Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обгрунтувавши свої вимоги тим, що з відповідачем по даній справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2001 року по 20 лютого 2006 року, коли шлюб по заочному рішенню Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2005 року, яке набуло чинності 20 лютого 2005 року був розірваний (Свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 22 листопада 2006 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Від шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить актовий запис № 829 від 13 листопада 2002 року в Книзі записів актів цивільного стану про народження у Відділі реєстрації актів цивільного стану Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, згідно Свідоцтва про народження дитини Серії [NUMBER] від 13 листопада 2002 року, виданого за місцем реєстрації народження, тобто відповідач є біологічним батьком дитини. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з нею, а відповідач, проживаючи окремо, повністю відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню доньки, не займаючись і не бажаючи займатися, внаслідок чого він не бачив дитину більше десяти років, матеріальну допомогу на дитину надавати не бажає. Згідно Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2005 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, однак аліменти він не платить, має велику заборгованість по їх сплаті, всього у сумі 46775,10 грн. станом на 01 березня 2015 року, ніде не працював, не працює зараз і не бажає цього, хоча є здоровим та працездатним. Відповідач після розірвання шлюбу став сильно зловживати спиртними напоями, в результаті чого неодноразово проходив лікування в КЛПУ «Слов'янський міський наркодиспансер» від алкоголізму. У зв'язку з вищевказаним, вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу необхідності виконання ним своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини, попереджала його, що буде вимушена підіймати питання про позбавлення його батьківських прав, однак на це він не реагує. Відповідач не цікавиться здоров'ям дитини, її навчанням, не приймає участі у її вихованні, доньку навідувати не бажає, не переймається про її фізичний та духовний розвиток, а також не приймає участі у шкільному житті дитини, батьківські збори ніколи не відвідував, і не відвідує, життям дитини не цікавиться. Через відповідача вона не має можливості вивозити дитину за межі України, в тому числі у випадку загрози здоров'ю та життю доньки при бойових діях під час проведення АТО на території міста та області так як відповідач не надає на це своєї згоди, піддаючи життя дитини небезпеці. Таким чином вона вважає, що ухилення батька від виконання покладених на нього функцій по вихованню та розвитку дитини на протязі тривалого часу (протягом десяти років), відсутність його уваги до доньки та спілкування з нею, незацікавленість її долею, життям, станом здоров'я та навчанням доньки, його небажання нести витрати по її утриманню, завдає шкоду повноцінному розвитку дитини, так як в силу свого віку та характеру донька потребує особливої уваги у її вихованні, а також необхідних витрат на навчання та розвиток. Враховуючи все у сукупності вважає, що маються законні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх доньки [PERSON] і це в першу чергу буде відповідати інтересам самої дитини, так як відповідач фактично використовує свої права всупереч її інтересам. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені нею у позовній заяві, та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця міста Слов'янська Донецької області, громадянина України, ідентифікаційний номер - [NUMBER], у відношенні дитини - доньки [PERSON], [INFO]. Стягнути з відповідача на її користь понесені по справі судові витрати. Відповідач - [PERSON] до судового засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. ( а.с.26,40). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з»явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області Цвєткова О.А., що діє на підставі Довіреності № 29/01-273 від 26 березня 2015 року ( а.с.34) вважає позовні вимоги [PERSON] правомірними, а також, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він мешкає разом з позивачем з 2011 року. З ними разом мешкає також дочка позивача - неповнолітня [PERSON], [INFO]. Протягом цього часу він особисто жодного разу відповідача не бачив. [PERSON] з дочкою не спілкується і такого бажання не виявляє. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає, участі у її вихованні не приймає і навіть протягом усього часу не спілкується з нею. [PERSON] не звертався з проханням надати йому можливість спілкуватися з дочкою. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вислухавши думку Прокурора приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO] та призначення піклувальником. Відповідач по справі є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] про що свідчить актовий запис № 829 від 13 листопада 2002 року в Книзі записів актів цивільного стану про народження у Відділі реєстрації актів цивільного стану Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, згідно Свідоцтва про народження дитини Серії [NUMBER] від 13 листопада 2002 року, виданого за місцем реєстрації народження, тобто відповідач є біологічним батьком дитини ( а.с.5). Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 09 лютого 2005 року, на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, яке набуло чинності 20 лютого 2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 22 листопада 2006 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області ( а.с. 6,7). З часу розірвання шлюбу між її батьками неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем, за місцем її мешкання, що підтверджується Довідкою про склад сім»ї від 18 лютого 2015 року ( а.с.15). Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO] є неповнолітньою ( а.с.5). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; В ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вереск 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного! з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні,після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з позивачем, а відповідач, проживаючи окремо, повністю відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню доньки, не займаючись і не бажаючи займатися, внаслідок чого він не бачив дитину більше десяти років, матеріальну допомогу на дитину надавати не бажає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2005 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, однак аліменти він не платить, має велику заборгованість по їх сплаті, всього у сумі 46775,10 грн. станом на 01 березня 2015 року, ніде не працював, не працює зараз і не бажає цього, хоча є здоровим та працездатним. ( а.с.9-12). В судовому засіданні також встановлено, що відповідач зловживає спиртними напоями, в результаті чого неодноразово проходив лікування в КЛПУ «Слов'янський міський наркодиспансер» від алкоголізму, з 2008 року по теперішній час перебуває на обліку з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» ( а.с. 30) Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідач не цікавиться здоров'ям дитини, навчанням доньки, не приймає участі у її вихованні, доньку навідувати не бажає, не переймається про її фізичний та духовний розвиток, а також не приймає участі у шкільному житті дитини, батьківські збори ніколи не відвідував, і не відвідував, життям дитини не цікавиться. Вказані обставини підтверджуються Довідкою Слов»янської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №1 № 01-24/71 від 18 лютого 2015 року та Характеристикою учениці школи [PERSON] ( а.с.13-14). Жодної участі у вихованні дочки, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дочки, жодним чином не цікавиться її життям, не бере ніякої участі в її розвитку та вихованні та взагалі не цікавиться життям доньки. Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні і свідок [PERSON] Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо вихованні дитини, спілкування з нею та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: - не забезпечують необхідного харчування; - медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; - не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; - не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; - не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; - не створюють умов для отримання нею освіти. Із Висновку Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав № 29/01-274 від 27 березня 2015 року вбачається, що Орган опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] ( а.с.35). Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своєї доньки, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Тривалість такого ухилення свідчить про злісність дії відповідача. Вказані обставини в розумінні принципу 6 Декларації прав дитини є винятковими. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає недоцільним застосування до відповідача заходів, щодо покращення його поведінки та ставлення до виховання дитини, зокрема у відповідності з п.18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» його попередження про необхідність зміни свого ставлення до дитини, оскільки з огляду на характер поведінки відповідача та тривалість ухилення такі заходи є зайвими і не дадуть позитивного результату, зокрема не призведуть до покращення ставлення відповідача до дитини. Оскільки в судовому засіданні з вірогідністю встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню та утриманню дитини - неповнолітньої [PERSON], [INFO] - дитина постійно, більше десяти років, мешкає разом з матір»ю- позивачем по справі, відповідач тривалий час не виконує своїх обов»язків батька, не займається вихованням дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про її стан здоров»я, не цікавиться її вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з його сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власної дочки, не бажання спілкуватися з нею, не бажання допомагати у забезпеченні, то суд приходить до висновку про наявність законних підстав про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Крім того, згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати " і тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті нею судового збору у розмірі 243,60 грн. ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved