Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними не склались з тієї причини, що вони не зійшлися характерами та поглядами на життя, небажання відповідача вести нормальний сімейний спосіб життя через зловживання ним спиртними напоями, що негативно впливає на виховання малолітньої дитини, її нормальний розвиток, спокій та психіку. Це стало причиною припинення шлюбних відносин з вересня 2015 року, вважає, що сім"я їх розпалась, миритися з відповідачем не бажає, а тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON], та залишити дитину проживати з нею. У судове засідання позивач не з"явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягає, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та день розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності, позов визнає, не заперечує проти того, щоб дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачкою. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2005 року, від якого мають малолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 25) та свідоцтвом про народження дитини (а.с.8). Сімейне життя у сторін не склалось із-за різних характерів та відсутності взаєморозуміння. Ці обставини призвели до того, що сторони з вересня 2015 року остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За взаємною згодою сторін після розірвання шлюбу дитина залишається жити з матір"ю. Сторонам роз"ясняється, що відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу позивачеві слід відновити її дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved