Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення права власності. Вимоги позову мотивовано тим, що 16.05.1976 року помер батько позивача [PERSON], а 30.03.2015 року померла його мати [PERSON]. На випадок своєї смерті мати позивача залишила заповідальне розпорядження на користь свого сина - позивача [PERSON]. Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина, що складалася із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в с. Шаланки по вул. Февут, № 249, Виноградівського району. Крім позивача спадкоємцем за законом є його рідна сестра, відповідачка по справі [PERSON], яка на спадщину не претендує, заяв про прийняття спадщини не подавала. Позивач вказує в позовній заяві, що фактично прийняв спадщини по заповіту матері, користується та розпоряджається спадковим майном, однак не може оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в цілому. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд винести заочне рішення. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст.\~169,\~224,\~225 ЦПК України\~суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 16.05.1976 року помер батько позивача [PERSON], а 30.03.2015 року померла його мати [PERSON], останнє місце проживання якої було с. Шаланки, вул. Февут, № 249, Виноградівського району Закарпатської області. На випадок своєї смерті мати позивача залишила заповідальне розпорядження на користь свого сина позивача по справі [PERSON]. Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина, що складалася із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в с. Шаланки по вул. Февут, № 249, Виноградівського району. Крім позивача спадкоємцем за законом є його рідна сестра, відповідачка по справі [PERSON], яка на спадщину не претендує, заяв про прийняття спадщини не подавала, позов визнала. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Постійне проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджено довідкою виконавчого комітету Шаланківської сільської ради Виноградівського району за №951 від 15.10.2015 року, отже він вважається таким, що у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняв. Як спадкоємець по заповіту позивач не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, у звязку з чим звернувся до суду змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок (1954 року будівництва) з надвірними будівлями та спорудами в цілому. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» Технічного паспорту від 29.09.2015 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в с. Шаланки по вул. Февут, № 249, Виноградівського району, будівництвом завершений (рік закінчення будівництва будинку - 1954 рік, надвірних будівель та споруд з 1961 по 1990 роки). Відповідно до Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 29.09.2015 року № 402 вбачається, що житловий будинок (1954 року будівництва) з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в с. Шаланки, вул. Февут, № 249, Виноградівського району, будівництвом завершений, рахується за заповідачем матірю позивача [PERSON] на підставі довідки Шаланківської сільської ради від 14.09.2015 року за № 843, виданої на підставі даних погосподарської книги №5, особовий рахунок № 0331, однак за життя нею не було виготовлено правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). З усього вище наведеного слідує, що право власності позивача на спадковий житловий будинок доведено, а відтак, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved