Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту перебування у трудових відносинах, мотивуючи свої вимоги тим, що з 09 листопада 2010 року [PERSON] був прийнятий на посаду менеджера з продажу консалтингових послуг і роботі з клієнтами в ТОВ «Центр бізнес-психології агентство «Інновація», позивача було прийнято без укладання письмового трудового договору або угоди. У червні 2012 року керівниками компанії ТОВ «Центр бізнес-психології агентство «Інновація» було оголошено, що для ведення подальшої господарської діяльності зареєстровано іншу юридичну особу ТОВ КГ «Інновація», у зв"язку з чим з червня 2012 року по 10 серпня 2013 року [PERSON] автоматично продовжував виконувати свої посадові обов"язки на тих же умовах у ТОВ КГ «Інновація». [PERSON] неодноразово звертався до керівників ТОВ «Центр бізнес-психології агентство «Інновація» та ТОВ КГ «Інновація» з вимогою укласти трудовий договір або угоду, видати наказ та внести відповідні дані до трудової книжки з метою нарахування трудового стажу, однак, у зв"язку із невиконанням відповідачами вказаних вимог позивача, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач надав до суду заяву про заочний розгляд справи без участі відповідачів. Відповідачам судом надсилалась копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідачі з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертались, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляд даної цивільної справи. Вивчивши позовну заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 09 листопада 2010 року [PERSON] був прийнятий на посаду менеджера з продажу консалтингових послуг і роботі з клієнтами в ТОВ «Центр бізнес-психології агентство «Інновація», позивача було прийнято без укладання письмового трудового договору або угоди. У червні 2012 року керівниками компанії ТОВ «Центр бізнес-психології агентство «Інновація» було оголошено, що для ведення подальшої господарської діяльності зареєстровано іншу юридичну особу ТОВ КГ «Інновація», у зв"язку з чим з червня 2012 року по 10 серпня 2013 року [PERSON] автоматично продовжував виконувати свої посадові обов"язки на тих же умовах у ТОВ КГ «Інновація». [PERSON] неодноразово звертався до керівників ТОВ «Центр бізнес-психології агентство «Інновація» та ТОВ КГ «Інновація» з вимогою укласти трудовий договір або угоду, видати наказ та внести відповідні дані до трудової книжки з метою нарахування трудового стажу, однак, відповідачі у порушеня трудового закондавства України вказані вимоги не виконали. Стаття 21 КЗпП України визначає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України, як правило, трудовий договір укладається в письмовій формі. При укладенні трудового договору з фізичною особою додержання письмової форми договору є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Судом встановлено, що позивача було фактично допущено до роботи з 09 листопада 2010 року по 01 червня 2012 року у ТОВ «Центр бізнес-психології агентство «Інновація» та з 01 червня 2012 року по 10 серпня 2013 року у ТОВ КГ «Інновація». Згідно своїх посадових обов"язків [PERSON] здійснював пошук та залучення клієнтів для укладення господарських договорів, проводив відповідні консультування з питань комерційної діяльності та управління від імені відповідачів тощо. Вказане підтверджується листами, зокрема: ТОВ "Меблі Скандинавії" №25-01 від 25 січня 2016 року, ТОВ "Віннер Імпортс Україна ЛТД" №48 від 26 січня 2016 року, ТОВ "Верона Стидб" №2 від 20 січня 2016 року, ТОВ "Саміт Моторз Україна" №б/н від 12 лютого 2016 року, Промислово-технічної компанії у вигляді ТОВ "Агромат" №б/н, ТОВ "Вітіс Груп" №028 від 26 січня 2016 року, ТОВ "Вінербергер" №б/н, ПВКФ "Святослав" №б/н. Зазначених обставин відповідачем не спростовано. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про встановлення факту перебування його у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Центр бізнес-психології агентство «Інновація»з 09 листопада 2010 року по 01 червня 2012 року та з відповідачем ТОВ КГ «Інновація» з 01 червня 2012 року по 10 серпня 2013 рокуна посаді менеджера з продажу консалтингових послуг і роботі з клієнтами, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Статтею 49 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вилати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Таким чином, підлягають також задоволенню вимоги позивача про зобов'язання відповідача внести записи до її трудової книжки про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved