Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов»язання та пені. Свої вимоги мотивував тим, що 17 липня 2014 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області частково скасовано рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2014 року, тобто присуджено повернути гроші в сумі 86300 грн. 34 коп. 27 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за розпискою від 12 вересня 2013 року від [PERSON](боржника) [PERSON] (первісному кредитору) про передачу грошової суми в розмірі 85000,00 грн., про що боржника повідомлено шляхом надсилання рекомендованим листом примірника договору. До теперішнього часу відповідачем борг не повернуто. Просить стягнути з відповідача суму в розмірі 105 642,72 грн, яка складає з інфляційних втрат в сумі 56950 грн., трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов»язання в сумі 3989 грн. та пені в сумі 44703,72 грн. Під час розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги - просив стягнути інфляційні втрати за період з липня 2014 року по квітень 2015 року у сумі 43064 грн., три проценти річних за час прострочення виконання зобов»язання за період з 18 червня 2014 року по 28 квітня 2015 року в сумі 2234 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань, розмір якої обчислюється з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року у сум 44703,72 грн. на загальну суму 90 001,72 грн. (а.с.63-68). Позивач дав пояснення,аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що до теперішнього часу не виконано рішення суду. Пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань, розмір якої обчислюється з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, розрахована на підставі вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань. Через несплату боржником виконавчого збору перераховані на казначейський рахунок кошти були затримані. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представництво інтересів здійснювали [PERSON], [PERSON] Представник [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2014 року стягнуто суму боргу та залишено без задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. При наявності договору про відступлення права вимоги позивач повинен звернутися до відділу державної виконавчої службі із завою про заміну кредитора. Позивач намагається стягнути з відповідача подвійну суму борга та звернувся до суду про той самий спір з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження по справі. Представник [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивач намагається у непередбачений законом спосіб переглянути висновки, встановлені рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало чинності. Цим рішенням визнано безпідставним стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов»язання за період з 01 вересня 2013 року по 15 травня 2014 року. Тому є підстави для закриття провадження у справі,оскільки вимоги про перегляд висновків чинного рішення одного суду в іншому суді не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 17 липня 2014 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2014 року в частині задоволення позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] 45 631 грн. грошових коштів та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення 45631 грн. грошових коштів відмовити. Зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Зобов»язати [PERSON] знести на земельній ділянці самовільно збудований будинок, звільнити ділянку від будівельних матеріалів (а.с.12,38-39). 06 жовтня 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Київської області від 17 липня 2014 року залишено без змін (а.с.35-37). Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно відповіді відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Головного управління юстиції в Київській області станом на 10 липня 2015 року боржник [PERSON] частково виконав рішення суду від 17 липня 2014 року по сплаті боргу у сумі 86300,64 грн., на даний час виконавче провадження ВП № 44469730 триває (а.с.71). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 27 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за розпискою від 12 вересня 2013 року від [PERSON](боржника) [PERSON] (первісному кредитору) про передачу грошової суми в розмірі 85000,00 грн., про що боржника повідомлено шляхом надсилання рекомендованим листом примірника договору (а.с.47, 47 зв.). Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено підставою заміни кредитора у зобов»язанні внаслідок передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом, закріпленим у ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні і обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється. Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою ВСУ (Постанова ВСУ від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11). Судом встановлено, що 17 липня 2014 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2014 року набрало чинності. Згідно квитанції 17 квітня 2015 року платник [PERSON] перерахував на рахунок відділу ДВС Вишгородського РУЮ ГУ ДКСУ у Київській області оплату по виконавчому провадженню № 44469730 у сумі 86300,64 грн. (а.с.83). Постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борга у сумі 86 300,64 грн. (а.с.13, 46) та призначення платежа при внесенні суми на казначейський рахунок спростовують інформацію відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Головного управління юстиції в Київській області, що станом на 15 липня 2015 року боржник [PERSON] частково виконав рішення суду від 17 липня 2014 року по сплаті боргу у сумі 86300,64 грн., а саме 17 квітня сплатив на казначейський рахунок відділу державної виконавчої служби Вишгородського управління юстиції суму 86300,64 ГРН., з яких було перераховано 78409,67 на картку [PERSON],як погашення боргу, 10 % від перерахованої суми, а саме 7840,97 знято з даної суми, як виконавчий збір згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та 50,00 грн. було знято, як витрати на проведення виконавчих дій згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження». Протягом місяця не перераховувались кошти на рахунок стягувача, оскільки боржником не було сплачено виконавчий збір та витрати. Виконавче провадження ВП № 44469730 про утримання с [PERSON] боргу в сумі 86300,64 було відкрито 22 серпня 2014 року та триває по теперішній час (а.с. 88 ) Тому суд вважає встановленим, що 17 квітня 2015 року відповідачем виконано грошове зобов»язання у сумі 86300,64 грн. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. З урахуванням встановленого індексу інфляції січеньлютийбере зенькві-теньтра-веньчер веньли пеньсер пеньвере сеньжов теньлисто падгру день 2014 рік 100,4100,8102,9102,4101,9103,0 2015 рік103,1105,3110,8114,0 інфляційні втрати за період з липня 2014 року по квітень 2015 року складають у сумі 43064 грн. (86300,64х1.53), що є в межах позовних вимог. Позивач просив про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов»язання за період з 18 червня 2014 року по 28 квітня 2015 року в сумі 2234 грн. З урахуванням вищезазначеного, три проценти річних від простроченої суми за період з 17 липня 2014 року по 17 квітня 2015 року, виходячи з розміру простроченої суми - 86300,64 грн. та строку прострочення - 9 місяців складають 1941 грн. 76 коп. (3%:12 місяців=0,25 % щомісячно; 0,25%:30 днів=0,008 % щоденно; 86300,64 грн. х 0.25х9:100). За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою,порукою,гарантією,заставою,при триманням,задатком. Стаття 547 ЦК України встановлює письмову форму правочину щодо забезпечення виконання зобов»язання. Згідно ст.548 ЦК України виконання зобов»язання (основного зобов»язання) забезпечується,якщо це встановлено договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Підставою для нарахування пені позивач зазначає положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань». Так, ст.1 цього Закону передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі,що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбаченої статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України,що діяла у період, за який сплачується пеня. З урахуванням того, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, суб»єктами зазначених правовідносин є підприємства,установи та організації незалежно від форм власності та господарювання,а також фізичні особо-суб»єкти підприємницької діяльності та не може бути застосований до правовідносин, що виникли між сторонами,тому позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов»язань, розмір якої обчислюється з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року у сум 44703,72 грн. не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати у сумі 43064 грн., три проценти річних у сумі 1941 грн. 76 коп., всього 45 005 (сорок п"ять тисяч п"ять)грн.76 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи (а.с.55). Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 01 листопада 2011 року набрав законної чинності Закон України "Про судовий збір". Відповідно до ст.4 цього Закону при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру до суду оплачується ставка судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. 00 коп. Тому за подачу позову майнового характеру про стягнення 90 001 грн. 72 коп. підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову - в сумі 900 грн. 00 коп. Відповідно п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо позивача,на користь якого ухвалено рішення,звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог,якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК). У зв'язку з тим, що позовні вимоги про стягнення суми задоволено частково у сумі 45 005 грн.76 коп., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір майнового характеру на користь держави в сумі 450 грн. 00 коп. (45 005 грн.76 коп.: 90 001 грн.72 коп.) = 50 % х 900 грн. 00 коп.).

Outcome: partial