Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивачка, просить визнати договір укладений 06.12.2015р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] щодо добровільного відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] внаслідок ДТП 05.12.2015р. недійсним, як такий, що укладений під впливом помилки. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США. Стягнути з відповідача, [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені позивачкою судові витрати. Свої вимоги мотивує тим , що 05.12.2015 року в м. Долина Івано-Франківської області під час дорожньо-транспортної пригоди зіткнулись автомобілі «Mercedes Vito» р.н. [NUMBER] під керуванням чоловіка позивачки [PERSON] та «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Під час даної ДТП автомобілі «Mercedes Vito» р.н. [NUMBER] та «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] отримали технічні пошкодження, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер [INFO] . За фактом даної ДТП було розпочате кримінальне провадження №12015090160000748, яке знаходиться в провадженні начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області Млинського Б.М. Рішення у кримінальному провадженні на даний час не прийнято. Позивачка не є фахівцем у галузі встановлення винуватця в настанні ДТП. Тому, коли відразу після зазначеної ДТП в лікарні до позивачки підійшов тесть [PERSON] - [PERSON] , та повідомив, що чоловік позивачки розбив його автомобіль ««Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та ствердив, що у настанні даної ДТП винуватий чоловік позивачки - [PERSON] , про що на думку [PERSON] свідчило місцезнаходження автомобілів на місці ДТП після такого, вона не з`ясувавши механізму ДТП, на той час займаючись не стільки встановленням винуватця даної ДТП, а порятунком життя свого чоловіка, який був внаслідок ДТП в такому стані, що не міг розмовляти, лише стогнав, повірила [PERSON] , та помилково погодилась з ним, що лише її чоловік [PERSON] винен у цьому ДТП. Відповідач стверджував, що збирався продавати цей автомобіль та вже мав покупця . Відповідач [PERSON] настоював на негайному відшкодуванні йому коштів за автомобіль, що був фактично знищений внаслідок аварії, оцінивши його в 11000 доларів США. Натомість відповідач запропонував позивачці [PERSON] після передачі йому грошей у сумі 11000 доларів США передати рештки автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] у користування. В ніч з 05.12.2015 року на 06.12.2015 року позивачка постійно знаходилась біла свого чоловіка в лікарні, та не мала змоги ні з ким порадитись та усвідомити правильність своїх наступних дій. Тому 06.12.2015р. між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди про відшкодування шкоди заподіяної знищенням автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] , яким на момент ДТП керував [PERSON] , та [PERSON] передала [PERSON] з цією метою кошти в сумі 11000 доларів США, про що той власноручно написав розписку. В розписці [PERSON] також зазначив, що при цьому претензій в [PERSON] з приводу автомобіля до [PERSON] немає та про передачу автомобіля 8245 [PERSON] , в користування. Автомобіль «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] після ДТП вилучений працівниками поліції та власнику не повернуто. Факт домовленості та передачі позивачкою відповідачу грошових коштів в сумі 11 000 доларів США було засвідчено підписами свідків [PERSON] , [PERSON] (дружина [PERSON] та дочка [PERSON] ) та [PERSON] . Згодом, наступного дня після отримання коштів в сумі 11000 доларів США та написання розписки, [PERSON] , при зустрічі передав позивачці свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] . Після отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивачка побачила, що власником автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] у ньому зазначений [PERSON] , а [PERSON] вказаний як особа, що має право керування. Крім того, коли позивачка зрозуміла, що її покійний чоловік [PERSON] не є винуватцем в даній ДТП, то враховуючи всі ці обставини, усвідомила, що допустила помилку, передчасно відшкодувавши шкоду, та усно звернулась до [PERSON] з вимогою про повернення вищезазначених коштів. Через деякий час [PERSON] повідомив, що зазначені кошти знаходились в нього в будинку, та були викрадені, тому повернути він їх відмовився. Як згодом з`ясувалось, він звернувся з заявою про викрадення коштів до правоохоронних органів та позивачку [PERSON] викликали для допиту в якості свідка в цьому кримінальному провадженні. Якби [PERSON] 06.12.2015р. знала про те, що [PERSON] не є власником автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] , що [PERSON] не винен в ДТП, або що має місце вина обох водіїв, та що позивачка в жодному разі не пішла б на укладення такого договору. Даний договір укладений при твердому переконанні [PERSON] в одноосібній вині в ДТП 05.12.2015р. її чоловіка [PERSON] з метою відшкодування, за такої обставини, матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] . Тобто, договір про добровільне відшкодування шкоди внаслідок ДТП завданої знищенням автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] , було укладено між [PERSON] та [PERSON] внаслідок помилки [PERSON] щодо істотних обставин такого правочину, а саме щодо його мети (підстави). Станом на день пред`явлення позову [PERSON] отримані в [PERSON] кошти їй добровільно не повернув. Оскільки збігає трирічний строк позовної давності, а кошти не повернуто, позивачка змушена звертатись до суду з цим позовом. Позивачка вважає, що укладений між [PERSON] та [PERSON] 06.12.2015р. правочин (договір) про добровільне відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] внаслідок ДТП 05.12.2015р.повинен бути визнати недійсним. Враховуючи, що з боку позивачки договір було виконано - передано [PERSON] 11000 доларів США, дані кошти повинні бути стягнуті на її користь з останнього. Ухвалою Долинського районного суду від 03.01.2019 року притягнуто до участі у розгляді справи в якості третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] (а.с.59) . Позивачка [PERSON] та її представники адвокати Доарме В.С. , Венгрин М.В. ( договори про надання правової допомоги , ордер а.с.17, 90-92) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Крім цього позивачка додатково пояснила, що [PERSON] вона знала як односельчанина. Саме [PERSON] 06.12.2015 року написав розписку про отримання грошей та отримав гроші в сумі 11 000 доларів США. Текс самої розписки диктував [PERSON] Вона, [PERSON] та [PERSON] , дружина [PERSON] , підписали вказану розписку . Суму - 11000 доларів США, встановив відповідач [PERSON] . Після цього вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути кошти, однак той відмовився їх віддавати, пояснюючи, що його обікрали. Після ДТП її чоловік [PERSON] та [PERSON] лежали в одній палаті Долинської ЦРЛ. На даний час автомобіль «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] знаходиться на арештмайданчику Долинського ВП. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що 05.12.2015 року сталась ДТП, врезультаті якої його зять [PERSON] та чоловік позивачки по справі [PERSON] отримала тілесні ушкодження та були доставлені в Долинську ЦРЛ. Біля 19-20 год. цього ж числа, він приїхав в Долинську ЦРЛ і побачив що в коридорі на тапчані лежить [PERSON] , а його зять [PERSON] в той час лежав уже в палаті. Пізніше [PERSON] також відвезли в палату, де лежав [PERSON] . Позивачка по справі [PERSON] його знає, оскільки вони являються односельчанами і вона проживає неподалік. Позивачка, яка також була в лікарні, повідомила його, що [PERSON] просить зайти до нього в палату, що він і зробив. [PERSON] сказав йому, що він все відшкодує, вибачався за те що сталось. Також в лікарні були жителі с.Княжолука Фединяк та Титиш, які також обіцяли, що відшкодують усі заподіяні збитки. Автомобіль «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] , який було пошкоджено в результаті ДТП , належить на праві власності його зятеві [PERSON] [PERSON] та [PERSON] домовились між собою, що в рахунок відшкодування вартості автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] , який було пошкоджено в результаті ДТП , [PERSON] оплачує кошти [PERSON] в сумі 11000 доларів США, оскільки приблизно за такуж суму (11500 доларів США) вказаний автомобіль був виставлений на продаж в інтернеті. Оскільки [PERSON] перебував в такому стані, що не міг писати, він по його проханню та від його імені написав розписку, яка знаходиться в матеріалах справи. Писав він розписку в їдальній кімнаті Долинської ЦРЛ. При написанні були присутні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , його дочка [PERSON] і ще якість люди. На тексті розписки поставили свої підписи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Написану розписку він віддав [PERSON] . Оглянувши розписку, [PERSON] дав йому гроші в сумі 11000 доларів США, які він віддав [PERSON] Ні його підпису, ні підпису [PERSON] на розсписці немає. Будь-якого договору він з позивачкою [PERSON] - не укладав. Написану розписку та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] , він віддав [PERSON] . В останні судові засіданні відповідач [PERSON] не з"явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Стецюк С.С. ( договір про правничу допомогу, ордер а.с.53-54),в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечила. суду пояснила, що 05.12.2015 року з вини [PERSON] , чоловіка позивачки по справі , сталась ДТП, в результаті якої водії [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були доставлені в Долинську ЦРЛ, та поміщені в одну палату. Позивачка по справі [PERSON] хотіла "замнути" справу і по тій причини почала вживати дії по відшкодуванню шкоди. [PERSON] наказав їй привезти гроші, що вона і зробила. Гроші в сумі 11 000 доларів США були передані безпосередньо [PERSON] - [PERSON] , який віддав їх на зберігання [PERSON] . В подальшому вказані кошти були викрадені невідомими особами з будинку відповідача і по даному факту відкрито кримінальне провадження, яке розслідується слідчими Долинського ВП. Розписка , яка долучена позивачкою до матеріалів справи , не має ознак договору, тому не може визнаватись недійсною. Сторони по справі : позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не е сторонами розписки, більш того в розписці є підпис позивачки, як свідка, а отже вона не може бути стороною правочину. Розписку писав [PERSON] по проханню [PERSON] . Сторонами згідно розписки є померлий [PERSON] та [PERSON] . Будь-яких доказів, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , стороною позивача -не надано. Оскільки відсутні будь-які докази , які б давали б підставу для задоволення позову , просила в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності - відмовити. У відзиві поданому на позовну заяву, відповідач вказав наступне: він, [PERSON] не укладав з [PERSON] 06.12.2015 року ніякого договору . 05.12.2015 року в м. Долина Івано-Франківської області мала місце дорожньо транспортна пригода в результаті якої зіткнулись автомобілі «Mercedes Vito» р.н. [NUMBER] під керуванням чоловіка позивачки, [PERSON] та «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Винуватцем ДТП був [PERSON] і в результаті цього було відкрито кримінальні провадження СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області.Внаслідок тяжких травм отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди його зять - [PERSON] був госпіталізований у лікарню разом із водієм автомобіля «Mercedes Vito» р.н. [NUMBER] [PERSON] . В результаті травм, які були отримані під час аварії [PERSON] став інвалідом третьої групи, а інший водій - чоловік позивачки помер. Як вбачається з копії техпаспорта, який позивачка додає до позовної заяви, власником автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] є його зять - [PERSON] , який був за кермом автомобіля в день ДТП. Після аварії позивачка наполягала на добровільному врегулюванню даної ситуації, так як знала, що її чоловік був за кермом в нетверезому стані і не хотіла розголосу. Його зять не заперечував щодо добровільного врегулювання спору. Позивачка запропонувала добровільно повернути кошти за його автомобіль, який після ДТП не підлягає відновленню.Він не укладав з [PERSON] 06.12.2015 року договір про добровільне відшкодування шкоди завданої знищенням майна автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] . З позовної заяви вбачається, що на підставу своїх позовних вимог позивачка зазначає розписку від 06.12.2015 року про те, що [PERSON] передає свій автомобіль в користування [PERSON] , за що отримав гроші.Однак розписка [PERSON] не є підставою для стягнення з нього на її користь 11 000 доларів США. В розписці відсутнє його прізвище і його підпис.Тому вважає себе неналежним відповідачем по даній справі, а позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. Позивачкою не подано до суду переконливих доказів на підтвердження того, що вона не усвідомлювала своїх дій. Доказів про наявність у позивачки будь-яких захворювань, які б свідчили, що позивачка не могла належним чином усвідомлювати свої дії в матеріалах справи немає.За цих обставин вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності слід відмовити.Крім того вважає, що позивачкою пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.При вирішенні спору по суті, просить суд стягнути з позивача понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Просить відмовити позивачці в задоволенні позову до [PERSON] про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності в повному обсязі.Стягнути з [PERSON] на його користь понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи відповідно до поданих квитанцій (а.с.48-50). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] , а судове засідання на неодноразові виклики не з"явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, подав клопотання, згідно якого просить розгляд даної справи проводити у його відсутності (а.с.64). Суд, вислухавши думку учасників процесу, які з"явились в судове засідання, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності , вважає, що в позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема є: договори та інші правочини. Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначає, що між нею та відповідачем було укладено договір щодо добровільного відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля і нею було сплачено відповідачу кошти у розмірі 11000 доларів США. На підтвердження договірних відносин позивачка посилається на розписку, оригінал якої досліджено в судовому засіданні та долучено до матеріалів справи (а.с.105). Згідно тексту зазначеної розписки від 06 грудня 2015 року - « [PERSON] Немає претензії по поводу машини 82-45 до [PERSON] передає машину йому в користування і зато отримав кошти в сумі 11 тисяч $ (одинадцять тисяч $). Присутності свідків ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). 6.12-2015р. [PERSON] /підпис/, [PERSON] /підпис/, [PERSON] /пілпис/». Позивачка [PERSON] просить визнати договір укладени між нею, позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , щодо добровільного відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП 05.12.2015 року недійсним, як такий, що укладений під впливом помилки. Ч. 1 ст. 202 ЦКодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК Ураїни та ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК Ураїни, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. За приписами чинного законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Ст. 216 ЦК України, на яку посилається позивачка, визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - постанова ПВСУ від 06.11.2009 № 9) зазначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. За положеннями абз.5 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з сторонами по справі він пербуває в нормальних відносинах. 05.12.2015 р. до нього зателефонували та повідомили, що сталась ДТП за участі [PERSON] . Він та [PERSON] поїхали в м.