Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати право приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В своєму позові позивач зазначила, що у 2005 році придбала житловий будинок в [ADDRESS] у [PERSON], яка залишилась єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], [PERSON], однак договір купівлі продажу не було укладено, оскільки [PERSON] виїхала до Російської Федерації й не залишила будь якого зв'язку з нею. На сьогоднішній день позивач продовжує безперервно користуватися даним житловим будинком, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Постійно продовжує обслуговувати дані приміщення, проводить поточні ремонти. За весь час користування позивачем даним нерухомим майном, жодних претензій з боку третіх осіб не пред'являлося. Відповідач виконавчий комітет належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи не забезпечив явку свого представника в судове засідання, надав заперечення на позовну заяву відповідно до яких просили проводити розгляд справи без участі їх представника, у задоволенні позову відмовити та зазначили, що дійсно єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] та [PERSON] власників спірного будинку [PERSON] продала позивачу зазначений будинок, але не оформила договір купівлі продажу. Крім того 30.04.2014 року до сільради надійшов лист з виправної колонії Вологодської області Російської Федерації від [PERSON], який просив уточнити чи закріплене за ним в порядку спадкування будинок [ADDRESS]. В ході слухання справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Починаючи з 2005 року по даний час позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищезазначеним житловим будинком. В розумінні ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч.1 ст. 60 ЦПК України), є законний об"єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безпреревність (строк володіння). Згідно вимог даної статті, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майно і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває на нього право власності за набувальною давністю на підставі рішення суду. Згідно п. 9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років. При вирішенні таких спорів, пов"язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що:володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звизайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;володіння цього майна визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не зі своєї волі майна його давність володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред"явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що позивач протягом всього строку набувальної давності безперервно, відкрито володіла даним майном і не приховувала фактів знаходження майна у неї, і це підтверджено зокрема свідченнями сусідів [PERSON], [PERSON], довідками сільради від 24.07.2015 року № 506 та від 21.07.2015 року № 508. Таким чином, судом встановлено та досліджено всі докази по справі, наявні в матеріалах справи, встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обгрунтування позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв"язку з чим підлягають повному задоволенню. Суд не може прийняти заперечення відповідача щодо задоволення позовних вимог за умови наявності спадкоємця [PERSON], оскільки відповідно до діючого законодавства спадкування здійснюється, особою, яка не проживала разом із спадкодавцем, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини шляхом подання заяви до нотаріальної контори, що не було зроблено [PERSON] Судом також встановлено, що державна реєстрація права власності на дане нерухоме майно відсутня. Виходячі зі змісту частини першої ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв"язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 344, 1268-1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved