Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

26.01.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 10.07.2010 року зареєструвала шлюб із відповідачем у Ходорівській міській раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №30. Від подружнього життя у них дітей немає. Із відповідачем вирішила розірвати шлюб через те, що із січня 2014 року вони спільно не проживають, жодних сімейних відносин не підтримують. Вважає, що відповідач не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім"ї. На даний час вона вагітна від [PERSON], який не заперечує свого батьківства щодо ненародженої дитини. За таких обставин вважає, що сім"я існує формально, тому просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". В судове засідання позивач не з"явилась із поважних причин, так як перебуває на стаціонарному лікуванні, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, про що подав письмову заяву. В судовому засіданні [PERSON] - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, визнавши своє батьківство стосовно зачатої дитини. Заслухавши відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], яке видано Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області, вбачається, що 10 липня 2010 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.3). Із довідки Ходорівської райлікарні №26 від 11.02.2015 р. вбачається, що [PERSON] перебуває на стацлікуванні в акушерсько-гінекологічному відділенні з приводу першої вагітності 19-20 тижнів із-із загрози самовільного аборту. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Ч.3 ст.110 СК України передбачено, що чоловік, дружина мають право пред"явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, із січня 2014 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач та відповідач не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Окрім того, позивачка є вагітною, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], який визнав батьківство зачатої дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивача відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона вправі відновити після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище.

Outcome: approved