Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", в особі представника Гулкевич Н.І., звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що у відповідності до умов Кредитного договору № TEО0SE00000527, укладеного 21 березня 2006 року банк надав відповідачу кредит у сумі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначеним договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, клмісії за користування кредитом та інших витрат. В зв"язку з порушенням взятих на себе зобов"язань відповідач допустив заборгованість по даному договору, а тому, станом на 20.03.2014 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 41924, 62 грн., з яких: заборгованість по комісії за користування кредитом - 2925 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8420, 74 грн., 30578, 88 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором, яку позивач просив стягнути на свою користь, крім того, і понесені ним судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з"явився. Від представника позивача Гулкевич Н.І. до суду надійшла письмова заява, в якій остання просила справу слухати у відсутності представника позивача, при цьому зазначила, що позов підтримує повністю, з підстав наведених у поданій до суду заяві. Крім того, надала суду заяву, згідно якої додатково пояснила, що оскільки боржником було здійснено погашення заборгованості ( списання з карти відповідача - договірне списання передбачене Умовами надання банківських послуг) 18 та 19 листопада, та 19 грудня 2013р. то по відношенню до спірних правовідносин відбулось переривання строку позовної давності. Чим позивач і скористався та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. При цьому, суду пояснив, що рішенням Борщівського районного суду від 17.12.2008 року за невиконання відповідачем зобов»язань за спірним договором останнього було зобов»язано сплатити заборгованість у сумі 12600,04 грн. Що відповідачем було зроблено, і виконавче провадження, відкрите на підставі виконачого листа, було закінчено. А тому, подальше нарахування позивачем заборгованості по кредиту вважає безпідставним, так як і наданий ним розрахунок, який не містить відомостей про сплачені ним суми. Крім того, просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки мав у користуванні банківську карту, з якої позивач без його відому та згоди, у листопаді та грудні 2013 року списав кошти в погашення заборгованості по кредиту. В зв»язку з чим просив в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" у відповідності до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809, довідки АА № 241170 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, як юридична особа зареєстроване 19 березня 1992 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, форма власності приватна, вид діяльності: комерційні банки. У відповідності до Статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк", затвердженого загальними зборами акціонерів від 08 серпня 2011 року та погодженого Національним банком України 01 вересня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов"язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк". За рішенням загальних зборів акціонерів від 08.08.2011 року, Банк набуває статусу банку з іноземним капіталом. Як встановлено судом, що в ході судового розгляду стороною відповідача було визнано та не оспорювалося, 21 березня 2006 року між сторонами було укладено Кредитний договір № TEО0SE00000527 (далі - кредитиний договір) про надання банком [PERSON] грошових коштів у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Що в силу ст. 61 ЦПК України дає суду право прийти до висновку, що дані обставини доказуванню не підлягають. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № TEО0SE00000527 від 21.03.2006р., укладеного між сторонами, заборгованість відповідача станом 20.03.2014р. складає 41924, 62 грн., з яких: заборгованість по комісії за користування кредитом - 2925 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8420, 74 грн., 30578, 88 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором. Суму заборгованості, що виникла, позивач обгрунтовує невиконанням відповідачем взятих на себе зобов»язань по кредитному договору № TEО0SE00000527 від 21.03.2006р. в підтвердження чого до матеріалів позовної заяви ним було надано копію вказаного договору. Проте, суд вказаний доказ суд не визнає належним, таким, що містить інформацію щодо предмета доказування, оскільки така копія була виконана не якісно, в зв»язку з чим текст документу не читається. Крім того, на вимогу суду, за клопотанням сторони відповідача, позивачем не було надано оригінал кредитного договору. В ході розгляду справи представником позивача до суду було направлено копію кредитного договору з аналогічними недоліками - копія неякісна, текст договору не читається. З огляду на пояснення сторони відповідача, досліджені у справі письмові докази, суд ставить під сумнів розмір визначеної позивачем заборгованості, та, крім іншого, приходить до висновку, щодо безпідставності нарахування такої. З матеріалів цивільної справи № 2-768/08 Борщівського районного суду, інформації заступника начальника ВДВС Борщівського РУЮ від 09.02.2015р., слідує, що рішенням Борщівського районного суду від 18 грудня 2008 р. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № TEО0SE00000527 від 21.03.2006р. у сумі 12600,04 грн. Що було виконано у примусовому порядку і виконавче провадження закінчено 19.08.2009р. Заслуговують на думку суду і твердження сторони відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності. З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що позивач здійснював виплати на погашення заборгованості по кредиту востаннє у 2013 р. - відповідно 18 та 19 листопада та 19 грудня. Перед цим, такі оплати були ним здійснені 08.02.2008р. Тверження позивача в тій частині, що в даному випадку має місце переривання строку позовної давності суд не приймає та відхиляє, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, 18 та 19 листопада та 19 грудня 2013р. банком, без відому відповідача, з карти відповідача було списано певні суми в погашення заборгованості. Доказів того, що банк при цьому діяв в межах наданих йому відповідачем повноважень, позивачем суду надано не було, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Так, згідно ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно правової позиції Верховного Суду України, що була висловлена у постанові від 6 листопада 2013р. № 6-116 цс, слідує, що відповідно до ст.. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач при списанні з карти відповідача певних сум щодо погашення заборгованості у листопаді, грудні 2013 року діяв без відповідних правових підстав, без відому та дозволу відповідача, а отже вказане не може розцінюватись як добровільне погашення [PERSON] заборгованості по кредиту, визнання з його боку заборгованості за таким, а тому такі дії не можуть свідчити про переривання строку позовної давності. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати по справі підлягають покладенню на сторони, в межах, в яких вони їх понесли. На підставі ст.ст. 256, 257, 258, 261, 526, 549-551, 610-612, 1050, 1054, 1066, 1067, 1071, 1074 ЦК України,

Outcome: dismissed