Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Державного закладу "Рівненська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці" Міністерства охорони здоров"я України про стягнення вихідної допомоги в розмірі 419 грн. 24 коп.,одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі 2100 грн. 00 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 41 895 грн. 00 коп. В обгрунтування позовних вимог вказувала, що 28 грудня 2012 року звільнена з роботи з посади лікаря-паразитолога Державного закладу "Рівненська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці" у зв"язку з ліквідацією закладу згідно з п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №01-3.1/136. В порушення ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні їй не були виплачені в повному обсязі вихідна допомога та матеріальна допомога на оздоровлення. Відповідно до довідки від 21 лютого 2013 року №26/01-10-Л,виданої головою ліквідаціної комісії,невиплачені суми складають : частина невиплаченої вихідної допомоги 419 грн. 24 коп.,матеріальна допомога на оздоровлення 2100 грн. 00 коп. Оскільки в порушення вимог трудового законодавства підприємство не виплатило їй заробітну плату, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь 41 895 грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідну допомогу в розмірі 419 грн. 24 коп.,одноразову допомогу на оздоровлення в розмірі 2100 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримала з посиланням на обставини,викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивачки, суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено судом та вбачається з трудової книжки, по 28 грудня 2012 року [PERSON] перебувала в трудових відносинах із Державним закладом "Рівненська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці",про що видано наказ №01-3.1/136 про звільнення в зв"язку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до довідки №26/01-10-Л від 21 лютого 2013 року,виданої головою ліквідаційної комісії Державного закладу "Рівненська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці",невиплачені кошти перед [PERSON] становлять сума компенсаційної вихідної допомоги в розмірі середньої заробітної плати 2793 грн., матеріальна допомога на оздоровлення - 2100 грн. 00 коп. Як вбачається із виписки до угоди №2041158 ПАТ "Альфа-Банк" на користь [PERSON] виплачено частину невиплаченої компенсаційної вихідної допомоги в сумі 2373 грн. 76 коп.,тому залишок невиплачених коштів перед [PERSON] становить 419 грн. 24 коп. Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки,встановлені колективним договором,але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається із розрахунку середнього заробітку,наданого [PERSON], середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28 грудня 2012 року по 28 березня 2014 року становить 41 895 грн. 00 коп. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Протилежного доводам,наданим [PERSON],судом не встановлено та відповідачем не надано. Судом встановлено порушення законодавства про працю, тому є всі підстави для задоволення позову. На підставі ст.ст. 115,116,117 КЗпП України,

Outcome: approved