Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03 березня 2016 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "[PERSON] авто" укладений договір фінансового лізингу №№001582, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати йому на умовах фінансового лізингу у користування автомобіль Great Hool М2, а він зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Того ж дня, ним було сплачено авансовий платіж в розмірі 25 000,00 грн. з призначенням "оплата за товар зг. №001582 від 03.03.2016 року", на користь ТОВ «Лізингова компанія «[PERSON] авто», що підтверджується копією квитанції від 03.03.2016 року. Проте, коли він ознайомився зі змістом отриманого примірника Договору фінансового лізингу, то виявив, що відображені в ньому умови не відповідають тим домовленостям, які мали місце між ним та працівниками товариства, які спонукали його сплатити авансові кошти в розмірі 25 000 грн. та підписати даний договір, укладання договору стало можливим внаслідок обману з боку представників Відповідача та з використанням з боку Відповідача нечесної підприємницької практики, грубого порушенням його прав - як споживача, оскільки положення даного договору не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, є несправедливими, оскільки в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача. Дані факти випливають зі слідуючого: містяться несправедливі умови договору із споживачем, зокрема у формі надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору (зокрема, положення Договору про те, що за жодних умов Адміністративний платіж не повертається) (п.4. ч.3 ст.18 названого Закону). По-друге, містяться жорсткі обов'язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (зокрема, від споживача вимагається своєчасна сплата Авансового платежу, здійснення перестрахування предмета лізингу тощо, в той час як обов'язок Лізингодавця щодо передачі предмета лізину встановлений в строк 120 днів з моменту сплати авансового платежу за невиконання умов договору для Лізингоодержувача передбачені штрафи, пені, сплата втраченого прибутку на користь Лізингодавця, а за порушення останнім своїх обов'язків - таких цивільно-правовоих санкцій не передбачено взагалі. По-третє, містяться положення, які надають продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, навіть без повідомлення споживача (Лізингоодержувача) (п.3.2.6., 3.2.7. Договору), в той час як споживачеві таке право не надається, оскільки п.12.1. Договору передбачає наявність обов"язкового повідомлення Лізингодавця в письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця. Зважаючи на вищевикладене, правочин оформлений у формі Договору №001582 фінансового лізину від 03.03.2016 року вважає недійним, оскільки він укладений внаслідок обману та з використанням нечесної підприємницької практики та грубим порушенням його прав - як споживача послуг Відповідача. В судове засідання позивач не з»явився, до суду подано заяву, з проханням провести розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач представник ТОВ «Лізингова компанія [PERSON]» в судове засідання не з»явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до слідуючого. Судом встановлено, що 3 березня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто « (лізингодавцем) та [PERSON] (лізингоодоржувачем) було укладено договір №001582 фінансового лізингу. За умовами договору лізингодавець зобов»язаний придбати предмет лізингу, який визначений лізингоодержувачем та передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу (автомобіль Great Hool M 2) в порядку та на умовах даного договору, а лізиноодержувач зобов»язаний до отримання предмету лізингу сплатити платежі. Згідно специфікації (додаток №2 до договору фінансового лізингу від 3.03.2016 року) вартість транспортного засобу становить 250 000 грн. На виконання умов укладеного договору фінансового лізингу 3.03.2016 року [PERSON] було сплачено 25 000 грн. на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», що підтверджується відповідною квитанцією.(а.с.13). 9.03.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про зміст наданих споживачеві послуг по довору №001582 від 6.03.2016 року. Про отримання відповідачем листа свідчить повідомлення про вручення.(а.с.23). У листі за вихідним номером №1578 від 24.03.2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» повідомило позивача про те, що відповідно до договору ним було внесено кошти в сумі 25 000 грн., які згідно п.9.7 зараховані як адміністративний платіж.(а.с.26). У відповідності до п.14 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим, та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність) що вводить споживача в оману або є агресивною. Суд прийшов до висновку, що у укладеному договорі фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов»язків, передбачених договором та законом, звужені обов»язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», Положеннях Цивільного Кодексу України повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов»язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. В п.1.3 договору встановлено, що лізингодавець бере на себе зобов»язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувача на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. А п.1.4 даного договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними» зобов язаннями відповідає продавець (а.с.5). Пункт 1.4 договору прямо суперечить положенням ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Суд вважає, що умови укладеного договору фінансового лізингу є агресивними по відношенню до споживача послуг позивача. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що основним видом економічної діяльності ТЗОВ «Лізингова компанія «[PERSON] авто» за класом 64.91 класифікації видів економічної діяльності є фінансовий лізинг. У відповідності до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг є фінансовою послугою, а діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, підлягає обов»язковому ліцензуванню Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (ч.1 ст.34 цього Закону). Відсутні докази того, що ТОВ «Лізингова компанія [PERSON]» має ліцензію для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) і суперечить вимогам законодавства, оскільки здійснення діяльності, зазначеної у ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи винні у здійсненні діяльності без ліцензії несуть відповідальність згідно з Законами України (ч.2 ст.34 цього Закону). Доказів правомірного здійснення відповідачем такої діяльності судом не добуто. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 16.12.2015 року №6-2766 цс 15, де вказано, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Згідно ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин пов»язаних з лізингом застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.220 ч.1 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено,що договір фінансового лізингу від 3.03.2016 року нотаріально посвідчено не було, тому суд прийшов до висновку, що він є нікчемним. В ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлені підстави для визнання недійсними умов договору, що обмежують права споживача і визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Враховуючи викладене, суд

Outcome: approved