Долину. По дорозі перед м.Долиною , вона побачили пошкоджені автомобілі. Після цього вони поїхали в Долинську ЦРЛ, куди також приїхали родичі [PERSON] та [PERSON] , учасників ДТП. [PERSON] розказував, що [PERSON] пошкодив його автомобіль, пропонував розійтись "по мирному". Зранку 06.12.2015 року він був присутнім коли позивачка [PERSON] передавала в їдальні Долинської ЦРЛ гроші [PERSON] . При цьому були присутні: [PERSON] та ще хтось. Про отримання коштів [PERSON] просили написати розписку. Спочатку він відмовлявся, але потім її написав.Зміст розписки він не читав, а лише підказував як її написати. Свідок [PERSON] дав аналогічні покази, щодо обставин, які мали місце 05.12.2015р. Крім цього додатково пояснив, що [PERSON] та [PERSON] лежали в одній палаті. 06.12.2015 року він в лікарні не був. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона з позивачкою [PERSON] була у добрих відносинах. 05.12.2015 року їй повідомили, що сталась ДТП, в якій постраждав її чоловік [PERSON] . Вона разом з своїм батьком, мамою та дочкою поїхали в Долинску ЦРЛ. Коли вони приїхали, чоловік був в операційній. До них підходили люди з сторони Льохерт - Фединяк Ю. , Титиш, які говорили, що [PERSON] все їм відшкодує , і вартість автомобіля і вартість лікування. Позивачка [PERSON] в лікарні говорила, що її чоловік [PERSON] три дні "не просихає". Біля 23-24 год. чоловіка перевели в палату. В цій же палаті лежав і [PERSON] , який неодноразово звертався до [PERSON] , що все відшкодує. При такій розмові були присутні: вона та [PERSON] також [PERSON] повідомив, що зранку приїде нотаріус, який засвідчить розписку. Зранку 06.12.2015 року нотаріуса не було. Її чоловік [PERSON] не міг писати , оскільки у нього все боліло. Вони вийшли в кімнату їдальні, де [PERSON] по проханню [PERSON] написав розписку, текс якої диктував [PERSON] . При написанні розписки, крмі [PERSON] та [PERSON] були ще, вона та [PERSON] . Після написання розписки, вони повернулись в палату і [PERSON] передав грошів [PERSON] , а той в свою чергу передав їх [PERSON] Автомобіль «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] належить на праві власності її чоловікові [PERSON] , оскільки був придбаний ним ще до одруження. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він займає посаду лікаря-хірурга Долинської ЦРЛ. Оглянувши надані судом медичні документи, він вказує, що записи в медичній картці стаціонарного хворого виконані не ним, а іншим лікарем. Отже 05.12.2015 року він хворого [PERSON] - не оглядав. Проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] , є необґрунтованим, та недоведеним відповідними доказами, тоді як за ст.ст.12,81, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В матеріалах справи відсутні, а стороною позивача не надано договору укладеного між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Позивачка не є стороною оспорюваного правочину (розписки від 06.12.2015р.). Здолученої до матеріалів справи розписки, на яку позивачка посилається як на доказ договірних відносин між нею і відповідачем, вбачається , що вона написана від імені [PERSON] Льохерту С.С. , в ній відсутні підписи позивача та відповідача, як сторін договору, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати надану розписку від 06.12.2015 року підтвердженням реального характеру договору між [PERSON] та [PERSON] , щодо добровільного відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля «Mitsubishi Lancer» р.н. [NUMBER] внаслідок ДТП 05.12.2015р., власником якого у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АТС [NUMBER] є третя особа [PERSON] (а.с.13) Крім того, позивачка, не будучи учасником спірного договору, не зазначає у позовній заяві які саме її права або охоронювані законом інтереси порушуються зазначеним правочином. Оскільки позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення оспорюваного договору між сторонами по справі (позивачкою та відповідачем) , не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження, що правочин вчинений під впливом помилки, не надано доказів, підтверджуючих порушення її прав та законних інтересів у зв`язку з укладеним договором, в якому позивачка не є стороною, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з цих підстав. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В підтвердження понесених відповідачем [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано договір про правничу допомогу від 28.12.2018р. , укладений між [PERSON] та адвокатм Стецюк С.В. (а.с.54), акт приймання виконаних робіт (а.с.140), квитанції №407708 та 407707. квитанція про переказ готівки (а.с.137-139) , відповідно до яких загальна сума витрат на правничу допомогу адвоката становить 6980. 00 грн. У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України - інші судові витрати пов"язані з розглядом справи , покладаються - у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, сума, витрачена на професійну правову допомогу адвокатом у розмірі 6980.00 грн., яка є співмірною зі складністю справи, виконаних адвокатом Стетецюк С.С. робіт (наданих послуг), часом затраченим на виконання відповідних робіт ,підлягає стягненню з позивачки [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] . На підставі ст.ст. 202, 215, 216, 229, 509, 626, 627, 629 ЦК України,

Outcome: approved