Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

15 червня 2016 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача [PERSON] 18777,58 гривень заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 1378,00 гривень. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № KTXRRX90351958 від 05 квітня 2008 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит в розмірі 4188,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із запропонованими банком "Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складають між відповідачем та банком кредитний договір. ЗАТ КБ «ПриватБанк» було надано [PERSON] кредит у визначеному розмірі, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 30 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 86251,34 гривень. Однак, враховуючи те, що відповідно до судового наказу Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2008 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто 12944,47 гривень, а також 55899,65 гривень було стягнуто з відповідача згідно рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 вересня 2013 року, на теперішній час заборгованість складає 18777,58 гривень. ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов"язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв"язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від [PERSON] повернення всієї суми, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.33), представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі ( а.с. 25-27). Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.37). Однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. З огляду на це та клопотання позивача, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а. с.16). Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № KTXRRX90351958 від 05 квітня 2008 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит в розмірі 4188,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9,10-13). [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із запропонованими банком "Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складають між відповідачем та банком кредитний договір (а.с. 9). ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов"язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв"язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (а.с. 17). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на 30 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 86251,34 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4038,39 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 504,67 гривень, 1909,69 гривень - заборгованості з комісії за користуванням кредитом, та пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за кредитним договором в розмірі 79798,59 гривень. Однак, відповідно до судового наказу Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2008 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто 12944,47 гривень, а також згідно рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 вересня 2013 року з відповідача було стягнуто 55899,65 гривень, з яких тіло кредиту - 4038,39 гривень, заборгованість за відсотками - 504,67 гривень, заборгованість з комісії - 1909,69 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором - 46308,82 гривень, а також штрафи 500,00 грн. та 2638,08 грн. Тому на теперішній час заборгованість складає 17407,22 гривень, а разом зі штрафами 500,00 грн. та 870,36 грн., - 18777,58 гривень (а.с. 6,7,8) За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом. Згідно з абз. 1, 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом ( ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України(правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1206цс15). Як убачається зі змісту позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» ставить питання про стягнення сум за прострочення виконання зобовязання. (а.с.2) Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, незважаючи на наказ Краснолиманського міського суду Донецької області від 27.11.2008 року № 2Н-263/09 та рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24.09.2013 року № 236/1805/13-ц про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором, зобов'язання належним чином не виконав. Отже, у банку виникло право вимагати від [PERSON] стягнення пені, відсотків та комісійних на виконання кредитного зобов"язання. З матералів справи вбачається, що згідно п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" при порушення позичальником своїх зобов"язань, передбачених договором, позичальник зобов"язаний сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу. А також, на підставі п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" при порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов"язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до частин 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Але згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 р. №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з ч.2 ст. 11 вказаного Закону його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Частиною 5 ст. 11 цього Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, с. Лозове Краснолиманського району Донецької області включено в цей перелік (підпункт 9 п.2). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №1079 р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р, в подальшому розпорядження від 05.11.2014р. №1079-р було предметом оскарження в адміністративному суді та у задоволенні позову було відмовлено. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а також визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Село Лозове Краснолиманського району Донецької області входить в Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. (підпункт 9 пункту 2). Матеріали справи свідчать про те, що відповідач зареєстрований в с. Лозове Лиманського району Донецької області (а.с.13). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що штраф в сумі 1370,36 грн.(17407,14х5%=870,36+500) нараховано станом на 30 травня 2016 року (а.с.8). Крім того, при зверненні до суду позивач просить стягнути з відповідача пеню, нараховану за період з 28 березня 2013 року по 30 травня 2016 року, бо рішенням Краснолиманського міського суду від 24 вересня 2013 року з відповідача була стягнута пеня станом на 27 березня 2013 року. Але, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014р. №1669-VII, а також п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка", заборгованість з пені за період з 28 березня 2013 року по 13 квітня 2014 року становить 7713,32 гривень (4038,39х0,5%х382 дні). Тому з огляду на викладене позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені та штрафу в розмірі 8649,90(18777,58 - 7713,32+504,67+1909,69) грн. не грунтуються на вимогах законодавства і задоволенню не підлягають, а обгрунтованими являються вимоги про стягнення відсотків за користвання кредитом, заборгованості за простроченою комісією та пені, нарахованої до 13.04.2014 року, - всього 10127,68( 504,67 + 1909,69 + 7713,32) грн. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору в сумі 1378,00 гривень (а.с.3), суд враховує вимоги п. 35 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати» відповідно до якого вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також суд враховує роз»яснення, викладені у п.36 вказаної постанови, які передбачають, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Тому позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 825,84 грн.(1378,0 х53,93%(10127,68:(18777,58:100)х1%). Крім того, при зверненні до суду позивачем було вказано, що місце реєстрації відповідача є Донецька область, Краснолиманський район, с. Лозове, вул. Совєтська, буд. 1. Однак, рішенням Краснолиманської міської ради від 27.01.2016 № 7/5 - 110 вулиця Совєтська в с. Лозове перейменована на вул. Шкільна. Тобто на теперішній час місцем реєстрації [PERSON] є вул. Шкільна, буд. 1, с. Лозове Лиманського району Донецької області.

Outcome: partial