Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що у 2009 році ним у Приватного підприємства "Ізіда-ОВ" був придбаний транспортний засіб MERCEDES-BENZ 211, випуск 2006 року (№ двигуна 61198151126800, № кузова WDB9026621R878439) та оплачена його вартість. 03.07.2009 року він звернувся в Дніпродзержинський ВРЕР [PERSON] України в Дніпропетровській області для реєстрації зазначеного автомобіля. Після надання необхідних документів він спочатку отримав тимчасове свідоцтво від 03.07.2009 року № ДАО705982. 26.03.2010 року він отримав постійне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № САА 536420 та використовував автомобіль для своїх потреб. В березні 2010 року йому стало відомо, що куплений ним автомобіль марки MERCEDES-BENZ моделі 211, випуск 2006 року (№ двигуна 61198151126800, № кузова WDB9026621R878439) визнаний речовим доказом по кримінальній справі як контрабандний товар? а за постановою Староміського районного суду м. Вінниця від 17.02.2012 року він разом з іншими автомобілями, придбаними у ПП «Ізіда-ОВ», підлягає конфіскації в дохід держави. Заборона на зняття з обліку на вказаний автомобіль була накладена відділом розшуку УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області 29.01.2010 року. Він вважає, що прийнятими рішеннями про конфіскацію автомобіля та заборону його відчуження порушуються його права, закріплені Конституцією України і нормами ЦК України, оскільки купуючи автомобіль та реєструючи його він звертався в установленому порядку до структур, зареєстрованих та діючих в державі Україна, в даному випадку Приватне підприємство «Ізіда-ОВ» та МРЕО, які зобов»язані діяти в рамках прав і повноважень, наділених законом. Він вважає себе добросовісним набувачем, оскільки зазначений автомобіль належав ПП «Ізіда-ОВ» на підставі вантажно-митної декларації № 401000004/9/006558 від 02.07.2009 року та був придбаний ним у цього підприємства на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 009471 від 02.07.2009 року за ціною 94250 грн. На підставі даної довідки і було набуто його право власності в підрозділі ДАІ УМВС України, про що видано тимчасове свідоцтво від 03.07.2009 року №ДАО705982, а в подальшому було видано постійне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на його ім»я. Обставини переміщення вказаного автомобіля на митну територію України йому невідомі і не могли бути відомі, оскільки він придбавався безпосередньо в ПП «Ізіда-ОВ». Посилаючись на зазначене, позивач просив визнати його добросовісним набувачем та визнати за ним право власності на транспортний засіб MERCEDES-BENZ моделі 211, випуск 2006 року (№ двигуна 61198151126800, № кузова WDB9026621R878439), зареєстрований 26.03.2010 року в Дніпродзержинському ВРЕР [PERSON] України у Дніпропетровській області, залишити транспортний засіб у його власності та зняти всі обмеження щодо використання його права власності на транспортний засіб. В ході розгляду справи позивачем були уточнені вимоги, в обґрунтування яких він посилався на те, що в ході розгляду справи було встановлено, що транспортний засіб MERCEDES-BENZ моделі 211, н/з [NUMBER] відділом розшуку УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області було постановлено на контроль на підставі постанови слідчого 2-го СВ УСБУ в Закарпатській області від 21.01.2010 року, ознайомившись з якою було встановлено, що в рамках розслідування кримінальної справи слідчий на підставі ст.ст.78, 79, 80 КПК України, а також у відповідності до п.42 «Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», які затверджені Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, заборонив зняття з обліку вказаного транспортного засобу, який визнано речовим доказом у вказаній кримінальній справі і який зареєстрований в органах РЕВ УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. В постанові слідчого від 21.01.2010 року вказано, що транспортний засіб - MERCEDES-BENZ 211, який належить [PERSON], визнано речовим доказом у кримінальній справі і на підставі п.42 «Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджених Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, заборонено зняття з обліку автомобіля, що є речовим доказом у кримінальній справі. Позивач зазначає, що вказаною постановою КМУ № 1388 затверджувався «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліків автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», а не «Правила державної реєстрації та обліку автомобілів …», тобто слідчим в постанові вказано назву нормативно-правового акту, який Кабінет Міністрів України своєю Постановою від 07.09.1998 року № 1388 не затверджував. Але, дійсно, на час прийняття такої постанови 21.01.2010 року у слідчого були такі повноваження, але такі повноваження не були зазначені у п.42 вказаної «Порядку державної реєстрації автомобілів …», а були зазначені у п.41, в якому було вказано, що «забороняється зняття з обліку транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова слідчого або державного виконавця про накладення арешту, а також транспортних засобів, що є речовими доказами у кримінальній справі і приєднані до неї постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора або ухвалою суду. З того часу, в державі відбулися правові зміни і у 2012 році був прийнятий та вступив у дію новий КПК України, у зв'язку з чим до нормативно-правових актів були внесені зміни, в тому числі і до Постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998 року. У зв'язку із внесеними змінами до Постанови КМУ від 07.09.1998 р. № 1388, якою затверджено «Порядок державної реєстрації автомобілів …», п.41 має наступну редакцію: «Забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Таким чином, цей пункт визначає заборону зняття з обліку тільки тих транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Тобто, мова йде саме про публічні обтяження, які накладені державою в особі уповноважених на те органами. Позивач вказує на те, що відповідно до діючого законодавства, станом на 31.08.2015 року, орган слідчого підрозділу СБУ та [PERSON] Державтоінспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області не є уповноваженими органами, які мали б право самостійно накладати заборону на зняття з обліку транспортного засобу. Крім того, 18.01.2012 року вказана кримінальна справа була закрита за відсутністю складу злочину, а обмеження у вигляді заборони на зняття з обліку транспортного засобу, яке було накладено відділом розшуку УДАЇ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого УСБУ від 21.01.2010 року й досі діє, що позбавляє та обмежує право його власності. Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнення, позивач просить визнати його добросовісним набувачем автомобіля марки MERCEDES-BENZ моделі 211, випуск 2006 року (№ двигуна 61198151126800, № кузова WDB9026621R878439) та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль; зняти обмеження, яким заборонено зняття з обліку транспортного засобу MERCEDES-BENZ моделі 211, випуск 2006 року (№ двигуна 61198151126800; № кузова WDB9026621R878439), зареєстрованого 26.03.2010 року в Дніпродзержинському ВРЕР [PERSON] України у Дніпропетровській області, яке було накладено 29.01.2010 року відділом розшуку УДАЇ ГУ МВС України в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області від 21.01.2010 року. В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали. В дане судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву, про розгляд справи у його відсутність та у разі неявки представника відповідача в заочному порядку. В судове засідання представник відповідача не з"явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. В судове засідання представник третьої особи не з"явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 009471 від 02.07.2009 року за ціною 94250 грн. позивачем у Приватного підприємства "Ізіда-ОВ" був придбаний транспортний засіб MERCEDES-BENZ 211, випуск 2006 року (№ двигуна 61198151126800, № кузова WDB9026621R878439), який належав вказаному підприємству на підставі вантажно-митної декларації № 401000004/9/006558 від 02.07.2009 року. 03.07.2009 року позивач звернувся до Дніпродзержинського ВРЕР [PERSON] України в Дніпропетровській області для реєстрації за собою зазначеного автомобіля. На підставі вказаної довідки-рахунку та інших необхідних документів за позивачем було зареєстровано право власності на вказаний автомобіль, а саме - спочатку видано тимчасове свідоцтво від 03.07.2009 року № ДАО705982, 26.03.2010 року він отримав постійне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № САА 536420 та використовував вказаний автомобіль для своїх потреб. В березні 2010 року позивачу стало відомо, що придбаний ним автомобіль марки MERCEDES-BENZ моделі 211, випуск 2006 року (№ двигуна 61198151126800, № кузова WDB9026621R878439) визнаний речовим доказом по кримінальній справі як контрабандний товар? а за постановою Староміського районного суду м. Вінниця від 17.02.2012 року він разом з іншими автомобілями, придбаними у ПП «Ізіда-ОВ», підлягає конфіскації в дохід держави. Листом від 12.11.2013 року № 14/5ЦНП5874 Центром надання послуг з використанням автотранспортних засобів Державтоінспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області позивача було повідомлено про те, що 29.01.2010 року накладено заборону на зняття з обліку на належний позивачеві вказаний автомобіль відділом розшуку ДАІ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області. [PERSON] Державтоінспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 10.12.2013 року № 14/с-714 позивач був повідомлений на своє звернення про те, що згідно обліків ДАІ автомобіль [NUMBER], перебуває під контролем на підставі постанови слідчого 2-го СВ УСБУ в Закарпатській області від 21.01.2010 року. Як вбачається з постанови старшого слідчого 2-го відділення слідчого відділу [PERSON] СБУ в Закарпатській області від 21.01.2010 року, транспортний засіб - MERCEDES-BENZ 211, який належить [PERSON], визнано речовим доказом у кримінальній справі № 640 і на підставі ст.ст.78, 79, 80 КПК України, а також у відповідності до п.42 «Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», які затверджені Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, заборонено зняття з обліку вказаного транспортного засобу, який зареєстрований в органах РЕВ УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Судом також встановлено, що 18.01.2012 року вищевказана кримінальна справа була закрита за відсутністю складу злочину, а обмеження у вигляді заборони на зняття з обліку транспортного засобу, яке було накладено відділом розшуку УДАЇ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого УСБУ від 21.01.2010 року й досі діє, що позбавляє та обмежує право власності позивача. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно до ч.2 цієї статті - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ч.2 - майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на встановлені вищевказані обставини суд вважає позивача добросовісним набувачем автомобіля MERCEDES-BENZ моделі 211, випуск 2006 року, № двигуна 61198151126800; № кузова WDB9026621R878439. Зважаючи на те, що в установленому законом судовому порядку незаконність набуття права власності позивачем зазначеного автомобіля судом не встановлена, будь-якого позову про його витребування не заявлялося, вирок суду, яким би були встановлено обставини незаконності придбання автомобіля відсутній, з часу придбання зазначений автомобіль перебуває у користуванні позивача, є підстави вважати, що право власності на цей автомобіль набуто позивачем правомірно. Разом з цим, зважаючи на наявність заборони зняття з обліку вказаного транспортного засобу відповідно до вищевказаної постанови слідчого, позивач як його власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, оспорювання цього права та його не визнання іншою особою, обґрунтовано звернувся до суду із даним позовом про визнання за ним права власності на автомобіль. З урахуванням викладеного, суд вважає такими? що підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача про визнання його добросовісним набувачем автомобіля марки MERCEDES-BENZ моделі 211, випуск 2006 року (№ двигуна 61198151126800, № кузова WDB9026621R878439) та визнання за ним права власності на вказаний автомобіль. Разом з цим, позовні вимоги позивача про зняття обмеження, яким заборонено зняття з обліку транспортного засобу MERCEDES-BENZ моделі 211, випуск 2006 року (№ двигуна 61198151126800; № кузова WDB9026621R878439), зареєстрованого 26.03.2010 року в Дніпродзержинському ВРЕР [PERSON] України у Дніпропетровській області, яке було накладено 29.01.2010 року відділом розшуку УДАЇ ГУ МВС України в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області від 21.01.2010 року, задоволенню не підлягають, оскільки зазначений спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом не передбачений ст. 16 ЦК України. Одночасно позивачу, як власнику вказаного автомобіля, роз»яснюється його право на звернення до відповідного правоохоронного органу з вимогою про зняття існуючих щодо цього автомобіля обмежень. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 1701,42 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial