Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить встановити факт родинних відносин між ним та його бабцею [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Київ та визнати за ним право власності на земельну ділянку, загальною площею 3,6505 га, яка знаходиться на теририторії Салівської сільвської ради Черняхівського району в порядку спадкувння за заповітом. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та у встановлений законом строк прийняв спадщину, однак оформити її не може, оскільки в правовстановлюючих документах містяться розбіжності в прізвищах бабці та його матері, а тому неможливо встановити його родинні відносини із померлою. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує з підстав викладених в ній та просив його задоволити. Справу просив слухати у його відсутності. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, на виклик до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, але надав лист про розгляд справи без участі їх представника, щодо визнання права власності у порядку спадкування та встановлення факту родинних відносин не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації смерті у м.Києві (а.с.4). На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,6505 гектарів, розташована на території Салівської сільської ради Черняхівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що підтверджується Державним актом с на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.18). За життя [PERSON] склала заповіт , яким на випадок своєї смерті заповіда земельну ділянку площею 3,6505га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Позивач прийняв спадщину після смерті бабці [PERSON] , що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.10), однак, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, йому було відмовлено постановою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій за відсутності всіх необхідних документів . Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті бабці [PERSON] . Однак, оформити право власності на спадкову земельну ділянку після смерті бабці не має можливості, оскільки в свідоцтві про смерть та заповіті померлої її ім"я вказане як " [PERSON] ", натомість в свідоцтві про народження матері позивача ім"я бабці вказане " [PERSON] ", а в державному акті на земельну ділянку загальною площею 3,6505 га, яка знаходиться на теририторії Салівської сільської ради Черняхівського району, що належала померлій , її ім"я вказане як " [PERSON] ". Таким чином, розбіжності в прізвищі померлої у правовстановлючих документах, унеможливлюють прийняття спадщини позивачем після смерті його бабці. Згідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Нормами статті 125 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації, цих прав, а відповідно до статті 126 цього ж Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно до статті 131 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Статтею 140 Земельного Кодексу України передбачено підстави припинення права власності на земельну ділянку, серед яких відповідно до п. б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця. Відповідно до пункту а частини третьої статті 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. У відповідності до частини 1 статті 1225 Цивільного Кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного Кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Позивач є онуком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження матері позивача [PERSON] (а.с.14), копією свідоцтва про одруження [PERSON] [PERSON] (а.с.13) та копією свідоцтва про народження позивача (а.с.16). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність достатніх правових підстав вважати, що факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , померлою [INFO] доведеним, оскільки встановити даний факт в іншому порядку неможливо. Встановлення факту родинних відносин для позивача має юридичне значення, оскільки необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. На підставі викладеного, за позивачем слід визнати право власності на земельну ділянку площею 3,6505 га, яка знаходиться на теририторії Салівської сільської ради Черняхівського району, вартістю 77253грн.

Outcome: approved