Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

В червні 2021 року адвокат Таргоній В.М. в інтересах [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , 2004 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , 2016 р.н., звернувся до суду із зазначеним позовом відповідно до якого просить суд стягнути з Акціонерного товариства " Українська Залізниця ( далі по тексту АТ " Укзалізниця") на користь [PERSON] -500 000 грн. моральної шкоди, на користь [PERSON] - 500 000 грн., моральної шкоди, на користь [PERSON] - 500 000 грн., моральної шкоди, на користь [PERSON] - 500 000 грн., - моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2017 року о 19 год. 40 хв. на 27 км пікету № 10 залізничного перегону " Бердичів - Шепетівка" Південно - Західної залізниці вантажний потяг № 3154 скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер . 16.03.2017 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за № 12017060050000411 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 30.05.2017 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР під № 12017060050000411 було закрито. В ході досудового розслідування було проведено судово - медичну експертизу та відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 269 від 17.03.2017 року отримані [PERSON] тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно - наслідковому зв"язку з його смертю. Вказують на те, що зазнали моральної шкоди та сильних душевних страждань через втрату чоловіка та батька. Ухвалою суду від 22.06.2021 року відкрито провадження у справі ( а.с. 31-32). 09.08.2021 року представниками відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять суд відмовити [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей, в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування своїх заперечень проти заявлених позовних вимог вказали, що смерть потерпілого настала винятково внаслідок його вини у недотриманні вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а відтак відповідач взагалі не повинен нести майнову відповідальність за завдану позивачам моральну шкоду. Крім того, зазначає, що позивачами та їх представником не надано доказів, щоб підтверджували обсяг пережитого нервового стресу та сильних душевних страждань ( а.с . 35-40). 25.08.2021 року представником позивачки - адвокатом Таргонієм В.М. подано відповідь на відзив ( а.с. 60-62). Протокольною ухвалою суду від 30.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду ( а.с.82). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові. Додатково пояснив, що 16.03.2017 року в м. Бердичеві, потяг, належний АТ «Укрзалізниця», здійснив наїзд на [PERSON] , 1978 р.н., внаслідок чого останній помер. Наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між наїздом потягу і смертю потерпілого, підтверджено висновком судово-медичної експертизи. Належність локомотиву потягу саме АТ «Укрзалізниція» підтверджено відповідною довідкою. Позивачі є дружиною та дітьми [PERSON] . Смертю чоловіка та батька дітей позивачам завдано моральну шкоду. Смерть останнього повністю змінила життя позивачів, їм завдано душевну травму, яку неможливо відновити. Просив стягнути зазначену суму моральної шкоди з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки. Також зазначив, що позивачі не просить стягувати з відповідача судові витрати за надану правову допомогу, розмір яких зазначений у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві. Додатково пояснив, що за фактом наїзду потягу на [PERSON] було внесено відомості до ЄРДР. Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа [PERSON] в крові останнього виявлено 2,38 проміле алкоголю, що є небезпечним для життя. Потерпілим порушено Правила безпеки громадян на залізничному транспорту України, внаслідок чого настала його смерть. Кримінальне провадження за фактом смерті [PERSON] було закрито, вини працівників АТ «Укрзалізниця» встановлено не було. Якби [PERSON] не перебував у стані алкогольного сп`яніння і міг керувати своїми діями, то не настала б його смерть. Крім того, до матеріалів позовної заяви не долучено доказів перенесення душевних страждань та стресу позивачами. Зазначив, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, залежно від ступеню вини потерпілого, якщо інше не встановлено, розмір шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки має бути зменшено або в задоволенні стягнення такої шкоди взагалі відмовлено. Моральна шкода відшкодовуються фізичною або юридичною особою за наявності її вини. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює машиністом потяга. 16.03.2021 року , в тему пору доби, вони їхали на товарному потязі та на 27 км пікету № 10 залізничного перегону " Бердичів - Шепетівка", при під"їзді до ст. Бердичів побачили людину яка йшла між першою і другою колією. Людина йшла спиною до потяга. Відразу подали звуковий сигнал, але людина на нього не реагувала, після цього застосували екстрене гальмування, однак уникнути наїзду не вдалося. Після зупинки потяга його помічник вийшов та підійшов до потерпілого, однак останній ознак життя не подавав. Він відразу повідомив чергового по станції Бердичів про подію, який в свою чергу викликав поліцію та швидку. Свідок [PERSON] вказав, що він працює помічником машиніста, 16.03.2017 року рухаючись на товарному потязі вони під"зджали до ст. Бердичів зі швидкістю не більше 60 км/год, зі сторони [PERSON] та побачили, що між першою та другою колією йде людина, відразу подали звуковий сигнал, на який людина не відреагувала, застосували екстрене гальмування, однак уникнути наїзду не вдалося. Машиніст потягу одразу повідомив про подію чергового по станції Бердичів. Він вийшов з потягу та подивився чи потерпілий має ознаки життя, однак останній ознак життя не подавав. Зазначив, що пішохідного переходу там де сталася подія немає. Потерпілий лежав біля контрольної опори, між першою та другою колією. Заслухавши вступне слово учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , помер [INFO] у віці 38 років в м. Бердичеві Житомирської області ( а.с.26). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.06.2004 року [PERSON] є дружиною [PERSON] , 1978 р.н. ( а.с.7). Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , їх батьками є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11-13). Згідно довідки про доходи від 12.04.2021 року за № 01, судом встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ " Верховина" на посаді радіомонтера приймальних телевізійних антен. Його середньомісячний заробіток становив 2590,61 грн. ( а.с. 14). Як вбачається з довідки від 13.07.2016 року № 195, виданої Управлінням у справах сім"ї, молоді та спорту, сім"я [PERSON] та [PERSON] , в якій виховується 3 дітей перебуває на обліку багатодітних сімей м. Бердичева з 13.07.2016 року. Статус багатодітної сім"ї діє до 05.11.2022 року.( а.с.15). Згідно довідки від 31.05.2021 року за № 62, виданої в.о. завідувача ДНЗ № 27 " Мальва" м. Бердичева, [PERSON] , 20.05.2016 року , станом на 31.05.2021 року з 26.10.2018 року дійсно відвідувала даний дошкільний навчальний заклад ( а.с.16). Як вбачається з довідки від 18.05.2021 року № 01-10/144, виданою НВК " Школа - гімназія - ліцей " № 10 [PERSON] [INFO] , станом на дату видачі довідки, дійсно навчається в даному НВК ( а.с.18). Відповідно до довідки, від 13.05.2021 року № 787, виданої ДВНЗ " Бердичівський коледж промисловості, економіки та права", судом встановлено, що [PERSON] є студенткою даного навчального закладу, навчається за державним замовленням, період навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року ( а.с. 19). Згідно відповіді АТ " Українська залізниця" від 14.04.2021 року на ім"я адвоката Таргонія В.М. судом встановлено, що електровоз серії ВЛ80к № 444 перебуває на балансі виробничого підрозділу " Локомотивне депо Козятин" регіональної філії " Південно - Західна залізниця" АТ Укрзалізниця" ( а.с. 23). Як вбачається з копії постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2017 року, винесену старшим слідчим СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Сероветніком Я.Р. встановлено, що 16.03.2017 року о 19 год. 40 хв до чергової частини Бердичівського ВП надійшло повідомлення від чергової по станції Бердичів, про те, що на 27 км пікету № 10 залізничного перегону " Бердичів- Шепетівка" Південно - Західної залізниці вантажним потягом № 3154 було смертельно травмовано [PERSON] , [INFO] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 269 від 17.03.2017 року причиною смерті [PERSON] , є травматичний шок, травма із залученням декількох ділянок тіла, пішохід травмований при зіткненні з потягом. Встановлено, що смерть [PERSON] настала в результаті причин, що не залежать від дій інших осіб, тому вданому випадку відсутній склад злочину. На підставі ст. ст. 110,284 КПК УКраїни слідчим було постановлено кримінальне провадження , внесене до ЄРДР за № 12017060050000411 від 17.03.2017 року закрити у зв"язку з відсутністю складу злочину ( а.с.24). Згідно довідки від 06.04.2021 року № 44, виданої виробничим підрозділом Локомотивне депо Шепетівка АТ " Українська залізниця" Білоус О.В. дійсно з 04.05.2005 року працює у виробничому підрозділі локомотивне депо Шепетівка регіональної філії " Південно - Західна Залізниця". На посаді машиніста електровоза з 13.02.2012 року по даний час ( а.с.25). Як вбачається з копії довідки про причину смерті [PERSON] ,. 1978 р.н. дата смерті [INFO] , причина смерті - травма з залученням декількох ділянок тіла ( а.с.27). Згідно копії висновку експерта № 62 від 31.05.2017 року судом встановлено, що при судово - токсилогічному дослідженні крові трупа виявлено етиловий спирт у концентрації 2,38 проміле, що при житті викликають алкогольне сп"яніння середнього ступеня. В судовому засіданні, за клопотанням представника відповідача, оглянуто кримінальне провадження № 12017060050000411 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК УКраїни по факту смерті [PERSON] на залізничній дорозі, в якій міститься АКТ № 2/1 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно - Західній залізниці, затверджений головним інженером Козятинської дирекції залізничних перевезень 22.03.2017 року В.В. Чуйко, з якого вбачається, що комісія прийшла до висновку про те, що випадок стався по вині потерпілого який грубо порушив розділ 2 п. 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Вини працівників залізничного транспорту не вбачається. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, таким способом може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18) та інших. За матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У результаті наїзду потягу на [PERSON] , що мало наслідком спричинення його смерті, позивачам спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю рідної для них людини, що потягло за собою тяжкі вимушені зміни у їх житті, дружина втратила чоловіка, а малолітні діти - батька. Проте, частиною 2 статті 1193 ЦК України встановлено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним пунктів 2.2, 2.3,2.,6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива,вагона, дрезини тощо), при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід, Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Крім того, [PERSON] порушив п.3 Постанови КМУ №903 від 10.11.1995 року «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка та батька неповнолітніх дітей, порушенням укладу їх життя, втратою рідної людини, люблячого батька та чоловіка, опори та моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Так, позивачка [PERSON] та її діти, інтереси яких вона представляє, втратили чоловіка та батька, який займав важливе місце в їх житті. Його смерть спричинила психологічну травму позивачам. Його смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі [PERSON] під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Враховуючи, що згідно з висновком експерта на момент смерті [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку щодо наявності певної частини вини потерпілого у виникненні шкоди. На підставі викладеного та з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, понесених позивачами, вимог розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] - 75 000 грн., а позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 100 000 грн кожній на відшкодування спричиненої моральної шкоди, таким чином задовольнивши їх позовні вимоги частково. Відповідно до ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п/п 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є майновими вимогами, оскільки позивачі визначили її в грошовому вимірі. При зверненні до суду із позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 11350 грн 00 коп. Позивачі судовий збір при зверненні до суду не сплачували, оскільки звільнені від його сплати на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь держави належить стягнути 2128 грн. судового збору за розгляд справи ( 375000 х11350/2000000).

Outcome: partial