Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить з урахуванням уточнених позовних вимог, позбавити батьківських прав [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1000грн. Вимоги обгрунтовує тим, що відповідач перебував у шлюбі з [PERSON], в якому народився син [PERSON]. Мама [PERSON] захворіла, а в [INFO] померла і з 8 місяців онук проживає з бабусею [PERSON] В той же час відповідач не забрав сина до себе, а 01.03.2003 року створив нову сім"ю та перестав його провідувати та спілкування між ними припинено. Відповідач не цікавиться життям, здоров'ям, навчанням сина, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток. За цей час до дитини не приїжджав і допомоги на його утримання не надає, не вітає його з днем народження та не дарує подарунків. А 28.12.2016 року нотаріально засвідчив заяву, якою відмовився від подальшого виховання і утримання свого сина [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтрмала заявлені позовні вимог з наведених вище підстав. [PERSON], яка представляє інтереси неповнолітнього [PERSON], вказала, що вона є бабусею [PERSON], у [INFO] померла її дочка ( мати [PERSON]) і від 8 місяців вони з чоловіком виховують внука та матеріально його утримують. Батько дитини після похорону поїхав і тільки один раз провідав сина - на перший дзвоник. Ніякої участі у вихованні сина не бере, до нього не телефонує, так як створив нову сім"ю і проживає в Херсонській області. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, неповнолітньої дитини, особи, яка представляє інтереси неповнолітнього, свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.164 СКУ, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони : - не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місцяів не виявляли щодо неї батьківського піклування, - ухилялися від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, - жорстоко поводяться із дитиною, - є хронічними алкоголіками або наркоманами, - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Судом встановлено, що відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.7) та [INFO] року у них народився син [PERSON]. (а.с.5). [PERSON] є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (а.с.6) та навчається в 11-Б класі Болехівської ЗОШ №1 з 2006 року (а.с.13). Його мати [PERSON] померла [INFO] року (а.с.10) та з того часу [PERSON] проживає в [ADDRESS] в сім"ї дідуся та бабусі [PERSON] та [PERSON], які займаються його вихованням, матеріальним забезпечення. (а.с.11). Батько дитини - [PERSON], створивши нову сім"ю, з 2002року проживає окремо ([ADDRESS]) (а.с.12) та ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню сина : не цікавиться його життям та долею, не надає матеріальної допомоги, не провідав його жодного разу, нотаріально засвідчив заяву про відмову від подальшого його виховання та утримання, що підтверджується матеріалами справи та поясненням свідків. Так, з актів обстеження матеріально-побутового стану сім'ї від 10.02.2017 року та 30.05.2017 року вбачається, що відповідач після смерті дружини з 2002 року і по даний час не приймає участі у вихованні сина, не допомагає матеріально, не купляє продуктів харчування, одягу взуття, не спілкується з сином, не вітає його з Днем народження ( а.с. 17-18). Свідок [PERSON], дідусь [PERSON], підтвердив, що у [INFO] померла дочка і від 8 місяців вони з дружиною виховували внука. Батько дитини після похорону поїхав і був тільки один раз - на перший дзвоник, коли [PERSON] йшов у перший клас, а нині -[PERSON] іспішно закінчив школу і саме він, як вчитель, готував його до випускних іспитів. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] дружить з її сином [PERSON] і тому їй відомо, що він живе з бабусею та дідусем, а його батька бачила один раз, коли [PERSON] йшов у перший клас. Батько дитину не забирає до себе, нічого не купує, не телефонує, не цікавиться його життям. Свідок [PERSON] яка проживає по сусідству, пояснила, що [PERSON] живе з дідусем і бабусею, а батька бачила один раз, коли [PERSON] йшов у перший клас. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до положень ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою в ході судового засідання заслухана думка неповнолітньої дитини [PERSON], який зазначив, що батька бачив коли йшов на перший дзвінок школу. Він не підтримує з ним жодних відносин, не спілкується і не утримує його матеріально, не вітає із святами, не приносить подарунки, нічого не купляє. Тому він немає до нього ніяких почуттів, як до батька і просить позбавити його батьківських прав. Вихованням, навчанням та утриманням займається дідусь і бабуся. Орган опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Вказаний висновок затверджений рішенням №14 від 28.02.2017 (а.с.19-21). Про небажання відповідача змінити свою поведінку та його байдужість по відношенню до дитини свідчить його заява нотаріально посвідчена та неявки в судові засідання. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. Відповідно до Закону України ,,Про охорону дитинства,, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Однак таким правом відповідач не користується, самоусунувшись від нього. І таке ухилення від виконання свого обов'язку він здійснює свідомо, оскільки відповідач має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, він взагалі не спілкується з сином, не проявляє щонайменшої батьківської турботи без поважних причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON], а тому його слід позбавити батьківських прав щодо нього. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач, який є батьком [PERSON], [INFO], є фізично здоровою особою працездатного віку, а також є батьком неповнолітньої дочки народженої у другому шлюбі, яку він теж зобов'язаний утримувати за законом. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд, з додерженням вимог ст.182 СК України, встановивши, що доходи відповідача не мають регулярного характеру, загальний матеріальний стан та стан здоров'я як дитини так і відповідача, наявність у нього іншої дитини, яку теж зобов"язаний утримувати, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1000 гривень на утримання дитини, як того просить позивач. Позивач звернувся до суду з вимогами - 14.06.2017 року і з цього дня слід присудити стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного, ст.150,164, 180,182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved