Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS] належали колгоспному двору, головою якого була бабуся позивача (по маминій лінії) - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 20.04.1989 року та випискою з інвентиризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 16.06.2017 року. [PERSON] померла ще [INFO] року. [INFO] року помер тато позивача - [PERSON]. З часу свого народження позивач проживала разом із своїми батьками, а в подальшому з чоловіком та дітьми у вказаному будинковолодінні, вели спільне господарство та мали спільний побут. [INFO] року померла мати позивача - [PERSON]. При житті, 19.12.2011 року, [PERSON] зробила письмове розпорядження на випадок своєї смерті, яким усе своє майно заповіла [PERSON]. Згідно даних Чернятинської сільської ради (довідка №136) на день смерті матері позивач проживала разом з нею. З метою реалізації свого права на спадщину, позивач звернулася в Городенківську нотаріальну контору із відповідною заявою, де заведена спадкова справа. Після вивчення поданих нею документів, 11.07.2017 року в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, нотаріусом позивачу відмовлено у зв'язку із реєстрацією господарства як колгоспного двору. Із витягу з по господарської книги №3 (особовий рахунок [NUMBER]), Чернятинської сільської ради на час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві, крім позивача проживали та були зареєстровані: [PERSON], [INFO] (батько позивача) помер в 1994 році: [PERSON], [INFO] (мама позивача) померла в 2012 році; [PERSON], [INFO] (відповідач); [PERSON], [INFO] (відповідач); [PERSON], [INFO] (відповідач). Відповідачі не претендують на частки у спадщині та в колгоспному дворі, не зверталися з приводу її виділу та оформлення. Після смерті матері, [PERSON] прийняла спадщину, проте оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через оформлення спадкового майна як колгоспного двору. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.04.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11 від 13.01.1988 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 8094 від 16.06.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 337 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 20.04.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1959 р., загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 46 кв.м., літньої кухні, 2 сараїв, стодоли, вбиральні, криниці, огорожі, вимощення. Інвентаризаційна вартість становить 130732 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно витягу з погосподарської книги № 3 (ос. рах. [NUMBER]) Чернятинської сільської ради, встановлено, що станом на 15.04.1991 року в господарстві померлої [PERSON] в [ADDRESS] суспільна група господарства - колгоспники, були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], зять; [PERSON], [INFO], дочка; [PERSON], [INFO], зять; [PERSON], [INFO], внука; [PERSON], [INFO], правнук; [PERSON], [INFO], правнук. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнають в повному обсязі, що стверджено поданими до суду заявами. Внаслідок смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина. Померлі заповіту не вчиняли. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] та [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] успадкувала майно після смерті матері [PERSON] та чоловіка [PERSON]. За заповітом від 19.12.2011 року, посвідченим секретарем Чернятинської сільської ради, зареєстрованим за № 92, [PERSON], [INFO], заповіла на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] - [PERSON], [INFO], жительці с. Чернятин. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.07.1962 р. стверджено, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 28.07.1985 року з [PERSON] змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Довідками № 136, 141 від 19.07.2017 року, виданими виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради стверджено, що [PERSON] (позивач) прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки на момент її смерті була зареєстрована та проживала разом з нею [ADDRESS] та займалася її похованням. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 1263/02-31 від 11.07.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на житловий будинок [ADDRESS], оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 142 від 19.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради слідує, що за господарством [ADDRESS] в селі Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області рахується земельна ділянка розміром 0,19 га, яка виділена для обслуговування житлового будинку. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 1216 ЦК України,

Outcome: approved