Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 19 лютого 2011 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м.Києві. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, шлюб та сім`ю, втратою почуття любові. З 01 жовтня 2019 р. сторони не підтримують шлюбні стосунки та окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. Спроби зберегти сім`ю бажаних результатів не дали. Шлюб існує формально. Також позивач просила при реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем подано письмові пояснення щодо позову [PERSON] , відповідно до яких останній не заперечує проти розірвання шлюбу між ним та позивачем, однак, заперечує проти викладених позивачем обставин щодо визначення місця проживання доньки та перешкоджання її зустрічам із матір`ю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 2011 р. року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м.Києві, про що складено актовий запис № 105. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з 01 жовтня 2019 року сторони не підтримують шлюбних стосунків, окремо проживають та не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Сторони категорично заперечують подальше збереження сім`ї. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. Однак, не підлягають задоволенню вимоги про залишення позивачу прізвища « [PERSON] » з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі ст.16 зазначеного Закону, державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) проводиться стосовно громадян України відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визначення її прізвища після розірвання шлюбу, оскільки, в даному випадку це не відноситься до компетенції суду.

Outcome: approved