Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який в подальшому уточнив, зазначивши, що з 13.03.2004р. він знаходився у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON], який було розірвано 12.11.2008р. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після припинення шлюбу з проживали з відповідачем. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2009р. з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку, а після досягнення повноліття однієї з дитини у розмірі ј частини до повноліття [PERSON], щомісяця, починаючи з 17.06.2009р. Розпорядженням виконуючого обов,язки голови Артемівської райдержадміністрації № 2 від 05.01.2015р. щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], скасовано проживання дітей з батьком, та визначено місце проживання дітей з матір,ю. Між тим, діти приблизно з 2009р. та до теперішнього часу проживають з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім,ї № 185 від 18.05.2018р., актом щодо проживання дітей від 27.04.2018р. При цьому, позивач у червні 2018р. звертався до Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради із проханням перевірити цільове витрачання коштів, а саме, аліментів, які з позивача були стягнуті на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач з неповнолітніми дітьми не спілкується, коштів, які вона отримала на утримання неповнолітніх дітей, не передавала з початку їх стягнення. Позивач вважає, що для проживання дітей з ним він створив вісі необхідні умови, а саме, останній має житло, в якому проживає разом з дітьми, при цьому, допомагає дітям з уроками, готує їм їжу, матеріально їх забезпечує, тощо. Тому, просить визначитимісце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], зі своїм батьком [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації та проживання батька. Крім того, позивач просить припинити з 04.04.2019р. стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які стягнуті на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2009 року по справі №2-4787-2009, яке набуло законної сили 27.07.2009 року, та стягнути зі [PERSON], [INFO], уродженки с.Артемівське Артемівського району Донецької області, на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менш 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, до їх повноліття, мотивуючи тим, що неповнолітні діти проживають разом з батьком, позивачем у справі, який займається їх вихованням, піклується про них та матеріально забезпечує, при цьому, відповідач отримуючи грошові кошти на утримання неповнолітніх дітей, матеріально дітям не допомагає та не спілкується з ними. В судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені вимоги та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач уточнені позовні вимоги визнала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бахмутської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти уточнених позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено той факт, що сторони були одружені з 13.03.2004р., який був розірваний 12.11.2008р. (а.с.11), від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ( а.с.12,13). Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2009р., стягнуто з 17.06.2009р., щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку зі [PERSON], [INFO], уродженця м.Сіверськ Артемівського району Донецької області, працює: дитячий оздоровчий табір «Вогник» вчитель фізкультури, мешкає за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], на утримання дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], до досягнення повноліття дочкою [PERSON], а після досягнення нею повноліття у розмірі ј частини до повноліття сина [PERSON] (а.с.4). Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2015р., Розпорядження виконуючого обов,язки голови Артемівської райдержадміністрації № 2 від 05.01.2015р. про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька [PERSON], скасовано. Визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір,ю - [PERSON] (а.с.5-7). Відповідно до довідки ПП «Вілс» від 18.05.2018р., за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO], разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з 2015р. (а.с.10), що підтверджується актом фактичного проживання від 27.04.2018р, який підписаний сусідами [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо [PERSON], іпн [NUMBER], останній, за період з 1 кварталу 2018р. по 1 квартал 2018р., отримав соціально матеріальну допомогу в сумі 3785,40 грн. (а.с.14). Згідно з висновком органу опіки та піклування Бахмутської міської ради № 01/11-692 від 06.11.2018р., останній вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] (а.с.55-58), оскільки, діти проживають з батьком та знаходяться на його утриманні, що підтверджується: актом ПП «Вілс» про фактичне проживання від 27.04.2018 року, відповідально до якого, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS], останній працює в Бахмутській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 1 вчителем фізичної культури, за місцем проживання характеризується позитивно; інформацією від 25.09.2018 № 1052, наданою Управлінням охорони здоров'я Бахмутської міської ради, відповідно до якої, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на території обслуговування «ЦГТМД м. Бахмута»; інформацією від 21.09.2018 № 636/01-27, наданої Донецьким вищим училищем олімпійського резерву ім. С.Бубки, відповідно до якої, [PERSON], [INFO], навчається у закладі з 01.09.2016 року. За час навчання дитини вихованням займався батько, [PERSON]. Він цікавиться навчанням та спортивними досягненнями доньки, постійно відвідує батьківські збори, підтримує телефонний зв'язок із класним керівником. [PERSON] забезпечує дитину шкільною формою, спортивним одягом, усім необхідним для навчання. Дівчинка проживає разом з батьком та братом [PERSON]. Протягом навчання [PERSON] у даному закладі мати дівчини, [PERSON], навчанням доньки не цікавилась, батьківські збори не відвідувала; актом обстеження умов проживання [PERSON], відповідно до якого, для дітей створені належні побутові умови для проживання, діти забезпечені особистими речами та канцелярськими приладами. Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті першому статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до вимог ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов,язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частиною пятою вказаної статті визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також, на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи розглянуті документи, беручи до уваги, що мати дитини [PERSON] не заперечує проти позовних вимог, при цьому, батько дитини має постійне місце проживання, працює, та орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], суд дійшов висновку, що проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню його інтересів. Таким чином, вирішуючи спір по суті, на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону та висновку органу опіки та піклування, встановивши, що інтереси дитини у вирішенні цього спору є першочерговими, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що місце проживання дитини [PERSON], [INFO], необхідно визначити з його батьком [PERSON] Разом з тим, суд наголошує, що встановлення місця проживання дитини разом з батьком не є відібранням дитини від матері та не позбавляє дитину можливості спілкування з матір'ю. Щодо вимог позивача про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з наступного. Так, судом встановлено, що неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з 2015р. по теперішній час проживають разом зі своїм батьком [PERSON] та повністю знаходяться на його утриманні. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.1ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, мають використовуватись за цільовим призначенням. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Тобто, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов"язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. З аналізу положень стст.179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому, припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім"я одержувача аліментів. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інщих людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов'язані забезпечувати обоє батьків. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собрю й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред"явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], перестали проживати з матір"ю, а фактично проживають з батьком [PERSON], який несе витрати на їх утримання, та окрім цього сплачує на користь відповідачки аліменти за рішенням суду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відпали підстави для стягнення з позивача аліментів на утримання дітей, а тому, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення з 04.04.2019р. стягнення аліментів зі [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які стягнуті на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2009 року по справі №2-4787-2009, яке набуло законної сили 27.07.2009 року. Крім того, мати, також зобов"язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття відповідно до ст.180 СК України. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів враховуються обставини, передбачені ст.182 СК України про стан здоров,я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів. Таким чином, суд відповідно до ст.183 Сімейного Кодексу України, з урахуванням матеріального стану сторін, а також того, що відповідач позов визнала, вважає необхідним стягнути зі [PERSON], [INFO], уродженки с.Артемівське Артемівського району Донецької області, на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менш 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 04.04.2019р. і до їх повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved