Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування відповідачем , в порядку регресу, завданої матеріальної шкоди , в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що 08. 10.2010 року в м. Павлоград Дніпропетровської області на вул. Полтавській, 129 мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля « Volkswagen», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON], автомобіля «ЗАЗ», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «КАМАЗ», державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON]. В результаті ДТП були завдані матеріальні збитки, оскільки транспортні засоби були пошкоджені, при цьому вказане ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України , про що свідчить постанова Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.11.2010 року, відповідно до якої саме в діях відповідача є наявність адміністративного правопорушення. На момент скоєння ДТП у потерпілого [PERSON] був чинний поліс обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при цьому у відповідача по справі такий поліс був відсутнім, а відтак цивільно-правова відповідальність останнього, як власника транспортного засобу, не була застрахована. Одним із основних завдань позивача є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України » Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 41 ЗУ » Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Оскільки винуватець ДТП, яким є відповідач, не застрахував свою цивільно - правову відповідальність то потерпілий [PERSON] звернувся до позивача із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, при цьому позивачем вищевказана заява була прийнята і були здійснені дії по встановленню всіх обставин події, визначення розміру збитку та виплаті відшкодування. Для підтвердження розміру завданої шкоди потерпілому, останній замовив проведення автотоварознавчого дослідження за результатами якого був складений звіт № 491. На підставі даного звіту позивач здійснив регламентну виплату (страхове відшкодування) потерпілому [PERSON] в розмірі 18 372, 05 грв., про що свідчить платіжне доручення № 1773 від 20.04.2011 року. Окрім того, позивач витратив 212,70 грв. на послуги аварійного комісара, який займався збором документів по справі, що підтверджується актом виконаних робіт. Відтак, позивачу всього було завдано матеріальних збитків на загальну суму 18 584, 75 грв . ( 18 372, 05 грв. + 212, 70 грв.), відшкодування яких в порядку регресу позивач має право вимагати від водія транспортного засобу, який спричинив ДТП та не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. На адресу відповідача позивачем був направлений лист за № 14570/ 3-2-05 з вимогою відшкодувати збиток в розмірі 18 584,75 грв., однак до теперішнього дня відповідач не вжив жодних дій для відшкодування позивачу завданої ним шкоди в добровільному порядку. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на ст. ст. 22, 1166, 1191 ЦК України, ст. ст. 3, 15, 109, 110, 118, 119 ЦПК України позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу на відшкодування матеріальної шкоди 18 584, 75 грв. , на відшкодування понесених судових витрат - 229, 40 грв. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грв.. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи (ас. 37, 39 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином через опублікування оголошення у пресі про виклик в судове засідання (ас.78), заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надавав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив у наданій суду заяві ( ас. 37), суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвали заочне рішення у відсутності сторін по справі, на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов до наступного: - відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов"язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відповідач 08 жовтня 2010 року об 11-40 год. по вул. Полтавська м. Павлоград Дніпропетровської області, керуючи автомобілем Камаз 5410, н/з [NUMBER], здійснюючи рух не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, безпечної швидкості та здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген - пасат, н/з [NUMBER], що рухався попереду в попутному напрямку, після зіткнення з автомобілем Фольксваген - пасат від удару здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110307, н/з [NUMBER], що рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, при цьому [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України та таке порушення останнім ПДР України знаходиться у причинному зв»язку з настанням вищевказаних наслідків, в зв»язку з чим його дії містять склад адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП та за що відповідач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності і визнаний винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грв.. Дане підтверджено в судовому засіданні копією постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16. 11. 2010 року (ас.7). 01.12.2010 року гр. [PERSON], що є власником пошкодженого автомобіля Фольксваген - пасат , н/ з [NUMBER] та застрахував свою цивільно - правову відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно полісу № ВЕ 3997577 від 09.05.2010 року, виданого страховою компанією УАСК «АСКА « (ас.6), з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду , завдану [PERSON] , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, що підтверджується копією вказаної заяви (ас.5), висновком № 491 експертного автотоварознавчого дослідження від 27.10.2010 року (ас.8-11), згідно якого вартість матеріальної шкоди , завданої володільцу автомобіля Фольксваген - пасат, н/з [NUMBER] становить 27 171,80 грв.. Відповідно до наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України № 1047 від 15.04.2011 року » Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON].» (ас.20), позивачем потерпілому [PERSON] була здійснена виплата за шкоду заподіяну в результаті дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 18 372,05 грв., про що також свідчить копія платіжного доручення № 1773 від 20.04.2011 року (ас. 21). Відтак, відшкодування позивачем шкоди в розмірі 18 372, 05 грв. підтверджено в судовому засіданні в повному обсязі належними доказами. Окрім того, позивач в позовній заяві зазначав, що ним були понесені також витрати в розмірі 212,70 грв. на послуги аварійного комісара, який займався збором документів по справі, а відтак дана сума також має бути відшкодована відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що дійсно аварійним комісаром надавалися вищевказані послуги, про що свідчить акт виконаних робіт від 15.12.2010 року (ас.19), рахунок № 073 від 10.12.2010 року( ас.19). Однак, з платіжного доручення від 29.12.2010 року № 5395 вбачається, що фактично за послуги аварійного комісара позивачем було перераховано не 212, 70 грв., а 180, 79 грв. (ас.38). Відтак, відшкодування позивачем витрат на послуги аварійного комісара належним доказами підтверджені лише в сумі 180, 79 грв.. Таким чином , в судовому засіданні встановлено, що позивачем були понесені витрати в розмірі 18 552, 84 грв. ( 18 372, 05 грв. + 180, 79 грв). Відповідачем , шкода завдана потерпілій особі , не була відшкодована , незважаючи на те, що останньому було запропоновано це зробити (ас.21). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України , нормами Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" . Відповідно до ст. 41 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. На час скоєння ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджено довідкою № 8701896 про обставини дорожньо - транспортної пригоди (ас.7,8). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом у ході розгляду даної цивільної справи в їх сукупності та враховуючи, що позивачем була відшкодована шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача , суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в даній частині обґрунтовані , однак підлягають частковому задоволенню в розмірі фактично понесених витрат, що підтверджені в судовому засіданні вищезазначеними доказами , при цьому на користь позивача слід стягнути з відповідача у рахунок повернення виплаченого відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - 18 552, 84 грв.. Також є обгрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 грв., з огляду на наступне: так, відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належать й витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що 17.09.2012 року між Моторним (транспортним) страховим бюро України (замовник) та [PERSON] (виконавець) був укладений Контракт про надання правової допомоги № 58 (ас.22-24), за яким замовник доручає , а виконавець за винагороду приймає на себе зобов»язання надавати правову допомогу замовнику у частині стягнення заборгованості, представництва замовника в судах усіх інстанцій у справах, пов»язаних з проведенням регламентних виплат. Відповідно до платіжного доручення № 4213 від 22.11.2013 року (ас.25) , за надання правової допомоги позивачем на ім»я отримувача [PERSON] була перерахована грошова сума в розмірі 1 000 грв.. Відтак, заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про повернення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у рахунок повернення судового збору - 229, 40 грв .(ас.4). На підставі викладеного,

Outcome: partial