Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача щодо зобов"язання останнього почати виплачувати позивачу накоплену суму [NUMBER] (еквівалент 98304 грн.) та виплатити позивачу допоміжну стипендію сума в розмірі 819200000 крб. (еквівалент 8192 грн.), визнавши незаконною відмову відповідача від виконання договору здоров"я дітей з створенням індивідуального фонду дитини - поліс №026520 від 24.11.94р. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідач є правонаступником Акціонерної страхової компанії "Аско", з якою позивач - [PERSON], [INFO], уклав договір здоров"я дітей з створенням індивідуального фонду дитини - поліс №026520 від 24.11.94р., на підставі якого відповідач зобов"язаний виплатити позивачу накоплену суму 9830400000 (еквівалент 98304 грн.) та допоміжну стипендію сума в розмірі 819200000 крб. (еквівалент 8192 грн.), визнавши незаконною відмову відповідача від виконання договору здоров"я дітей з створенням індивідуального фонду дитини - поліс №026520 від 24.11.94р. Позивач зокрема посилається на ст.ст.16, 525, 530, 626, 651, 632 ЦК України, Закони України "Про страхування" та "Про захист прав споживачів". У письмовій заяві позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, суд вважає встановленим, що позивачем не доведено, що йому належить вказане право вимоги за договором здоров"я дітей з створенням індивідуального фонду дитини - поліс №026520 від 24.11.94р. Навпаки, зі змісту полісу №026520 від 24.11.94р. вбачається, що вказаний договір страхування був укладений не позивачем, а [PERSON], отже змістом вказаного договору спростовується твердження позивача, про те, що позивач - [PERSON], [INFO], уклав договір здоров"я дітей з створенням індивідуального фонду дитини - поліс №026520 від 24.11.94р. з АСК "Аско". Крім того, зі змісту полісу №026520 від 24.11.94р. всупереч твердженням позивача вбачається, що Вигодонабувачем, тобто особою, якій страховик взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату за вказаним договором страхування визначено саме [PERSON], при цьому, доказів щодо відповідного правонаступництва позивачем також не надано. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» - Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.6 ч.1 ст.991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що вказаний цивільний позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, позивачем заявлені вказані вимоги щодо стягнення сум - [NUMBER] - без визначення грошової одиниці та допоміжної стипендії сума в розмірі 819200000 крб., проте, згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях - отже зазначення вказаних сум у позовних вимогах є безпідставним. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed