Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

у липні 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до ТОВ "Укрполь" про стягнення суми. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03 грудня 2010 року між сторонами у справі було укладено договір позики № 4, за умовами якого позивач надав відповідачу безвідсоткову позику у розмірі 150 000 грн., що згідно курсу НБУ станом на день підписання договору складало 18 891,68 доларів США. Відповідно до п. 2.1 та п. 2.2 договору суми позики мала бути повернена у гривні, еквівалентна 18 891,68 доларів США за курсом НБУ станом на день повернення позики у строк до 03 грудня 2013 року. Зобов"язання позивача за договором щодо надання позики були повністю виконані 03 грудня 2010 року, про що свідчить розписка відповідача про отримання готівкових коштів, яка була оформлена відповідно до п. 2.1 договору та передана позивачеві. 03 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, але у зв"язку з відсутністю вільних коштів відповідач запропонував продовжити строк повернення позики до 03 березня 2014 року, згідно з чим була підписана додаткова угода № 1 від 03 грудня 2013 року. Станом на 02 березня 2014 року суму позики повернено не було. За прострочення повернення позики положення п. 3.2 договору передбачають відповідальність у вигляді неустойки, яка включає в себе пеню та штраф, розмір яких визначається: - для пені - 2% від суми позики за кожен день прострочення (п. 3.2.1 договору), - для штрафу - 50% від суми позики у випадку прострочення повернення позики більше ніж на 183 календарні дні (п. 3.2.2 договору). 02 березня 2015 року позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми позики, а також штрафних санкцій, а саме суми позики в гривні, що еквівалентна 18 891,68 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на день пред"явлення вимоги 02 березня 2015 року становить 507 241,60 грн., пені в розмірі 3 702 863,68 грн. та штрафу в розмірі 253 620,80 грн., а всього 4 463 726,08 грн. У відповідь на вимогу відповідач погодився з зазначеною сумою та запропонував позивачеві узгодити графік погашення платежів шляхом підписання додаткової угоди № 2 відповідно до умов якої відповідач брав на себе зобов"язання погасити загальну суму заборгованості в розмірі 4 463 726,08 грн. в строк до 25 березня 2015 року, при чому перший платіж в розмірі 1 500 000 грн. мав бути проведений на користь позивача в строк до 10 березня, другий в розмірі 1 500 000 грн. до 20 березня 2015 року, а третій в розмірі 1 463 726,08 грн. - до 25 березня 2015 року. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов"язання, позивач просить стягнути з відповідача 4 463 726,08 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти задоволення позову, зазначивши про відсутність вільних коштів у товариства. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 грудня 2010 року між [PERSON] та Спільним українсько-польським виробничо-сервісним і торгівельним підприємством (товариство з обмеженою відповідальністю) "Укрполь" було укладено договір позики № 4, за умовами якого позивач надав відповідачу безвідсоткову позику у розмірі 150 000 грн., що згідно курсу НБУ станом на день підписання договору складало 18 891,68 доларів США. (а.с. 6) Відповідно до п. 2.1 та п. 2.2 договору суми позики мала бути повернена у гривні, еквівалентна 18 891,68 доларів США за курсом НБУ станом на день повернення позики у строк до 03 грудня 2013 року. Зобов"язання позивача за договором щодо надання позики були повністю виконані 03 грудня 2010 року, про що свідчить розписка відповідача про отримання готівкових коштів, яка була оформлена відповідно до п. 2.1 договору та передана позивачеві. (а.с. 11) В судовому засіданні представник відповідача визнав факт існування заборгованості перед позивачем. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оскільки представник відповідача визнає факт отримання позики, тому суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, а саме відносин позики, оскільки договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, але у зв"язку з відсутністю вільних коштів відповідач запропонував продовжити строк повернення позики до 03 березня 2014 року, згідно з чим була підписана додаткова угода № 1 від 03 грудня 2013 року. (а.с. 8) Позивач зазначає, що станом на 02 березня 2014 року суму позики повернено не було. За прострочення повернення позики положення п. 3.2 договору передбачають відповідальність у вигляді неустойки, яка включає в себе пеню та штраф, розмір яких визначається: - для пені - 2% від суми позики за кожен день прострочення (п. 3.2.1 договору), - для штрафу - 50% від суми позики у випадку прострочення повернення позики більше ніж на 183 календарні дні (п. 3.2.2 договору). 02 березня 2015 року позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми позики, а також штрафних санкцій, а саме суми позики в гривні, що еквівалентна 18 891,68 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на день пред"явлення вимоги 02 березня 2015 року становить 507 241,60 грн., пені в розмірі 3 702 863,68 грн. та штрафу в розмірі 253 620,80 грн., а всього 4 463 726,08 грн. У відповідь на вимогу відповідач погодився з зазначеною сумою та запропонував позивачеві узгодити графік погашення платежів шляхом підписання додаткової угоди № 2 відповідно до умов якої відповідач брав на себе зобов"язання погасити загальну суму заборгованості в розмірі 4 463 726,08 грн. в строк до 25 березня 2015 року, при чому перший платіж в розмірі 1 500 000 грн. мав бути проведений на користь позивача в строк до 10 березня, другий в розмірі 1 500 000 грн. до 20 березня 2015 року, а третій в розмірі 1 463 726,08 грн. - до 25 березня 2015 року. (а.с. 10) Відповідно до частин 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За таких обставин, вимога позивача про стягнення 4 463 726,08 гривень підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 3 654 грн. судового збору.

Outcome: approved