Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В квітні 2017 року позивач звернулась з позовом доПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача Управління праці та соціального захисту населення про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки. Позовна заява мотивована тим, що з 19 листопада 2001 року по 09 червня 2009 року вона працювала у Рівненській філії ЗАТ КБ « Приватбанк». Зазначає, що вона є вдовою та сама виховує сина, [PERSON], [INFO], який є дитиною інвалідом, який протягом часу роботи у Рівненській філії Приватбанку був неповнолітнім. За період роботи у вказаній установі їй жодного разу не надавалась додаткова відпустка, як працівнику, що має дітей або дитину- інваліда. У зв»язку із звільненням з роботи та відповідно до вимог трудового законодавства, відповідач в день звільнення повинен був виплатити їй компенсацію за невикористані щорічні відпустки за весь період роботи. Проте, він такого обов»язку не дотримав і розрахунок не провів. Також зазначає, що вказаними діями ПАТ КБ «Приватбанк», які полягають у не проведенні їй виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 5000 грн. На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, [PERSON] просить суд, зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» виплатити їй компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 19.11.2001 року по 09.06.2009 року у сумі 17 477,04 грн., відшкодувати моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 8 320,00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Просили позов задоволити. Представник відповідача ПАТ КБ « Приватбанк» подав письмові заперечення, в яких заначив, що [PERSON] дійсно працювала в ПАТ КБ «Приватбанк» з 19.11.2001 по 09.06.2009 року та була звільнена на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України( за угодою сторін) , відповідно до наказу № Э.RO-YB- 2009-122-п від 03.06.2009 року. Під час роботи та при звільненні працівником не були подані роботодавцю документи, які б підтверджували наявність додаткових пільг та гарантій у трудових відносинах, зокрема документи про інвалідність дитини та про статус одинокої матері. Зазначає, що [PERSON] не було при подачі позову до суду підтверджено статусу одинокої матері. Окрім того, особова картка позивача, ведення якої здійснюється в програмному комплексі «ПриватПерсонал» не містить інформації про інвалідність дитини та про статус одинокої матері. Вказує, що [PERSON] не зверталась до них із заявою про надання додаткової відпустки за весь період роботи або виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні, правові підстави для стягнення компенсації в даному випадку відсутні. Щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що відсутні всі обов»язкові складові для відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні порушення з боку ПАТ КБ «Приватбанк» стосовно виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні, компенсація за даний вид відпустки не належала при звільненні, відсутня вина роботодавця у невиплаті оспорюваних позивачем коштів, а також не доведений факт заподіяння моральних страждань та причинно - наслідковий зв»язок між невиплатою коштів та заподіяною шкодою, а тому вказані вимоги є безпідставними. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зазначив, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт понесення витрат на правничу допомогу. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав письмові заперечення проти позову. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю 2.Заяви, клопотання. 15.06.20017 року, позивач заявила клопотання про витребування від Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» особову справу, особову картку колишнього працівника [PERSON] та відомості по розрахунку з [PERSON] 15.06.2017 року [PERSON] звернулась з клопотанням про долучення до матеріалів справи копії заяви [PERSON] до Управління Держпраці від 10.05.2017 року, копії листа Управління Держпраці від 02.06.2017 року, копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER].06.2017 року позивач заявила клопотання про витребування від ПАТ КБ « Приватбанк» наказу по особовому склад, виданого в серпні- вересні 2002 року про надання матеріальної допомоги на операцію дитини - інваліда та відомості щодо видачі такого наказу. 20.06.2017 року, позивач [PERSON] подала до суду письмове клопотання про виклик до суду та допит в якості свідка [PERSON]. В подальшому в судовому засіданні позивач відмовилась від розгляду вказаного клопотання. 3. Інші процесуальні дії у справі. 20 квітня 2017 року ухвалою Рівненського міського суду було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 11 травня 2017 року. 21 червня 2017 року ухвалою Рівненського міського суду витребувано від ПАТ КБ « Приватбанк» докази у справі. 05 грудня 2017 року позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ « Приватбанк» про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної відпустки залишено без розгляду, у зв»язку із повторною неявкою без поважних причин позивача до суду. 12 лютого 2018 року Апеляційним судом Рівненської області відкрито апеляційне провадження. 03 квітня 2018 року постановою Апеляційного суду Рівненської області ухвалу Рівненського міського суду від 05 грудня 2017 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ « Приватбанк» про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки про залишення позову без розгляду - скасовано, справу направлено для продовження розгляду. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] наказом № 253 від 19.11.2001 року прийнята на посаду касира каси Рівненської філії КБ «Приватбанк». 09.06 2009 року наказом № 122 -п від 03.06.2009 року звільнена з займаної посади згідно ст..36-1 КЗпП України. Дані обставини підтверджено трудовою книжкою [PERSON] (том 1 а.с. 10) З посвідчення серії [NUMBER] виданого на ім»я [PERSON] вбачається, що остання має на утриманні дитину - інваліда дитинства, [PERSON],[INFO] ( том 1 а.с. 12) З свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що останній народився [INFO] року в м.Рівне. в графі мати зазначена [PERSON] ( том 1 а.с. 13) Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] ( том.1 а.с. 118) З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року ( том 1 а.с. 119) Постановою Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів» було надано роз»яснення, що одинокою матір»ю вважається жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини, якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує та утримує дитину сама. За таких підстав в судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що на момент роботи в ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] була вдовою та самостійно утримувала сина - інваліда. З особової картки працівника, наданої відповідно до ухвали Рівненського міського суду про витребування документів вбачається, що [PERSON] дійсно з 19.11.2001 року працювала в Рівненській філії ПАТ КБ Приватбанк» та зазначено, що вона незаміжня і має дитину [PERSON], [INFO] ( том 1 а.с. 148-149) Таким чином, доводи представника відповідача ПАТ КБ « Приватбанк» в тій частині, що їм не було відомом, що [PERSON] є одинокою матір»ю та сама утримує неповнолітню дитину, спростовані в ході розгляду справи. 5. Мотивована оцінка аргументів сторін. Так, скориставшись правом на судовий захист свого права на отримання компенсації за невикористані відпустки, [PERSON] пред'явила зазначений позов, який підлягає вирішенню з дотриманням наступних положень матеріального права. Відповідно до статті 47 та частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В силу статті 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до статті 6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. За положеннями пункту 2 частини 1 статті 82 КЗпП та пункту 2 частини 1 статті 9 Закону України "Про відпустки" (далі - Закон) до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки (частина 1 статті 24 Закону). Статтею 4 Закону України "Про відпустки" встановлено види відпусток і визначено, які саме відпустки відносяться до щорічних: ?основна відпустка (ст. 6 цього Закону); ?додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); ?додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); ?інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Враховуючи зазначене, якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років (у т. ч. і за 2, 3, 4 чи більше років), він має право використати їх, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, визначених пунктом 1 частини першої ст. 4 Закону України "Про відпустки". Чинним законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки у разі їх невикористання. Згідно частини першої статті 83 КЗпП України, статті 24 Закону України « Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно пункту 5 частини тринадцятої статті 10 ЗУ «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний ля нього час надаються одинокій матері ( батьку), які виховують дитину без батька ( матері) Право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері, вдова, жінка, яка виховує дитину без батька( в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька) Чинне законодавство не містить кокретного переліку документів, які слід пред»явити матері, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки. Конституційний суд у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статтей 1. 12 ЗУ « Про оплату праці» надав роз»яснення, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь- яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Виходячи з виписаного вище суд приходить до такого висновку. З доказів, що є у справі і були предметом дослідження та оцінки суду вбачається, що з 19 листопада 2001 року і до 09.06.2009 року сторони перебували у трудових відносинах, а потім за домовленістю сторін їх припинили. Весь цей час, позивач працювала на різних посадах у відповідача, що стверджується оглянутою особовою карткою працівника ( том 1 а.с. 147-159 ) та отримувала за свою роботу заробітну плату, що підтверджено відомістю з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. том 1 а.с. 144- 145). За час роботи вона мала право на щорічні відпуски, але їх не використала. При цьому, доказів її вини в тому відповідач належними та допустимими доказами не довів, хоча це є його обов'язком. Відповідно до ч.2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Як вбачається з особової картки працівника [PERSON] ІПН [NUMBER] табельний номер [NUMBER] наданої ПАТ КБ «Приватбанк» документом що посвідчує особу [PERSON] є паспорт громадянина України серії [NUMBER] який виданий 07 червня 2000 року Рівненським МВ УМВС України у Рівненській області. Відповідно до паспорту [PERSON], який остання надавала роботодавцю ПАТ КБ «Приватбанк», на сторінці 9 наявна інформація про те, діти, а саме про сина [PERSON] - [PERSON] [INFO], в той же час відсутня будь-яка інформація про сімейний стан [PERSON], в особовій картці [PERSON] в графі сімейний стан зазначено - не заміжня, в графі діти наявна інформація про дитину, яка є ідентичною з паспортом останньої. Відтак, [PERSON] є жінкою, яка виховує одна малолітню дитину і роботодавцю ПАТ КБ «Приватбанк» було відомо про це ще з моменту прийняття [PERSON] на роботу. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] виданої ДПІ у місті Рівне ГУ ДФС у Рівненській області у 3 кварталі 2002 року [PERSON] від роботодавця Рівненська філія Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» код ЄДРПОУ 21099787 отримала матеріальну допомогу у сумі 342 гривні. Дана допомога була виділена роботодавцем [PERSON] у зв'язку з тим, що син [PERSON] - [PERSON] у період з 09.09.2002 року по 20.09.2002 року перебув на стаціонарному лікуванні Дитячої клінічної лікарні №7 міста Києва, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого форми [NUMBER] виданої 20 вересня 2002 року. Слід зазначити, що означена вище матеріальна допомога була надана [PERSON] на підставі власної заяви з документами, що підтверджують лікування сина та документа про те, що син [PERSON] є дитиною-інвалідом, а саме посвідчення [NUMBER] виданого 12.09.2000 року. Відтак, [PERSON] є жінкою, яка виховує дитину-інваліда і роботодавцю ПАТ КБ «Приватбанк» було відомо про це відомо з вересня 2002 року, при прийнятті на роботу Позивачем були надані всі документи Відповідачу, які встановлювали її статус одинокої матері, яка виховує дитину інваліда. У четвертому кварталі 2003 року [PERSON] від роботодавця Рівненська філія Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» код ЄДРПОУ 21099787 отримала матеріальну допомогу у сумі 578, 00 гривень. Дана допомога була виділена роботодавцем [PERSON] у зв'язку з тим, що син [PERSON] - [PERSON] перебував на лікуванні в Українській дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит», що підтверджується консультативним висновком №1979 від 27.11.2003 року та консультативним висновком №1930 від 27.11.2003 року. Слід зазначити, що означена вище матеріальна допомога була надана [PERSON] на підставі власної заяви з документами, що підтверджують лікування сина та документа про те, що син [PERSON] є дитиною-інвалідом, а саме посвідчення [NUMBER] виданого 12.09.2000 року. Відтак, [PERSON] є жінкою, яка виховує дитину-інваліда і роботодавцю ПАТ КБ «Приватбанк» було відомо про це відомо. [PERSON] було проведено розрахунок належної їй основної та додаткової відпусток за період роботи з 19.11.2001 року по 09.06.2009 року в Рівненській філії ПАТ КБ «Приватбанк» та розрахунок фактичного використання основної відпустки (том 2 а.с. 16, том 2 а.с. 34-37). Так, з вказаного розрахунку вбачається, що [PERSON] передбачена додаткова відпустка у кількості 103 дні за весь період роботи в РФ ПАТ КБ «Приватбанк», яку їй не було ні надано ні виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки. Суд приймає до уваги наданий [PERSON] розрахунок належної ій додаткової відпустки, оскільки він зроблений у відповідності до вимог чинного законодавства та узгоджується із індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України. Розрахунок суми компенсації за невикористану відпустку проводиться відповідно до норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 р. за тим же алгоритмом, що й нарахування відпускних. Розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати для оплати компенсації є останні 12 календарних місяців (без урахування святкових та неробочих днів), які передують місяцю нарахування компенсації. В разі, якщо працівник відпрацював менше року, то розрахунок проводиться за період з першого числа місяця, наступного за місяцем прийняття на роботу до першого числа місяця, в якому нараховується компенсація. До розрахунку середнього заробітку для визначення компенсації за відпустку включаються основна та додаткова заробітна плата, премії, допомога по тимчасовій непрацездатності, середня зарплата за період відрядження, суми відпускних, доплати за суміщення професій, розширення зони обслуговування та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення загальної суми доходу за розрахунковий період на кількість календарних днів в розрахунковому періоді. Для отримання суми компенсації потрібно помножити середньоденну заробітну плату на кількість днів, за які сплачується компенсація. [PERSON] була звільнена з роботи в ПАТ КБ «Приватбанк» 09.06.2009 року. Відтак, останніми 12 календарними місяцями роботами є період з червня 2008 року по травень 2009 року. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу ІПН [NUMBER] [PERSON] форми ОК-5 виданої Рівненським об'єднаним управлінням ПФУ Рівненській області заробітна плата [PERSON] була нарахована в наступному розмірі згідно відпрацьованих календарних днів: червень 2008 року - 3 364,76 грн. - 19 днів липень 2008 року - 4 269,92 грн. - 23 дні серпень 2008 року - 3 069,83 грн. - 19 днів вересень 2008 року - 5 969,41 грн. - 22 дні жовтень 2008 року - 4 238,66 грн. - 23 дні листопад 2008 року - 4 645,15 грн. - 20 днів грудень 2008 року - 1 608,52 грн. - 23 дні січень 2009 року - 2 897,53 грн. - 20 днів лютий 2009 року - 5 144,00 грн. - 20 днів березень 2009 року - 2 648,48 грн. - 21 день квітень 2009 року - 1961,00 грн. - 21 день травень 2009 року - 2 432,68 грн. - 18 днів Відтак, загальна кількість відпрацьованих днів - 249, загальна сума отриманої заробітної плати - 42 249,94 грн.. Середньоденний розмір заробітної плати становить 169,68 грн. (42 249, 94 грн./249). [PERSON] було проведено розрахунок належної їй основної та додаткової відпусток за період роботи з 19.11.2001 року по 09.06.2009 року в РФ ПАТ КБ «Приватбанк» та розрахунок фактичного використання основної відпустки (розрахунок додається). Так, з вказаного розрахунку вбачається, що [PERSON] передбачена додаткова відпустка у кількості 103 дні за весь період роботи в РФ ПАТ КБ «Приватбанк», яку їй не було ні надано ні виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки. Отже, загальна сума компенсації за дні невикористаної відпустки складає 17 477,04 грн. (169,68 грн. *249).Зазначені суми визначено без утримання податку на доходи й інших обов'язкових платежів, які вираховуються резидентом вже при виплаті стягуваних грошових сум. 6. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Мотивована оцінка кожного аргументу наведеного відповідачем, які не приймаються судом. З вище наведених міркувань суд приходить до висновку, що права [PERSON] в контексті доводів позивача було порушено відповідачем ПАТ КБ « Приватбанк» у зв»язку із невиконанням відповідачем свого обов»язку щодо сплати позивачу при звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства. Посилання відповідача у своїх запереченнях та у наданих в судовому засіданні поясненнях на те, що позивач не зверталась до роботодавця з заявами про надання додаткової відпустки, не подавала жодних документів на підтвердження статусу одинокої матері під час роботи 2001-2009 років, не скористалась своїм правом на соціальну відпустку, тому не має права на отримання компенсації за невикористані дні, необґрунтовані, оскільки чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред»явити матері, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки, в тому числі, для виплати компенсації за невикористані дні такої відпустки. Також вбачаються необґрунтованими доводи відповідача про необхідність доведення працівником роботодавцю факту самостійного виховання дитини, оскільки право на отримання зазначеної вище відпустки визначено законом та пов»язано з виникненням певного факту, яким в даному випадку є смерть чоловіка позивача та батька їх дитини, про що на період роботи та звільнення позивача відповідачу було відомо. 7. Позивач також просив стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду. Разом з тим, суд визнає вказані вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року « Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших немайнових явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відшкодування моральної шкоди здійснюється у випадках з»ясування наступних складових : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В судовому засіданні позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт заподіяння моральних страждань та не встановлено причинно- наслідковий зв»язок між невиплатою коштів та заподіяною шкодою. Позивачем не було надано доказів, що невиплата при звільненні компенсації за невикористану відпустку призвела до душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків або вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем не наведено мотиви, з яких вона виходила при обчисленні розміру відшкодування моральної шкоди та не надано розрахунку розміру моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині. 8. Судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, по»язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати пов»язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи. З оглянутої в судовому засіданні угоди про надання правової допомоги від 10.04.2017 року вбачається, що [PERSON] надає [PERSON] правову допомогу та визначено обсяг наданих послуг ( а.с. 128) З розрахунку витрат пов»язаних з правовою допомогою стороні вбачається, що [PERSON] надала послуги, які полягають у попередній консультації, вивченні та правовому аналізі матеріалів справи. Підготовки процесуальних документів, на що нею було витрачено 6 годин та вартість послуг становить 3840 грн ( том 1 а.с. 129), які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру були сплачені позивачем 10.04.2017 року ( том 1 а.с. 130). З додаткової угоди до угоди про надання правової допомоги від 23.05.2017 року слідує, що [PERSON] зобов»язується оплатити послуги за документальний супровід справи в ході судового розгляду та згідно розрахунку витрат [PERSON] було зроблено підготовку процесуальних документів, представництво інтересів в суді, на що було витрачено сім годин та сплачено згідно квитанції [PERSON] 4480 грн ( том.2 а.с. 24-26 Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем дійсно було понесено судові витрати. Однак, в судовому засіданні представник відповідача просив зменшити розмір понесених судових витрат у зв»язку із їх не співмірністю. Частиною 5 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким сином, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову та його значення для сторони, суд приходить до висновку про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з 8320 грн до 4000 грн, що буде відповідати співмірності на даних послуг та загальним засадам судочинства, а саме пропорційності та справедливості. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково. На підставі викладеного,

Outcome: approved