Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 грудня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про зменшення розміру аліментів, мотивуючи тим, що за рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2012 року у справі №1403/124/2012; 2/1403/106/2012 з нього утримуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 16 січня 2012 року і до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. За судовим наказом Березанського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2017 року у справі №469/1310/17; №2-н/469/62/17 з нього утримуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 19 вересня 2017 року, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. При винесенні судового наказу суд не врахував, що він є платником аліментів на [PERSON]; після сплати аліментів на двох дітей в нього не вистачає грошових коштів на сплату комунальних платежів, одяг, харчування, що поставило його в край важкий матеріальний стан; крім того, відповідно до приписів ч.5 ст.183 СК України, він зобов"язаний сплачувати на двох дітей одну третину свого заробітку (доходу). Посилаючись на ст.ст.192, 182,183 СК України, позивач просить зменшити розмір аліментів, присуджених за рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2012 року у справі №1403/124/2012; 2/1403/106/2012 та за судовим наказом Березанського районного суду від 29 вересня 2017 року у справі №469/1310/17; 2-н/469/62/17 до 1/6 частини всіх видів заробітку на користь кожної з відповідачок щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей та не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дітей. Ухвалою суду від 22 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19 січня 2018 року до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що після укладення шлюбу позивача зі [PERSON] його матеріальний стан поліпшився, так як 06 липня 2016 року його родиною придбана трикімнатна квартира в с.Коблеве, яка оформлена за договором купівлі-продажу на відповідачку [PERSON], позивач проживає у вказаній квартирі, тобто квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідачки [PERSON] Крім того, позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами його твердження стосовно того, що після сплати аліментів на двох дітей в нього не вистачає коштів на сплату комунальних платежів, одяг, харчування та вказана ним в позові обставина ставить його в край важкий стан. Всупереч вимог ст.81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог про підстави зменшення розміру аліментів; відсутні докази того, скільки позивач реально сплачує на кожну дитину аліментів; розмір його місячного доходу, витрати, тобто позивачем не доведено зміна його майнового стану у порівнянні з часом визначення розміру аліментів за рішенням суду. Вважає, що позивач як особа працездатного віку за відсутності вад здоровя здатен сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Зазначає про понесені витрати на професійну правничу допомогу, які складають 4800 грн. (а.с.25-29). Відповідачка [PERSON] відзиву до суду не направила. 27 лютого 2018 року позивачем надана відповідь на відзив до позовної заяви про зменшення аліментів, в якому він зазначив, що квартира, на яку посилається відповідач [PERSON] як на майно, яке є спільною власністю позивача та відповідача [PERSON], була придбана за кошти батьків відповідача [PERSON]. При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоровя та матеріальне становище платника податків. Останнім часом у нього погіршився стан здоровя, йому рекомендовано медикаментозне та оперативне лікування. Також зазначав про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, які складають 1500,00 грн., очікувані витрати на професійну правничу допомогу за представництво в суді - 1500,00 грн.; просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а відзив залишити без задоволення (а.с.50-52). Відповідно до заперечень на відповідь на відзив, отриманих судом 02 березня 2018 року, відповідачка [PERSON] вважає недоведеними наявність у позивача тривалого розладу здоров"я, що впливає на можливість сплати ним аліментів, та посилання позивача на те, що придбана його дружиною [PERSON] квартира не є спільною власністю подружжя, а також обставини, які мають істотне значення для зменшення розміру аліментів. Зазначає про пропуск позивачем строку для подання відповіді на відзив та понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися та не повідомили причини своєї неявки, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог щодо відповідачки [PERSON] відмовити; позов в частині вимог до [PERSON] задовольнити, посилаючись на те, що відсутність відзиву відповідачки [PERSON] свідчить про його згоду з позовними вимогами. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], матір"ю якого є [PERSON], та [PERSON], [INFO], матір"ю якого є [PERSON], та після розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] 05 травня 2015 року уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], що підтверджено рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2012 року (а.с.9-10), свідоцтвами про народження (а.с.11, 12), свідоцтвом про шлюб (а.с.59). Рішенням Березанського районного суду від 06 лютого 2012 року у справі №1403/124/2012; 2/1403/106/2012 зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 16 січня 2012 року і до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (а.с.13-14). За судовим наказом Березанського районного суду від 29 вересня 2017 року у справі №469/1310/17; 2-н/469/62/17 зі [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) платника податків, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). Таким чином, частка доходу позивача, яка підлягає сплаті в рахунок аліментів, з вересня 2017 року збільшилась з 1/4 до 1/2, що свідчить про значні зміни у матеріальному стані позивача. На підставі ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршенням або поліпшенням здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки матеріальний стан позивача значно змінився після набрання чинності судовим наказом від 29 вересня 2017 року, суд вважає доведеними посилання позивача на наявність підстав для зменшення розміру аліментів. При цьому суд враховує, що статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, розмір аліментів, які стягуються з позивача за двома судовими рішеннями на користь двох відповідачок, перевищує передбачений законом розмір аліментів, які б могли стягуватися з нього у разі видачі одного судового наказу на користь однієї особи. Суд вважає, що у даній справі позивач, який має двох неповнолітніх дітей та відповідно до законодавства зобов"язаний нести витрати на їхнє утримання, з врахуванням положень ч.5 ст.183 СК України щодо розміру аліментів, які можуть бути стягнені за судовим наказом, мав законні сподівання щодо можливості зменшення свого доходу у зв"язку зі сплатою аліментів у передбаченому законодавством розмірі, а тому стягнення аліментів у більшому розмірі без врахування матеріального становища позивача та інших обставин, передбачених статтею 182 СК України, порушує його права на мирне володіння своїм майном (доходами), передбачені статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої "Кожна фізична... особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права." Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що власником квартири трикімнатної за адресою [ADDRESS], є [PERSON], квартира придбана за договором купівлі-продажу від 06 липня 2016 року (а.с.33-34). Оскільки набуття права власності на зазначену квартиру відбулось більш ніж за рік до виникнення обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, суд не бере до уваги посилання відповідачки [PERSON] на покращення майнового стану позивача. Суд не бере до уваги надані позивачем на підтвердження погіршення стану здоровя медичні документи (а.с.53-56), оскільки погіршення стану здоров"я не зазначено позивачем у позовній заяві відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України як обставина, якою він обгрунтовує свої позовні вимоги, а тому й не є предметом доказування у даній справі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи належать, у т.ч. витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів, ау задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved