, що одним із засобів захисту цивільного права є його визнання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст.20 ЦК України). Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України). Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в якому було роз'яснено судам, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про справо власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Посилання відповідача [PERSON] у відзиві на уточнену позовну заяву від 25.04.2018 року щодо не проживання позивача [PERSON] у спріній квартирі, не здійснення ним заходів щодо піклування про майно, що є об"єктом спільної часткової власності, як на обставини, що зумовлюють відмову у позові, судом відхиляються, через не входження даних обставин до предмету доказування у цій справі. Предметом спору у винклих спірних правовідносинах є захист абсолютного права власності та здійснення повноважень співласників щодо володіння, користування та розпорядження річчю, яка їм належить на праві спільної часткової власності. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідачем [PERSON] в судовому засіданні 09.11.2017 року та додаткових запереченнях проти позову від 07.12.2017 року визнано ті обставини, що ключів від вхідних дверей спірної квартири позивач [PERSON] не має, та що у неї також відсутні правовстановлюючі документи на квартиру №[ADDRESS] (а.с.39, 46). Відповідно до приписів ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надано докази того, що квартира № [ADDRESS] належать йому на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності на зазначену квартиру, який є документом, що посвідчує право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. [PERSON] втрачене позивачем, у зв"язку з чим, позивач позбавлений можливості встановити факт належності спірної частки квартири у іншому порядку, ніж у судовому. Питання щодо розподілу судових витрат вирішити у порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved