Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

08 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що наказом відділу освіти виконавчого комітету Роменської міської ради за № 126-к "Про звільнення з посади" від 11.11.2014 року її звільнено з посади директора Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 з 11.11.2014 року. З зазначеним наказом відділу освіти вона категорично не погоджується з підстав його невідповідності трудовому законодавству. Так 10.11.2014 року вона звернулася до відділу освіти Виконавчого комітету Роменської міської ради з заявою про звільнення її з посади директора Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 за власним бажанням з 11.11.2014 року. Відповідно до частини 2 ст. 38 Кодексу законів про працю України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Вона не залишала роботу і не вимагала розірвання трудового договору. 10.11.2014 року, в зв"язку з надходженням повістки Харківського апеляційного адміністративного суду ( ХААС) про виклик до суду у справі 585/3418/14-а Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 в якості третьої особи на 11 год. 30 хв. 12.11.2014 року, нею було видано наказ "Про відрядження себе як директора школи" № 36-к для участі в судовому засіданні ХААС . На час її відсутності обов"язки директора школи покладено на заступника директора школи з навчально-виховної роботи [PERSON] , а також проведено заміну навчальних занять шляхом заміщення. Посвідченням про відрядження підтверджується, що 12.11.2014 року вона приймала участь в судовому засіданні Харківського апеляційного адміністративного суду, як директор Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3, а отже виконувала свої посадові обов"язки, тобто продовжувала працювати. 13.11.2014 року вона також виконувала обов"язки директора Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3, знаходилась на робочому місці та вирішувала питання діяльності школи з 08 год. до 10-00 год. З наказом відділу освіти виконавчого комітету Роменської міської ради № 126-к "Про звільнення з посади" від 11.11.2014 року її ознайомила начальник цього відділу [PERSON] 13.11.2014 року близько 10 год. 00 хв. на її робочому місці - в кабінеті директора Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3. А отже вищевказаний наказ відділу освіти виконкому Роменської міськради про звільнення її , [PERSON], з посади директора Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 за ст. 38 КЗпП ( за власним бажанням) з 11.11.2014 року було видано з порушенням імперативних вимог ч.2 ст. 38 КЗпП України і є незаконним. Крім того , відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, що нею і було зроблено. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім"ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Але в поданій нею заяві про звільнення вона не наводила доводів про неможливість продовжувати роботу, а тому у відповідача не було передбачених ч.1 ст. 38 КЗпП правових підстав для звільнення її до закінчення двотижневого строку, тим більше, що передача матеріальних цінностей, документації, штампу і печатки Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 станом на 11.11.2014 року нею не була проведена. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Але в порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок з нею відділом освіти виконкому Роменської міськради не проведений до даного часу. Також вона має право відповідно до ст.117 КЗпП України на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а також відповідно до ст. 235 КЗпП України на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю. Додатково пояснила, що вона 10.11.2014 року подала заяву до відділу освіти Роменської міської ради про звільнення її з посади директора Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 за власним бажанням та повідомила про це педагогічний колектив школи, який прохав відкликати свою заяву назад. 11.11.2014 року вона вийшла на роботу. Близько 14 год. вона зателефонувала до відділу освіти [PERSON] та домовилася про зустріч і близько 17 год. особисто повідомила останній , що її не буде на робочому місці 12.11.2014 року в зв"язку з викликом представника школи в якості третьої особи для участі у розгляді адміністративної справи в Харківському апеляційному адміністративному суді. Крім того, уточнила дату проведення перевірки з організації навчально-виховного процесу в Роменській ЗОШ I-III ступенів № 3. Їй повідомили, що дана перевірка розпочнеться 13.11.2014 року. Ні в усній фірмі, ні в письмовій з наказом про її звільнення з посади директора школи [PERSON] 11.11.14 р. не повідомляла і не запитувала чи буде вона звільнятися з роботи. Навпаки, на її прохання для участі в суді їй видали витяг з наказу про призначення на посаду директора школи, який підписала [PERSON] 12.11.2014 року вона перебувала в суді м.Харькові , а згідно наказу виданого нею по Роменській ЗОШ I-III ступенів № 3 її заміну , як директора школи , здійснювала - заступник [PERSON] Наказ про своє відрядження до м.Харкова видала з метою визначення особи яка буде здійснювати її заміну цього числа, поскільки витрати на відрядження з боку відділу освіти вже тривалий час не компенсуються за браком коштів. 13.11.2014 року вона вийшла на роботу і з 8 до 10 години ранку проводила зустріч з батьками 7-го класу , а також займалась іншими нагальними питаннями. Близько 10 години 15 хвилин 13.11.2014 р. до неї в кабінет зайшла начальник відділу освіти [PERSON] і повідомила , що її звільнено з посади директора школи з 11.11.2014 року та надала для ознайомлення наказ про звільнення. 13.11.2014 року витяг з наказу про її звільнення було вручено і заступнику директора школи [PERSON] Трудову книжку в відділі освіти вона отримала 13.11.2014 року, а 14.11.2014 року провела передачу всіх документів [PERSON] Розрахунок з нею відділ освіти провів тільки 22.11.14 р., залишилась невиплаченою заборгованість за попереднє відрядження. Представник позивача [PERSON] також підтримав позовні вимоги [PERSON] та зазначив, що поскільки остання 11 та 12 листопада 2014 року працювала повні робочі дня ( в т.ч. і перебуваючи у відрядженні в м.Харькові, як директор Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 в судовому засіданні ХААС), в повному обсязі виконувала свої посадові обов"язки її не мали права звільняти 11-м листопада 2014 року, при цьому з наказом про звільнення ознайомили 13.11.2014 року . Прохав стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за період з 12.11.2014 р. по 09.02.2015 р., тобто день винесення рішення суду, в розмірі 10897 грн. 20 коп., виходячи, що середньоденна зарплата [PERSON] складала 181 грн. 62 коп. і кількість робочих днів дорівнював - 60 днів. А також середньомісячну зарплату в межах одного місяця в розмірі 4086 грн. 48 коп. і допустити негайне виконання рішення суду як по поновленню на роботі, так і по місячній зарплаті. Представник відповідача - начальник відділу освіти виконкому Роменської міської ради [PERSON] в судовому засідання позов не визнала. Зазначила, що з боку відділу освіти порушень вимог трудового законодавства при звільненні [PERSON] з посади директора Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 не було. Заяву про звільнення з посади директора [PERSON] подала до відділу освіти Роменської міськради 10.11.2014 року. Вона порадила останній ще раз обдумати цей крок, але [PERSON] підтвердила свою заяву про звільнення з 11.11.2014 року. Потім 11.11.2014 року близько 17 години [PERSON] повідомила, що 12 .11.2014 року вона буде відсутня на робочому місці в зв"язку з своїм відрядженням до м.Харькова в зв"язку з викликом в судове засідання представника Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 до ХААС. [PERSON] було видано витяг з наказу про призначення на посаду директора, але посвідчення про відрядження не оформлялось. Також вона запитала чи не передумала [PERSON] звільнятись з роботи і та відповіла, що ні. Тоді вона сказала секретарю готувати наказ про звільнення. До кінця робочого дня наказ був надрукований, але [PERSON] вже пішла, тому з наказом від 11.11.2014 року про звільнення з посади директора школи [PERSON] було ознайомлено 13.11.2014 року, поскільки в 17 год. 11.11.2014 року він ще не був виготовлений, а 12.11.2014 року остання була відсутня за місцем своєї роботи. В табелі робочого часу останнім робочим днем у [PERSON] відмічено 11.11.2014 року. Розмови про відпрацювання останньою 2-тижневого терміну у зв"язку зі звільненням за власним бажанням у них не було. Розрахунок провели 22.11.14 р. А з 21.11.14 р. на посаду директора ЗОШ № 3 була призначена [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання зазначив, що позов [PERSON] не визнає, оскільки жодних порушень трудового законодавства при її звільненні з роботи допущено не було. Відмітив, що з матеріалів справи вбачається, що 10.11.2014 року позивач подала заяву про звільнення її з посади директора Роменській ЗОШ I-III ступенів № 3 за власним бажанням з 11.11.2014 року. До кінця робочого дня 11.11.2014 року [PERSON] заяву про звільнення за власним бажанням від 10.11.2014 року не відкликала. При особистому спілкуванні з начальником відділу освіти в кінці робочого дня 11.11.2014 року [PERSON] підтвердила своє волевиявлення на звільнення за власним бажанням, тому наказом відділу освіти виконкому Роменської міськради № 126-к "Про звільнення з посади" від 11.11.2014 р. її звільнено з займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням з 11.11.2014 року. Оскільки день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, заява про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням позивачем до звільнення не подана, то посилання позивача на порушення трудового законодавства при її звільненні є безпідставним. Безпідставними вважав і посилання [PERSON] на те, що вона не залишила роботу, оскільки на підставі нею ж виданого наказу остання 12.11.2014 року перебувала у відрядженні в м.Харкові. Остання була директором Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3, перебувала в трудових відносинах з відділом освіти виконкому Роменської міської ради, тобто являлась працівником відділу освіти, в якому отримувала заробітну плату, а всі видатки на відрядження таких працівників здійснюються відділом освіти на підставі наказу начальника відділу освіти, як розпорядника бюджетних коштів. Проте такий наказ відділом освіти на [PERSON] не видавався, оскільки безпосереднє управління Роменською ЗОШ I-III ступенів № 3 здійснює відділ освіти Роменської міськради, який не видавав наказу про відрядження [PERSON] до м.Харкова , то і її перебування в ХААС не може вважатись службовим відрядженням. Свідок [PERSON], яка раніше працювала заступником директора ЗОШ № 3, в судовому засіданні пояснила, що близько 10-ї години ранку 10.11.2014 року їй стало відомо про наказ відділу освіти від 3.11.2014 р. про створення комісії і перевірку ЗОШ № 3 , а потім про те, що директор ЗОШ № 3 [PERSON] подала до відділу освіти заяву про звільнення її з посади за власним бажанням. Про відкликання нею цієї заяви її почав вмовляти практично весь педколектив школи, але остання відмовилась це зробити. 11.11.2014 року близько 16 год. 30 хв. згідно наказу по Роменській ЗОШ I-III ступенів № 3 на неї було покладено виконувати обов"язки директора школи на 12.11.2014 року в зв"язку з відрядженням [PERSON] до суду м. Харкова. 12.11.14 р. в школі працювала комісія з відділу освіти, вона їм надавала всі необхідні документи, які завчасно підготувала [PERSON]. Зазначила, що 13.11.2014 року заяву [PERSON] перебувала на своєму робочому місці. В цей же день о 9 год. її , [PERSON], було ознайомлено з наказом про звільнення з посади [PERSON] і покладення на неї обов"язків директора школи . На даний час в Роменській ЗОШ I-III ступенів № 3 вона не працює, звільнилась з 27.11.14 р. на пенсію за вислугою років. Свідок [PERSON], суду пояснила, що вона працює вчителем біології в Роменській ЗОШ I-III ступенів № 3. Їй на нараді в школі стало відомо, що 10.11.2014 року директор школи [PERSON] подала заяву до відділу освіти про звільнення її з посади. Все це було пов"язано зі спором директора і відділу освіти про правомірність відкриття 10 класу, в якому набралось тільки 14 учнів, а згідно з рішенням Роменської міськради потрібно було не менше 15 учнів. 11.11.2014 року [PERSON] була на роботі цілий день, а 12.11.2014 року перебувала у відрядженні в Харківському апеляційному адміністративному суді, тому її обов"язки в цей день виконувала заступник директора [PERSON] 13.11.2014 року [PERSON] була на роботі з 8 години ранку до 9 год. 25 хв. і вирішувала нагальні питання діяльності школи, а потім начальник відділу освіти [PERSON] вручила їй наказ про звільнення і остання пішла з роботи. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наданих суду доказів встановлено, що позивачка [PERSON] звільнена з посади директора Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 з 11.11.2014 року згідно наказу № 126-к від 11.11.2014 року ( а.с.5 ). Фактично [PERSON] була ознайомлена з вказаним наказом 13.11.2014 року, що не заперечують сторони і свідки [PERSON], [PERSON] , тобто до спливу двотижневого терміну відпрацювання і не в день винесення наказу. 11.11.2014 року [PERSON] повний робочий день та 13.11.2014 р. з 08 години ранку до 10 години ранку фактично перебувала на своєму робочому місці та виконувала свої посадові обов"язки директора школи. 12.11.2014 року [PERSON] перебувала у відрядженні в судовому засіданні Харківського апеляційного адміністративного суду в якості третьої особи, як директор Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 , по судовій повістці надісланій на адресу школи ( а.с. 6, 8 ). Встановлені в суді факти свідчать про те, що між сторонами склалися спірні трудові правовідносини з приводу поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідачем не надано доказів і не доведено факту відсутності [PERSON] на робочому місці 11,12 листопада та зранку 13 листопада 2014 року. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] , подавши 10.11.2014 р. заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 11.11.2014 р., в подальшому, тобто 12 і 13.11.2014 р. не залишила роботу і не вимагала розірвання трудового договору, тому відділ освіти не вправі був її звільнити за поданою раніше заявою від 10.11.2014 р. Заперечення відповідача про те, що позивачка [PERSON] підтвердила своє бажання на звільнення 11.11.2014 р., не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах, які встановлені судом, тому не можуть бути прийняті до уваги як достовірні. Також не можуть взяті до уваги і заперечення відповідача про прийняття на місце директора школи № 3 іншого працівника [PERSON], якому ніби то відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Судом з наданих листів та наказів встановлено, що 11.11.2014 р. відділ освіти направив лист [PERSON] з пропозицією зайняти вакантну посаду директора Роменської школи № 3 ( а.с.20 ). Це в той день коли ще наказ про звільнення [PERSON] не був вручений останній. Наступного 12.11.14 р. [PERSON] направила у відділ освіти свою згоду про призначення на посаду директора ( а.с.21). Далі 21.11.14 р. відділ освіти направив до міського голови прохання погодити кандидатуру [PERSON] на посаду директора ЗОШ № 3( а.с.22). І в той же день 21.11.2014 р. міський голова [PERSON] дав погодження кандидатури [PERSON] ( а.с.23). Але в дійсності це письмове погодження готувала сама начальник відділу освіти [PERSON], про що вказано в кінці листа і підтвердила в судовому засіданні сама представник відповідача [PERSON]Про те, що належного погодження кандидатури [PERSON] на посаду директора школи № 3 не відбувалось ,свідчить відповідь на запит суду керуючого справами виконкому від 26.12.14 р. ( а.с.42).Але всупереч всім законним вимогам у відділі освіти виконкому Роменської міської ради 21.11.2014 р. був виданий наказ № 131-к про призначення [PERSON] на посаду директора ЗОШ № 3 ( а.с.24). Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачку необхідно поновити на посаді директора Роменської ЗОШ I-III ступенів № 3 з 11.11.2014 року. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу . У відповідності до п. 21 Постанови № 13 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (з наступними змінами) при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Згідно з п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права" № 10-1389/0/4-12, 27.09.2012 р. відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки [PERSON] за період з 12.11.14 р. по 09.02.2015 року становить 11079 грн. 82 коп.( середньоденний заробіток в розмірі 181 грн. 62 коп. помножити на 61 робочий день ), що частково підтверджується розрахунком від 09.02.2015 р., наданим позивачем, і підлягає стягненню на користь позивача. Розмір середнього заробітку підтверджено довідкою центральної бухгалтерії відділу освіти від 05.12.2014 р. ( а.с.12), яку представник відповідача не оспорювала в суді. Виходячи з цього підрахунку, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 10987 грн. 20 коп. ( а.с. 102) не відповідають дійсності, так як кількість робочих днів підрахована невірно.

Outcome: approved