Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПроКонсалтинг» звернулось в суд з позовом до [PERSON], Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на предмет іпотеки, припинення права власності, виселення та витребування правовстановлюючих документів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11058208000. 09.02.2009 року між АКІБ "Укрсиббанк", який у подальшому змінив назву на ПАТ "Укрсиббанк" та відповідачем, було укладено Додаткову угоду до Договору, згідно якої сторони домовилися, що для ідентифікації Договору 11058208000, можуть застосовувати як Договір 11058208001. Відповідно до укладеного договору відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 24000,00 шв.фр., який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 16.10.2021 року або достроково зі сплатою 7,99% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором відповідач [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 54,3 кв.м. житловою 29,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 08.12.2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору, ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк». На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов кредитного договору про надання споживчого кредиту у позичальника виникла заборгованість у розмірі 28754,25 шв.фр., що згідно курсу НБУ складає 256664,84 грн. Позивач вважає, що має право вимагати виконання зобов"язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки, тому просить суд в рахунок виконання основного зобов"язання щодо оплати заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі права власності на майно, визнати право власності на предмет іпотеки, припинити право власності на предмет іпотеки, в тому числі право володіння, користування та розпорядження майном, виселити іпотекодавця та всіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, витребувати від іпотекодавця правовстановлюючі документи на предмет іпотеки. Представник позивача ПАТ «Дельта банк» подав заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні, при цьому позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю, проти заочного вирішення справи не заперечив. Відповідач [PERSON] не з'явився на судовий розгляд справи, належним чином своєчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності не надходило. Судовий розгляд із огляду на попередню згоду представника позивача, проведено у порядку, передбаченому ст.ст.169, 224, 225 ЦПК України. Представник Державної реєстраційної служби України подав до суду заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Обстеживши матеріали справи, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке з 27.10.2009 року змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11058208000. 09.02.2009 року між АКІБ "Укрсиббанк", який у подальшому змінив назву на ПАТ "Укрсиббанк" та відповідачем, було укладено Додаткову угоду до Договору, згідно якої сторони домовилися, що для ідентифікації Договору 11058208000, можуть застосовувати Договір 11058208001. Відповідно до укладеного договору відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 24000,00 шв.фр., який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 16.10.2021 року або достроково зі сплатою 7,99% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір іпотеки від 16.10.2006 року, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 54,3 кв.м. житловою 29,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 08.12.2011 року своє право вимоги ПАТ «УкрСиббанк», що виникло з кредитного договору, передало ПАТ «Дельта Банк», інтереси якого представляє по довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю «Про Консалтинг». Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Банк свої зобов'язання виконав, однак відповідач свої зобов'язання, передбачені кредитним договором в повному обсязі не виконав, тому станом на 29.10.2013 року виникла заборгованість у розмірі 28754,25 шв.фр., що згідно курсу НБУ складає 256664,84 грн., з яких 20665,92 шв.фр., що по курсу НБУ становить 184467,17 грн. - заборгованість за кредитом, 8088,33 шв.фр., що згідно курсу НБУ складає 72197,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. За договором іпотеки (п.1.2) іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов"язань Іпотекодавця за кредитним договором №11058208000 від 16.10.2006 року та за кредитним договором №11058265000/2 від 16.10.2006 року. Згідно п.п. 4.1.1. п. 4.1. Договору іпотеки від 16.10.2006 року, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Відповідно до п. 4.3. Договору іпотеки від 16.10.2006 року право визначення підстав та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Згідно п.5.1., п. 5.2. Договору іпотеки від 16.10.2006 року визначено як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Судом встановлено, що 29.10.2013 р. позивачем було надіслано відповідачу лист за вих. № 9123603 із вимогою погасити заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги у тридцятиденний строк з моменту її отримання, позивачем будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем у встановлений тридцятиденний строк своїх зобов'язань перед позивачем за вищезазначеним кредитним договором. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами ЦК України 2003 року та нормами Закону України "Про іпотеку". Так, відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ч.2 ст. 1050 та ч.2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частина перша ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Крім того, у положеннях Постанови №5 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та положеннях Узагальнення Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) від 07.10.2010 року роз"яснено: «…нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону № 898-IV) не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом». Враховуючи наведене суд вважає обґрунтованою позовну вимогу ПАТ «Дельта Банк» про визнання його права власності на вищезазначений предмет іпотеки - квартиру в [ADDRESS] та припинення права власності відповідача [PERSON] на нього. Розглядаючи вимогу про виселення іпотекодавця та інших осіб, які проживають та зареєстровані у квартирі (предметі іпотеки), суд прийшов до висновку, що така підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань. Згідно із ч.2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно із ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку»та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. За таких обставин, враховуючи, що відповідачу [PERSON] іпотекодержателем 16.10.2006 року було направлено пропозицію про добровільне виселення із житлового будинку-предмету іпотеки, суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині виселення відповідача [PERSON] із належної йому квартири, яка є предметом іпотеки, підлягає задоволенню, а відповідач підлягає виселенню із квартири в [ADDRESS]. Заявляючи вимогу до осіб, які мешкають та зареєстровані в предметі іпотеки про їх виселення, позивач не зазначив таких осіб відповідачами по справі, в порушення вимог ст. 118 ЦПК України, а також не скористався правом на залучення за його клопотанням таких осіб в якості співвідповідачів по справі відповідно до ст. 33 ЦПК України. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10.02.2014 року, заяву про витребування доказів по справі залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.02.2014 року заяву про витребування доказів по справі повернуто заявнику у зв"язку з невжиттям заходів на виправлення недоліків заяви. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано докази на підтвердження проживання інших осіб, крім відповідача, у спірній квартирі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також суд зазначає, що в положеннях п.43 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів» від 30.03.2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивачем не надано докази направлення іншим мешканцям квартири [ADDRESS] вимоги про звільнення ними у добровільному порядку вище зазначеної квартири. Тому, суд приходить до висновку, що позовна вимога у частині виселення інших осіб, які проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS] є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом ПАТ "Дельта Банк" у межах заявлених вимог та поданих доказів, суд прийшов до переконання, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню, а саме в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на вказане майно, визнання права власності на предмет іпотеки, припинення права власності Іпотекодавця та виселення відповідача [PERSON] із квартири-предмету іпотеки з витребуванням технічного паспорту, правовстановлюючих документів (або їх дублікати) на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 2810,25 гривень судового збору (а.с.1,2), а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial