Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

24 червня 2014 року позивач звернулась в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод-фірма "Ось", яким просила стягнути з відповідача на її користь - 7 307,38 грн. заборгованості по заробітній платі; 10 000 грн. моральної шкоди, 6 518,80 грн. - компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією, 19,12 грн. -індексації заробітної плати, 3 562,60 грн. - середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 568,50 грн. компенсації за невикористану відпустку та допустити негайне виконання рішення в межах стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць. Вимоги мотивувала тим, що з 02.08.2004 по 28.03.2014 року перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Завод-фірма «Ось», працюючи на посаді слюсара. При звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Крім того, відповідач не провів з нею розрахунку при звільненні, внаслідок чого заборгував їй 3 562,60 грн. - середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку , 6 518,80 грн. - компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією, 19,12 грн. індексації заробітної плати. В зв'язку із невиплатою їй заробітної плати спричинена і моральна шкода в розмірі -10 000 грн., зокрема їй доводиться докладати додаткових зусиль для організації життя, змушена була пояснювати родичам та членам сім"ї чому не отримує заробітної плати та не може утримувати свою сім'ю, позичала кошти у друзів та знайомих. В судовому засіданні позивач просила позовні вимоги в частині щодо стягнення із відповідача на її користь компенсації за невикористану відпустку в розмірі 568,50 грн. залишити без розгляду, оскільки компенсація за невикористану відпустку в сумі 221,10 грн. отримана нею разом із зарплатою за березень місяць 2014 року, в іншій частині вимоги підтримала. Відповідач ТОВ Завод-фірма "Ось", його представник в судовому засіданні вимоги визнав частково, подав письмові заперечення. Зазначив, що не погоджуються із сумами заявленими до стягнення щодо заборгованості по заробітній платі; компенсації втраченої частини заробітної плати, пов"язаної з інфляцією; моральної шкоди; середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; компенсації за невикористану відпустку. Не заперечують факту наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем, однак значно меншому розмірі, що складає 6 294,21 грн. та підтверджується відповідною довідкою. Вказана заборгованість по заробітній платі виникла внаслідок скрутного фінансово-економічного стану підприємства і відсутності коштів в необхідній їх кількості, для погашення заборгованості по заробітній платі всім працівникам. Заявлену до стягнення компенсацію втраченої частини заробітної плати, пов"язаної з інфляцією в сумі 6 518,80 грн. вважають завищеною. Стороною позивача розрахунок вказаної суми не надано. Загальна сума компенсації [PERSON], станом на 01.04.2014 року, за нараховану і не виплачену заробітну плату ( за період липень-грудень 2013 року) має становити: 35,21 грн.+42,52 грн.+42,53 грн.+39,99 грн.+37,74 грн.+32,75 грн.= 230 грн. 74 коп. Крім цього, стягнення моральної шкоди вважають недостатньо обгрунтованим та значно завищеним. На сьогоднішній день виплата всіх належних сум при звільненні [PERSON] фактично не проведено. Підприємство вирішує питання продажу свого майна, за рахунок чого має на меті розрахуватись з усіма працівниками, в тому числі і з позивачем. За таких обставин, розрахувати точну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка має бути виплачена позивачу не має можливості. Проте, підприємство гарантує, що в момент проведення фактичного розрахунку факт затримки буде враховано і належні їй суми будуть виплачені. Таким чином, вважають, що позивачем належним чином не обгрунтовані вимоги щодо стягнення на її користь компенсації втраченої частини заробітної плати, пов"язаної з інфляцією, моральної шкоди, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому в частині цих вимог просять відмовити. Окрім цього, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за невикористану відпустку, а тому не заперечують щодо залишення вимог, в цій частині, без розгляду. Ухвалою Кіровського райононого суду м. Кіровограда від 04 вересня 2014 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод-фірма "Ось" про стягнення заборгованості по заробітній платі, в частині її вимог щодо стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю Завод-фірма "Ось" компенсації за невикористану відпустку в розмірі 568,50 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити вимоги частково, з наступних підстав. Частиною 1 статті 1 Закону України »Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода , обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства , установи , організації провадиться у день звільнення. З'ясовано, що [PERSON] працювала на ТОВ «Завод-фірма «Ось» з 02.08.2004 року слюсарем. Згідно наказу №11 від 28.03.2014 року звільнена з посади. Однак, при її звільненні підприємство перед нею має заборгованість по заробітній платі в сумі 6 294,21 грн., в тому числі: за липень 2013 року - 1026,56 грн., серпень 2013 року - 1022,20 грн., вересень 2013 року- 1022,49 грн., жовтень 2013 року- 1069,30 грн., листопад 2013 року- 1069,30 грн., грудень 2013 року- 1084,36 грн., що підтверджено довідкою № 206 від 02.09.2014 року. Таким чином, суд вважає за необхідне, стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі саме -6 294,21 грн., як вказано у довідці, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Крім того, суд приходить до висновку і про наявність передбачених ст. 117 КЗпП України підстав для покладання на відповідача відповідальності за затримку остаточного розрахунку при звільненні. Позивач просить стягнути 3 562,60 грн. середнього заробітку, а тому суд позбавлений можливості виходити за межі її вимог щодо заявленої нею суми, розрахунок якої останньою проведено не вірно. На день постановлення рішення сума мала б становити - 4 150,53 грн. ( 107 р.д. х 38,79 грн.- середньоденна заробітна плата , яка зазначена у довідці). У відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 20 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці" у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати працівникам також проводиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року, визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Оскільки сумарний розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] в сумі 6 294,21 грн., підтверджений довідкою від 02.09.2014 року відповідно до розмірів щомісячної заборгованості по заробітній платі, позовні вимоги про стягнення компенсації підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідач ТОВ «Завод-фірма «Ось» має заборгованість по заробітній платі позивача за липень 2013 року - 1026,56 грн., серпень 2013 року - 1022,20 грн., вересень 2013 року- 1022,49 грн., жовтень 2013 року- 1069,30 грн., листопад 2013 року- 1069,30 грн., грудень 2013 року- 1084,36 грн. За даними Державної служби статистики України розмір індексу інфляції становив: у липні 2013 року 103,43 %., у серпні 2013 року 104,16 %, у вересні 2013 року 104,16 %., у жовтні 2013 року 103,74 %., у листопаді 2013 року 103,53 %, у грудні 2013 року 103,02 %. З урахуванням навединих даних, розмір компенсації зарплати [PERSON], відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін за період затримання виплати заробітної плати, поділений на 100 і буде становити: за липень 2013 року - 1026, 56 х3,43 %: 100= 35,21 грн.; за серпень 2013 року- 1022,20 х4,16 %: 100= 42,52 грн.; за вересень 2013 року- 1022,49 х4,16 %: 100= 42,53 грн.; за жовтень 2013 року- 1069,30 х3,74 %: 100= 39,99 грн.; за листопад 2013 року- 1069,30 х3,53 %: 100= 37,74 грн.; за грудень 2013 року- 1084,36 х3,02 %: 100= 32,75 грн.; Таким чином, загальний розмір компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків їх виплати, за період з липня 2013 року по грудень 2013 року має становити -230 грн. 74 коп. Крім того, згідно ст.33 Закону України "Про оплату праці", в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. У відповідності з положеннями ч. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як передбачено ч. 2 ст. 233 КЗпП України. А тому, суд вважає, що вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 19 грн. 12 коп. - індексації заробітної плати підлягають задоволенню . Заявлену позивачем суму відповідач не заперечував. Разом з тим, згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, порушило звичний порядок та уклад життя, порушило його репутацію як сумлінного працівника і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Перелік юридичних фактів, що зазначені у вказаній статті, знайшли своє підтвердження та є підставою для відшкодування моральної шкоди, що полягає в позбавленні позивача гарантованого Конституцією України та КЗпП права на працю, внаслідок чого позбавлено засобів до існування. Суд враховує вище викладене, ступінь вини відповідача та

Outcome: partial