Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Представник позивача, Олешек О .М., діючи на підставі довіреності від 16.10.2018 року та в інтересах позивача, посилаючись на статті ЦПК, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, [PERSON] 146064,16 грн, заборгованості по кредитному договору. З позову виходить, що 09.11.2011 між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 910.12115. Згідно кредитного договору Відповідач отримав кредит в розмірі 54235,65 грн зі сплатою 19,9 % річних. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, а відповідач на час пред`явлення позову до суду не повернула отриманий кредит у встановлений договором строк та ухилилась від сплати процентів і має непогашену заборгованість: основний борг 54235,65 грн, прострочені проценти в сумі 91437,09 грн, строкові проценти 351, 42, несплачений штраф 40 гривень, а всього заборгованість на загальну суму 146064,16 гривень. Посилаючись на норми ЦК України позивач просить стягнути суму боргу в судовому порядку з відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, при подачі позову до суду клопотав про розгляд справи без участі їх представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити (а..с.4) Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі за наявними у справі матеріалами, позов не визнає, у його задоволенні просить відмовити, застосувавши строк позовної давності. Вказує, що кредит отримала на прохання третьої особи. Залучений в якості третьої особи [PERSON] , повідомлявся про час та місце судового засідання за встановленою в суді адресою, участі у судовому засіданні не прийняв. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов"язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 09.11.2011 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір на строк 60 місяців. Банк надав позичальнику кредит для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу у сумі 52655 гривень та фінансування страхового платежу за страхування життя Позичальником в сумі 1580,65 грн. За користування кредитом позичальник зобов`язалась сплачувати річні проценти 19,9% Відповідно до пункту1 параграфу 1 вище вказаного кредитного Договору № 910.12115 від 09.11.2011 року сторони добровільно визначили його строк. 09.11.2011 року банком згідно договору банківського рахунку 910.12115 наведені кошти перераховані на рахунок [PERSON] . Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 параграф 2 кредитного договору № 910.12115 від 09.11.2011 року за надання кредиту позичальник зобов`язався сплатити кредитодавцю проценти 19,9 % річних. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами п.1 параграфа 3 кредитного договору № 910.12115 від 09.11.2011 року сторони узгодили, що позичальник несе відповідальність за наведеним Договором усім своїм майном і зобов`язаний сплачувати кредит та проценти у виді ануїтентичних платежів на відкритий банківський рахунок. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов"язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов"язання не допускається. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов"язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором або законом чи іншими актом цивільного законодавства. Відповідач не виконала свої зобов`язання за договором. Згідно наведеного банком розрахунку борг у відповідача перед банком склав 146064,16 гривень, що включає основний борг 54235,65 грн, прострочені проценти в сумі 91437,09 грн, строкові проценти 351, 42, несплачений штраф 40 гривень. З"ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги, підлягають задоволенню з урахуванням вище вказаного. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України. При цьому не беруться до уваги доводи заяви відповідача про застосування строків позовної давності з огляду на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку позовної давності порушених прав позивача щодо нарахованої заборгованості почався з наступного дня після закінчення строку дії договору, тобто з 10.11.2016, а банк звернувся до суду з позовом 20.03.2019, тобто в межах обумовленого договором строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом (п. 9 параграф10 Договору). Сторони були вільні в умовах укладеного договору та спільною домовленістю збільшили загальний строк позовної давності, що засвідчено їх підписами в момент укладення та не суперечить правовому висновку ВСУ від 04.11.2015р. у справі № 6-1926цс15. При цьому зважаючи на строк із часу граничної дати дії договору і до пред`явлення позову до суду банк своє право реалізував до спливу трьох років (загального строку). Посилання відповідача на те, що борг має виплатити третя особа за договором поруки від 11.02.2015, суперечить диспозитивності у праві позивача звернутись з позовом безпосередньо до позичальника.

Outcome: approved