Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

До суду звернувся позивач з даним позовом до відповідачів та зазначає наступне. 23.07.2008 року між відповідачем [PERSON] та АТ «Індустріально експортний банк» ( правонаступник ПАТ «[PERSON] [PERSON]») було укладено кредитний договір № 11/2008-юр ( надалі Кредитний договір) за яким вона отримала грошові кошти в якості кредиту. У відповідності до п.1.1 кредитного договору [PERSON] повинна була отримати кредит на загальну суму 500 000 ( пятсот тисяч доларів США). 29.07.2008 року на виконання кредитного договору відповідачем -2 було отримано грошові кошти 500 000(пятсот тисяч доларів США) , про що свідчить заява про видачу готівки від 29.07.2008 р. за № 6 та заява про видачу готівки від 29.07.2008 р. за № 7. ТОВ АФ «Нібас» на підставі договору поруки від 23.07.2008 року № 11/2008-юр-П2 за яким ТОВ АФ «НІБАС» взяло на себе обовязки поручителя за вказаним кредитним договором. Умовами договору було передбачено графік погашення кредиту з кінцевим строком повернення 15.07.2018 року ( з урахуванням умов договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 11/2008-юр від 23.07.2008 року). [PERSON] в повному обсязі не виконала зобовязань за кредитним договором. Відповідно до п.7.2.2. кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення в односторонньому порядку шляхом направлення письмової вимоги позичальнику, у випадку настання обставин , передбачених розділом 7 кредитного договору. ПАТ «[PERSON] [PERSON]» звернулось з вимогою до поручителя за кредитним договором ТОВ АФ «НІБАС » про сплату заборгованості за кредитним договором. ПАТ ««[PERSON] [PERSON]» змінило строки виконання зобовязань, шляхом предявлення вимоги до [PERSON], у порядку, передбаченому п.7.2.2 кредитного договору. Так листом від 27.05.2015 р. за № 207 [PERSON] було повідомлено про те , що станом на 27.05.2015 р. прострочена заборгованість за кредитним договором складала 103 069,31 ( сто три тисячі шістдесят девять доларів США) 31 цент. ПАТ ««[PERSON] [PERSON]» звернувся з позовом до суду , щодо стягнення з [PERSON] та ТОВ АФ «Нібас» заборгованість за кредитним договором в сумі 109 849,74( сто девять тисяч вісімсот сорок девять доларів США) 74 центи. Ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12.10.2015 р. було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.04.2016р. позовну заяву було залишено без розгляду за заявою ПАТ ««[PERSON] [PERSON]». За час дії кредитного договору ТОВ АФ «Нібас» частково погасило перед ПАТ «[PERSON] [PERSON]» заборгованість [PERSON] на суму 1 181 133,69 ( один мільйон сто вісімдесят одна тисяча сто тридцять три гривні) 69 коп. В подальшому ПАТ ««[PERSON] [PERSON]» відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія позика», про що було укладено Договір № 1/11/2008- юр про відступлення права грошової вимоги від 29.03.2016 р. про що було направлено повідомлення від 29.03.2016р. до [PERSON] та ТОВ АФ «Нібас». На момент відступлення права вимоги заборгованість [PERSON] складала 110 825,55 ( сто десять тисяч вісімсот двадцять пять доларів США) 55 центів, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 29.03.2016р. 2 913 291, 93 ( два мільйони девятсот тринадцять тисяч двісті девяносто одна грн..) 93 коп. ТОВ АФ «НІБАС» згідно договору про погашення заборгованості від 29.03.2016 року частково погасило заборгованість за кредитним договором перед ТОВ «Фінансова компанія «Позика», а саме на загальну суму 2 064595,20( два мільйони шістдесят чотири тисячі пятсот девяносто пять грн..) 20 коп. На підставі договору про відступлення права грошової вимоги від 08.04.2016 року № 252/ФК16 права кредитора у цьому договорі перейшли від ТОВ«Фінансова компанія «Позика» до ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП». В свою чергу , на підставі договору від 08.04.2016 року права грошової вимоги за кредитним договором та договорами поруки перейшли від ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» до [PERSON]. В пункті1.1 цього договору було зазначено, що заборгованість за кредитним договором на дату укладання договору відступлення вимоги становить : 848 696,73 грн.( вісімсот сорок вісім тисяч шістсот девяносто шість гривень) , що за офіційним курсом НБУ станом на 29 березня 2016 року складає 32294,22 доларів 25 центів США. В той же час поручителем ТОВ АФ «НІБАС» було виконано зобовязання боржника за кредитним договором [PERSON] в повному обсязі перед новим кредитором [PERSON] Зазначене підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON] 21 квітня 2016 року , в якій він зазначає, що всі зобовязання перед ним виконано в повному обсязі , а всі права кредитора перейшли до ТОВ АФ «НІБАС». В свою чергу ТОВ АФ «НІБАС» отримало всі документи , що стосуються виконання кредитного договору та підтверджують наявність заборгованості у відповідача 2. Таким чином ТОВ АФ «НІБАС» , як поручитель, здійснив повне погашення існуючої заборгованості [PERSON] за кредитним договором на загальну суму 4 097 698,42( чотири мільйони девяносто сім тисяч шістсот девяносто вісім гривень) 42 коп. та враховуючи фактичні обставини саме ТОВ АФ «НІБАС» є кредитором відповідача [PERSON] за кредитним договором від 23.07.2008 року № 11/2008-юр-П2 та має право на стягнення непогашеної суми заборгованості. Окремо необхідно зазначити , що ТОВ АФ «НІБАС» вже звертався до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості , сплаченої ТОВ АФ «НІБАС» , як поручителем за кредитним договором. В той же час рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 10.12.2013 року по справі № 404/6376/13-ц у позові ТОВ АФ «НІБАС» було відмовлено у звязку з його передчасністю. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.03.2014 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін , а скаргу без задоволення. Ухвалою ВССУ від 06.08.2014 р. рішення судів були залишені без змін. На теперішній час ТОВ АФ «НІБАС» виконало в повному обсязі зобовязання за кредитним договором, а отже набуло статус нового кредитора. Зобовязання за кредитним договором № 11/2008-юр від 23.07.2008 року забезпечено договором поруки № 21/06-16 укладеним 21 червня 2016 року між позивачем та [PERSON] , за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед ТОВ АФ «Нібас» за забовязаннями [PERSON] , що випливають з кредитного договору у частині основного зобовязання в розмірі 1 000 ( одна тисяча гривень). Просить суд : Стягнути солідарно з [PERSON] ( реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) та [PERSON] ( реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «НІБАС» ( код ЄДР -30010348) 4 097 698,42( чотири мільйони девяносто сім тисяч шістсот девяносто вісім гривень) 42 коп. В судовому засіданні представники позивача надали суду пояснення щодо фактичних обставин справи і дані пояснення є аналогічними до вищезазначеного . Позов підтримують та просять його задоволити у повному обсязі. Відповідач- 1 в судове засідання не з"явився. В своїй заяві просить суд справу розглянути без його участі. Позов не визнає. Письмового заперечення на обгрунтування своєї позиції суду не надав. Відповідач - 2 позов не визнала . Вона визнає всі вищезазначені обставини справи. Тобто визнає той факт , що вона дійсно оформляла кредитний договір з АТ " Індустріальний банк , отримала кредит в сумі 500 000 доларів США. Дані кошти вона брала для розвитку бізнесу з своїм колишнім чоловіком [PERSON] Однак , вона не погоджується з тією обставиною , що всі питання щодо виконання її договірних зобов"язань перед банками вирішувалися без її відома , а позивач , тобто ТОВ агрофірма " НІБАС " всі погашення кредитної заборгованості проводило без її згоди . Крім того , позивач та її представник зробили заяву про застосування строку позовної давності. Вважають , що відлік строку позовної давності почався з січня 2013 р. , коли відповідач-2 особисто почала несплачувати кредитну заборгованість за кредитним договором № 11/2008 -юр від 23.07.2008 р. , а тому строк пред"явлення до неї позов закінчився 31.12.2015 р. Просять суд в позові відмовити . Вислухавши представників позивача , відповідача-2 та його представника , вивчивши матеріали справи суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що 23.07.2008 року між відповідачем [PERSON] та АТ «Індустріально експортний банк» ( правонаступник ПАТ «[PERSON] [PERSON]») було укладено кредитний договір № 11/2008-юр ( надалі Кредитний договір) за яким вона отримала грошові кошти в якості кредиту. У відповідності до п.1.1 кредитного договору [PERSON] повинна була отримати кредит на загальну суму 500 000 ( пятсот тисяч доларів США). 29.07.2008 року на виконання кредитного договору відповідачем -2 було отримано грошові кошти 500 000(пятсот тисяч доларів США) , про що свідчить заява про видачу готівки від 29.07.2008 р. за № 6 та заява про видачу готівки від 29.07.2008 р. за № 7. ТОВ АФ «Нібас» на підставі договору поруки від 23.07.2008 року № 11/2008-юр-П2 за яким ТОВ АФ «Нібас» взяло на себе обовязки поручителя за вказаним кредитним договором. Умовами договору було передбачено графік погашення кредиту з кінцевим строком повернення 15.07.2018 року ( з урахуванням умов договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 11/2008-юр від 23.07.2008 року). Дані обставини справи сторони не оспорюють . Крім того , дана обставина підтверджується Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 06.08.2014 р. ( справа № 6-18119 св 14 ) за касаційною скаргою ТОВ " Агрофірма НІБАС " . В даній ухвалі зазначається , що у січні 2013 р. ТОВ " Агрофірма Нібас " звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку регресу. Вимого обгрунтовано тим , що 23.07.2008 р. між АТ " Індустріально-експортний банк " правонаступником якого є ПАТ " [PERSON] [PERSON] " та [PERSON] було укладено кредитний договір , за умовами якого позичальник отримала кошти у розмірі 500 000 доларів США зі сплатю 12 % до 15.07.2018 р. З метою забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між банком та товариством було укладено договір поруки від 23.07.2008 р.. У період із 13.04.2012 р. по 31.12.2012 р. на вимогу кредитора товариством , як поручителем , було виплачено 896 717.49 грн. у рахунок погашення заборгованості [PERSON] , а тому , саме у такому розмірі у ТОВ " Агрофірма " Нібас " виникло право вимоги до боржника. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда 10.12.2013 р. , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області 23.03.2014 р. у задоволені позову відмовлено. Вищезазначеною ухвалою суд касаційної інстанції в задоволенні касаційної скарги ТОВ " агрофірма " Нібас " відмовив. Приймаючи рішення про відмову суд послався на ту обставину , що доказів внесення ТОВ " Агрофірма " Нібас " на рахунок кредитора коштів у розмірі 819 397,49 грн. не надано. Надані суду платіжні доручення не підтверджують повного погашення поручителем свої договірних зобов"язань . Враховуючи вищезазначене , позивач , як поручитель за вищезазначеним кредитним договором , додатково надав суду такі письмові докази : - відомість ПАТ " [PERSON] [PERSON] " про погашення ТОВ Агрофірма " Нібас " заборгованості по кредиту , наданому [PERSON] , кредитний договір № 11/2008 -юр від 23.07.2008 р. ... за період 01.04.2012 по 01.04.2016 рр. ; - довідку директора ТОВ " ФК " Позика " [PERSON] від 06.10.2016 р. на ім"я ТОВ Агрофірма " НІБАС" . Даним документом останній підтверджує , що ТОВ Агрофірма " НІБАС " , як поручитель , згідно укладеного з ТОВ " ФК " Позика " договору про погашення заборгованості від 29.03.2016 р. здійснила часткове погашення заборгованості по кредитному договору № 11/2008-юр від 23.07.2008 р. в сумі 2 064 595.20 грн. Заборгованість сплачена відповідно до платіжного доручення № 1249 від 29.03.2016 р. , банк ПАТ " [PERSON] Дніпро " ; - копії платіжних доручень за період з 01.04.2012 р. по 29.03.2016 р. , де зазначається сума грошових коштів та те , що дані кошти направлені на погашення кредиту [PERSON] за кредитним договором № 11/2008 р. від 23.07.2008 р. та договору поруки . Відповідач - 2 не оспорює в судовому засіданні дані обставини та не оспорює суми у зазначених банківських документах. Крім того , судом встановлено , що зобовязання за кредитним договором № 11/2008-юр від 23.07.2008 року забезпечено договором поруки № 21/06-16 укладеним 21 червня 2016 року між позивачем та [PERSON] ( відповідач-1 ) , за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед ТОВ АФ «НІБАС» за забовязаннями [PERSON] , що випливають з вищезазначеного кредитного . Приймаючи рішення про задоволення позову , суд керується нормами , що регулюють спірні взаємовідносини сторін , а саме . Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. За таких обставинах, суд вважає вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними. Суд не бере до уваги заяву відповідача-2 про застосування строку позовної давності. В своїй заяві відповідач-2 звертає увагу суду на ту обставину , що з січня 2013 р. вона особисто не сплачувала кредитну заборгованість згідно кредитного договору № 11/2008 р. - юр від 23.07.2008 р. , строк пред"явлення до неї позову сплив 31.012.2015 р. До зазначених правовідносин застосовується загальний строк позовної давності - три роки , передбачений ст. 257 ЦК України. Крім того , зазначає , що 28.09.2015 р. Банком було пред"явлено позов до неї про стягнення кредитної заборгованості , але 18.04.2016 р. ухвалою суду Кіровського районного суду м. Кіровограда зазначений позов було залишено без розгляду відповідно до заяви Банку ( зазначена ухвала суду долучена до позовної заяви ) . В даній заяві відповідач-2 просить суд застосувати по даній справі строк позовної давності , який сплинув 31.12.2015 р. та відмовити позивачу в позові в повному обсязі. Суд вважає дану заяву та обгрунтування на неї безпідставними . Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов"язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначалося вище, позивач звертався до Кіровського районного суду м. Кіровограда до [PERSON] ( відповідач-2 ) , третя особа ПАТ " [PERSON] [PERSON] " про стягнення заборгованості в порядку регресу. Рішенням вказаного суду від 10.12.2013 р. в позові було відмовлено по вищевказаним підставам. Розгляд справи по суті продовжувався у судах апеляційної та касаційної інстанції. Таким чином , строк позовної давності не закінчився в силу ст. 264 ЦК України. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судові витрати позивача. На підставі викладеного ,

Outcome: approved