Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Нова», [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, посилаючись на те, що 03.10.2014 року у м. Києві по бул. Вернадського, 26 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Субару» д.н.зн. [NUMBER], яким керував [PERSON], та транспортного засобу «КІА» д.н.зн. [NUMBER], кий належить на праві власності гр. [PERSON] ( а.с.6), право на розпорядження від імені власника, продавати при умові сплати всіх обов"язкових платежів, обміняти, здати в оренду надано гр. [PERSON] ( а.с.7, а.с.242) яким керувава [PERSON] та транспортного засобу «Тойота» д.н.зн. [NUMBER]. Внаслідок даної ДТП, належний позивачу на підставі довіреності транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Позивач зазначив, що 24.10.2014 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/17354/14-п встановлено вину Відповідача -2 у вчиненні даної ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. На дату ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача -2 на забезпеченому транспортному засобі «Субару» д.н.зн. [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АС/6749421 зі строком дії з 12.11.2013р. до 11.11.2014р.). Враховуючи наведене, 06.10.2014року Відповідачу - 1 було подано повідомлення про страховий випадок та 06.11.2014 року заяву про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами та платіжними реквізитами. Позивач зазначив, що 05.03.2015р. Відповідачем було виплачено позивачу 43135,57 грн. страхового відшкодування. Не погоджуючись з розміром виплаченого Позивачу страхового відшкодування, ним було замовлено у ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» проведення авто товарознавчої експертизи з визначенням вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу «КІА» д.н.зн. [NUMBER]., вартість проведення експертизи склала 650,00 грн. В результаті проведення замовленою Позивачем авто товарознавчої експертизи, експертом - авто товарознавцем було складено Звіт №157 від 20.03.2013 р., згідно висновку якого, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА» д.н.зн. [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, складає 163 818,08 грн. Згідно п. 4 Полісу №АС /6749421, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50 000,00 грн., розмір франшизи за полісом дорівнює нулю. Отже Відповідачем-1 не доплачено Позивачу страхового відшкодування в сумі 6864,43 грн. = 50000 грн. (ліміт відповідальності ) - 43 135,57 грн. (виплачена сума страхового відшкодування), чим порушено право Позивача на отримання належної йому повної суми страхового відшкодування в межах ліміту Відповідача - 1. Крім того, позивачем у вересні 2016 року подано заяву про зменшення позовних вимог (а.с.218-), в якій Позивач посилається на те, що 24.11.2015 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва було призначено судову авто товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Відповідно до висновку №23036/15-54 судової експертизи від 21.07.2016 року, вартість відновлювального ремонту «КІА» д.н.зн. [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 03.10.2014 року складає 142 719,78 грн., отже Відповідач -2 повинен сплатити Позивачу 92 719,78 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою) = 142 719,78 грн. (вартість відновлювального ремонту)- 50 000 грн. (ліміт відповідальності Відповідача -1). . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Нова" належним чном повідомлені, уповноваженого представника в судове засідання не направили. Відповідач [PERSON], та його представник у судовому засіданні позов визнали частково , в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 20000,00 грн, в решті позовних вимог позов не визнали, посилаючись на його необгрунтованість та просли суд у якості доказу завдання матеріальної шкоди врахувати лише звіт №91/12 від 19.10.2014 року ( а.с.51-91), надали до суду письмові заперечення проти позові ( а.с.221-221). Просили викликати у судове засідангня свідка [PERSON], з метою відібрання пояснень та розділення розміру завданого збитку. судом було покладено на відповідача обов"язок повідомити свідка про дату та час розгляду справи та дізнатися його місце проживання. В судовому засіданні представник відповідача просив залишити без розгляду клопотання щодо викику вищевказаного свідка. Заслухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03.10.2014 року у м. Києві по бул. Вернадського, 26 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Субару» д.н.зн. [NUMBER], яким керував [PERSON], транспортного засобу «КІА» д.н.зн. [NUMBER],кий належить на праві власності гр. [PERSON] ( а.с.6), право на розпорядження від імені власника, продавати при умові сплати всіх обов"язкових платежів, обміняти, здати в оренду надано гр. [PERSON] ( а.с.7, а.с.242) яким керував [PERSON] та транспортного засобу «Тойота» д.н.зн. [NUMBER]. Внаслідок даної ДТП, належний позивачу [PERSON] на підставі довіреності транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Судом встановлено, що 24.10.2014 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/17354/14-п встановлено вину Відповідача -2 у вчиненні даної ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Судом встановлено, що на дату ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача -2 на забезпеченому транспортному засобі «Субару» д.н.зн. [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АС/6749421 зі строком дії з 12.11.2013р. до 11.11.2014р.). 06.10.2014року Відповідачу - 1 було подано повідомлення про страховий випадок та 06.11.2014 року заяву про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами та платіжними реквізитами. 05.03.2015р. Відповідачем було виплачено позивачу 43135,57 грн. страхового відшкодування. Судом встановлено, що Відповідачем-1 не доплачено Позивачу страхового відшкодування в сумі 6864,43 грн. = 50000 грн. (ліміт відповідальності ) - 43 135,57 грн. (виплачена сума страхового відшкодування), чим порушено право Позивача на отримання належної йому повної суми страхового відшкодування в межах ліміту Відповідача - 1. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 31.1 ст. 31 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. У своєму узагальнені Апеляційний суд м. Києва «Проблемні питання розгляду справ у спорах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП: страхове відшкодування, визначення розміру шкоди навів наступні приклади застосування українського законодавства щодо вирішення вказаної категорії спорів, а саме: Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України. Крім того відповідні роз?яснення надані в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. №4, а також в узагальненні судової практики розгляду судами цивільних і кримінальних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках. Відносини про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки регулюються ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України. Норми, що регулюють правовий режим відповідальності власників наземних транспортних засобів та розмір заподіяної шкоди/страхового відшкодування містяться також у спеціальному законодавстві, зокрема Законах України: «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; «Про страхування»; «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування у зв?язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»; «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»; Правилах добровільного страхування транспортних засобів «КАСКО», затверджених Укрстрахнаглядом 25.03.1997 р. № 19-1; постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження розмірів страхових платежів за договорами міжнародного обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 06.01.2005 р. №5; Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 р.; Директиві Ради ЄЕС від 24.04.1972 р. «Щодо зближення законів держав-членів стосовно страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів та виконання зобов?язання про страхування такої відповідальності», та в інших нормативно-правових актах, що регламентують спірні правовідносини. За змістом ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов?язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування). При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП, та визначенні розміру такої шкоди, слід ураховувати положення ст.1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов?язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст.22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). На підтвердження визначення розміру шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортних засобів позивачі долучають, як правило: звіти, висновки, акти товарознавчого дослідження тощо, складені суб?єктами підприємницької діяльності, що мають відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень, висновки державних експертних установ. Судом встанвлено, що згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №23036/15--54 від 21.07.2016 року ( а.с.145-183),вартість відновлювального ремонту «КІА» д.н.зн. [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 03.10.2014 року складає 142 719,78 грн., отже Відповідач -2 повинен сплатити Позивачу 92 719,78 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою) = 142 719,78 грн. (вартість відновлювального ремонту)- 50 000 грн. (ліміт відповідальності Відповідача -1). Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства що регулюють провадження у справі судового розгляду"17. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновкувипливає з обставин справи і поданих доказів. Разом із тим у випадках, коли вирішення справи залежить від психічного стану особи в момент вчинення нею певної дії, наприклад при розгляді справ про визнання правочинів недійсними з мотивів укладення їх фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати (стаття 225 ЦК ( 435-15 ), і за відсутності клопотання про призначення експертизи, суд згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК повинен роз'яснити позивачу його право на заявлення такого клопотання та наслідки невчинення цієї процесуальної дії. Експертиза повинна бути обов'язково призначена у випадках, передбачених статтею 145 ЦПК ( 1618-15 ). Під час обговорення в попередньому судовому засіданні питання про призначення експертизи, а також в ухвалі про її призначення суд повинен роз'яснити наслідки ухилення від участі в експертизі (стаття 146 ЦПК ( 1618-15 )). Застосування таких наслідків можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143 - 150 ЦПК ( 1618-15 ), Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII ( 4038-12 ) "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 ( z0705-98 ) (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року N 144/5 ( z0061-05 )), та враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 ( v0008700-97 ) "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року N 15 ( v0015700-98 )), з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб'єктивних прав. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу" ( 4038-12 ), і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. А тому суд критично ставиться до пропозиції відповідача врахувати при визначення суми завданого матеріального збитку лише звіт №91/12 від 19.10.2014 року ( а.с.51-91), оскілки вважає його письмовим доказом, який досліджений у судовому засіданні на рівні із іншими доказами. А тому суд дійшов обгрунтованого висновку, що позов в частині, стянення матеріального збитку з відповідачів доведений належними та допустими доказами та підлдягає задоволенню. Відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для справи, а також вимог розумності і справедливості. (ч.3 ст.23 ЦК України). Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід ураховувати, що згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров?я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стягнення моральної шкоди з винної особи, є правом позивача. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON]особі, яка на віповідній правовій підставі розпоряджалася транспортним засобом "КІА" д.н.зн. [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 03.10.2014 року, завдано моральну шкоду, яка виявилася у порушенні звичного ритму життя, відсутності можливості використання траспортного засобу для поїздок на роботу та відпочинок, що завдало позивачу душевні хвилювання, а тому вважає що сума стягуваної моралної шкоди у розмірі 3000,00 грн., є адекватно обгрунованою та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України та пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved