Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання заповіту нікчемним, який уточнив 11 грудня 2014 року; просить визнати нікчемним заповіт, нотаріально посвідчений 08 червня 2012 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі № 2077, яким [PERSON] заповів [PERSON], [INFO], усе майно, що могло бути належним йому на день його смерті, де б воно не знаходилось із чого не складалось, а також те, на яке за законом він мав би право. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 березня 2013 року він звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В ході судового розгляду було встановлено факт порушення 08 червня 2012 року порядку нотаріального посвідчення заповіту [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що під час посвідчення заповіту крім свідків та особи, яка підписувала замість [PERSON] заповіт, була присутня особа, на користь якої було складено заповіт - [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердила слова [PERSON] Позивач зазначає, що ст. 8 Закону України "Про нотаріат", ст. 1255, 1253 ЦК України, п.7, 18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей , що прирівнюються до нотаріально посвідчених чітко зазначено що під час підписання заповіту не може бути присутньою особа, на користь якої складений заповіт. Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо посвідчення, є нікчемним. окрім того, того ж дня дружиною заповідача за місцем їх проживання також був складений заповіт, однак заповіт подружжя складений не був. [PERSON] фактично повинен був роз"яснити подружжю заповідачів - літнім людям, що вони можуть скласти заповіт подружжя. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав та вказав на те, що позивач не може прийняти спадщину після смерті дружини [PERSON], яка заповіла позивачу своє майно, оскільки вважає, що спадкова маса може бути збільшена у разі визнання заповіту [PERSON] нікчемним. В ході розгляду цивільної справи про визнання заповіту недійсним свідок [PERSON] надала пояснення, що при складанні заповіту [PERSON] М,Я. була присутня [PERSON], не було підстав для того, щоб за заповідача підпис поставила інша особа тому позивач вважає, що заповіт, посвідчений з порушеннями порядку його посвідчення, є нікчемним. Не заперечує проти того, що зміст заповіту відповідав волі спадкодавця, але зазначив на те, що нотаріус мав запропонувати скласти заповіт подружжя, оскільки дружина [PERSON] також 08.06.2012 року складала заповіт. Представник позивача [PERSON] - підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також вказала на те, що покійний [PERSON] - це її сусід. На наступний день після складання заповіту, [PERSON] їй сказав про те, що [PERSON] умовила [PERSON] про складання заповітів. Сказав про те, що [PERSON] привела якихось людей. Він нічого не зрозумів, бо документи складались українською мовою. Також представник позивача вважає, що були порушені права заповідача, оскільки він не розписався у заповіті, але бажав це зробити, він був жвавою людиною. Через місяць після складання заповіту, [PERSON] помер, а його дружина [PERSON] 18.09.2012 року склала новий заповіт на [PERSON] Після смерті [PERSON] [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 03.11.15 року присутньою не була, в попередніх судових засідання позов підтримала та пояснила, що [PERSON] не володів українською мовою. Він був грамотний. Як лікар, вона може сказати про те, що у нього не було хвороб, які б перешкоджали читати чи писати. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] - позовні вимоги не визнав в повному обсязі, підтримав надані письмові заперечення, посилаючись на те, що заповіт складений у відповідності до вимог чинного законодавства. У нотаріуса немає обов"язку складати заповіт подружжя. Із тексту заповіту вбачається, що нотаріус роз"яснив право на обов"язкову частку у спадщині непрацездатних осіб. Заповіт [PERSON] відповідає його волі. Оскільки [PERSON] ним не опитувалась, то він не може сказати, що свідок правильно розумів, що [PERSON] була присутня при складанні заповіту, а не при підготовці складання та посвідчення. Сама [PERSON] під час складання та посвідчення заповіту була в іншому приміщенні - в своїй квартирі. Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] - у судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, проти задоволення позовних вимог заперечувала; надала суду письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких вважає позов необгрунтованим і недоведеним, позивач є сторонньою особою по відношенню до відповідача та заповідача, безпідставно стверджує, що [PERSON], на користь якої був складений заповіт була присутньою під час його складання, заповіт посвідчений нотаріусом з дотриманням форми та порядку. Представник третьої особи - приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні з позовом не погодилась, підтримала надані нотаріусом письмові заперечення, посилаючись на те, що заповіт складений у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказала на те, що для проведення нотаріальних дій необхідно виконання тексту в журналах, які ведуться нотаріусом. Оскільки заповідач був людиною похилого віку, не міг виконати самостійно текст, тому за нього в присутності двох свідких розписалах інша особа. [PERSON] посвідчила заповіт [PERSON]Я До цього вона з"ясувала волевиявлення заповідача, його дієздатність. При посвідченні були присутні особи, які могли бути присутні за законом: заповідач, свідки відповідно вимог ст. 1253 ЦК України за бажанням заповідача. [PERSON] не встановлює тяжкість хвороби. Нотаріальна дія була вчинені поза межами місця роботи нотаріуса. Виклик за місцем проживання [PERSON] здійснювала [PERSON], вона повідом ила про виклик. Заповідач може не надавати документи на майно, яке заповідає. Свідок [PERSON] суду поянила, що [PERSON] її приятелька. Вона запросила її бути присутньою при складанні заповіту. Вона погодилась, вони прийшли додому до [PERSON], там було ще двоє свидків. Приїхав нотаріус, він розмовляв з [PERSON]. Вона и [PERSON] були на кухні. Потім сказали,що будут складати заповіт. Склали заповіт, вони його прочитали, підписали. Заповіт читали вголос, заповіт читав [PERSON], зауважень не було. Вона розписалась за [PERSON], він проти цього не заперечував, оскільки потрібно було писати багато тексту. Вона писала ще в книзі. Заповіт відповідав волі [PERSON]. Він казав, что вони одинокі, товаришує з [PERSON] Він був в доброму гуморі, не заперечував проти того, що ми були в квартирі. Сама [PERSON] не була в квартирі, коли складався заповіт. Судом було прослухано запис пояснень свідка [PERSON], котра на час розгляду справи померла, які вона надавала раніше під час розгляду іншої справи в судовому засіданні 12.09.13 року. Вона зазанчила, що її запросила знайома [PERSON] . Остання доглядала за [PERSON]. Вона була свідком того, що він складає заповіт добровільно. В квартирі були його дружина, [PERSON], нотаріус, секретар, ще [PERSON]. Ми були на кухні. Там писала якась жінка, мабуть секретар. [PERSON] був на кухні, йому зачитували заповіт. Усі разом знаходились, [PERSON] також. Заповіт читав [PERSON], потім нотаріус. Вона не розуміє, що таке складання заповіту. Вона була присутня для того, щоб нихто ні на кого не здійснював тиск, що усе було добровільно. Суд, вислухавши представників сторін, представника третьої особи, свідка, дослідивши письмові докази, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно й обґрунтовано з'ясувавши обставин справи на підставі наданих сторонами доказів по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України). Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту: 1. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; 2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; 3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; 4. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Аналогічна позиція викладена в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування". З копії заповіту від 08 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], видно, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповів [PERSON], [INFO], усе його майно, що буде належит йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що я за законом буду мати право У звязку з хворобою заповідача [PERSON] на його прохання і в його присутності текст заповіту підписала [PERSON] в пристуності свідків [PERSON], [PERSON]. Заповіт підписано о 17.20 годині. Заповіт зареєстрований у реєстрі за № 2077 (а.с. 3). Сторони та їх представника не заперечують той факт, що заповідач [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем якої за заповітом є відповідач [PERSON], однак жодних доказів суду надано не було. Як пояснила у судовому засіданні 18 березня 2015 року підписант заповіту [PERSON] вона знала заповідача [PERSON] та особу, на користь якої укладений заповіт, відповідача [PERSON] В день посвідчення заповіту вона була запрошена додому до заповідача, нотаріус встановила її особу за паспортом громадянина України. [PERSON] хворів, у звязку з чим він не міг власноручно підписати заповіт. [PERSON] вголос чітко прочитала заповіт. Потім у присутності [PERSON] та в присутності нотаріуса вона підписала заповіт, перед підписанням вона також читала заповіт. Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями п. 1 с. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивачем та його представниками не надано будь-яких переконливих та належних доказів, які підтверджують порушення, невизнання або оспорювання прав чи інтересів позивача, а саме - доказів відкриття спадщини після смерті заповідача [PERSON], факту прийняття спадщини відповідачем [PERSON] після смерті [PERSON], доказів, що підтверджують спадкові відносини між позивачем та заповідачем або доказів того, в чому полягає заінтересованість позивача; сторонами, зокрема і позивачем та його представниками, не заявлялись клопотання про витребування таких доказів. При цьому суд виходить з вимог змагальності процесу та покладення на сторони обовязку щодо доказування і подання доказів, передбачених ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, позивачем не доведено, що оспорюваний заповіт складений з порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Так, форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. У заповіті зазначено час та місце його складання, текст прочитаний уголос, підписаний іншою особою в присутності заповідача. Заповідачу роз'яснено зміст статей 1241, 1248, 1254, 1307 ЦК України. У зв'язку з хворобою заповідача та за його дорученням і в його присутності, після прочитання заповіту даний правочин у присутності заповідача підписано [PERSON] що відповідає ч. 4 ст. 207 ЦК України. Посилання позивача як на підставу для визнання заповіту нікчемним на присутність особи, на користь якої складений заповіт, під час його підписання недоведене та є лише припущенням позивача. Окрім того, позивач в уточненому позові посилається на положення п. 7, 18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419, хоча цей порядок застосовується при посвідченні заповітів та доручень іншими уповноваженими посадовими та службовими особами, окрім нотаріусів. Як вбачається з письмових пояснень нотаріуса, заповідач не виявив бажання щодо складання заповіту подружжя, вимоги Закону України "Про нотаріат" щодо дотримання таємниці нотаріальних дій також були дотримані. Врахувавши вищевказані обставини та вимоги закону, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки його доводи про те, що оспорюваний заповіт є нікчемним не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Окрім того, враховуючи положення ст. 16 ЦК України та ст. 215 ЦК України позивачем був неправильно обраний спосіб захисту прав - визнання заповіту нікчемним, оскільки недійсність нікчемного заповіту прямо встановлена законом і визнання його нікчемним судом не вимагається. Зважаючи на викладене, за наслідками розгляду справи суд дійшла висновку, за яким в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed