Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки та будівельних матеріалів в порядку спадкування за законом., зазначивши в позові наступне. [INFO] року помер його батько [PERSON]. Заповіт [PERSON] визнаний недійсним за рішенням суду. Спадкування майна [PERSON] відбувається за законом. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить: земельна ділянка [ADDRESS]; будівельні матеріали, з яких збудовано житловий будинок на земельній ділянці [ADDRESS]. Він, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Із заявою про прийняття спадщини також звернулась [PERSON] - дружина [PERSON], теж спадкоємець першої черги. Після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він звернувся до третьої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належні йому частки у спадковому майні. Постановою від 02.04.2012 року державний нотаріус третьої Запорізької державної нотаріальної контори Кукурудз Т.Ю. відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належно йому спадкове майно через відсутність правовстановлюваних документів на майно, належне спадкодавцю. Спадкодавець [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] вступив до садівничого товариства „Запоріжсталь-1" м. Запоріжжя, був його членом. У садівничому товаристві „Запоріжсталь-1" м. Запоріжжя [PERSON] була виділена в користування земельна ділянка [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці [PERSON] разом з дружиною [PERSON] збудував житловий будинок, яким вони постійно користувались. Він зазначає, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], в якому спадкодавцю [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку. Якщо на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи і він є самочинним будівництвом, то спадковим майном є будівельні матеріали, з яких збудовано житловий будинок. Зважаючи на те, що житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], де частка [PERSON] та спадкова частка складає 1/2 частину житлового будинку, належна йому частка у спадщині дорівнює 1/4 частину житлового будинку. З довідки садівничого товариства „Запоріжсталь-1" м. Запоріжжя від 11.02.2012 року вбачається, що з 2001 року в члени садівничого товариства „Запоріжсталь-1" м. Запоріжжя прийнята [PERSON] і за нею закріплена земельна ділянка [ADDRESS]. Також йому відомо, що вказана земельна ділянка приватизована і видано державний акта на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON]. Зважаючи на те, що земельна ділянка отримана шляхом приватизації на ім'я [PERSON], вона є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], де частка [PERSON] та спадкового майна складає 1/2 частину земельної ділянки, а належна йому частка у спадщині складає 1/4 частини земельної ділянки.Позивач просить: визнати за ним право особистої приватної власності на наступне майно: 1/4 частину будівельних матеріалів, з яких збудовано житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS]; 1/4 частину земельної ділянки [ADDRESS]". Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.04.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.08.2013 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.04.2013 року, та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29.08.2013 року скасовано, справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON], позов підтримали, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просять позовні задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що її чоловік - [PERSON], не був членом садового товариства та не був власником земельної ділянки.Садовий будинок, який розташований на земельній ділянці був побудований [PERSON], що підтверджується квитанціями та чеками на придбання будівельних матеріалів, її чоловік, нині покійний, садовий будинок не будував. Посилання позивача на те, що садовий будинок був придбаний за спільні кошти подружжя у 2001 році не відповідає дійсності. Державний акт про право власності на земельну ділянку отриманий нею в липні 2011 року, тобто після смерті її чоловіка - [INFO] року. Земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя та не могла входити до складу спадщини померлого. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Ухвалою суду від 13.03.2013 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено [PERSON], яка в судове засідання не з"явилася, про час та місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - третьої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився., суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник третьої особи - садівничого товариства „Запоріжсталь-1" в судове засідання не з'явилися., причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У відповідності до ст.169 ЦПК України. з урахуванням думки сторін по справі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третіх осіб. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.63) Відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 22.04.1983 року (а.с.59). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.56). За життя, 22.08.2006 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] заПянтковською О.Г.овим №2-4205, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів дружині [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2011 року, вищезазначений заповіт визнано недійсним (а.с.68). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №479-2009 заведеної після смерті [PERSON], з заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями першої черги. Постановою від 02.04.2012 року державний нотаріус третьої Запорізької державної нотаріальної контори Кукурудз Т.Ю. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки [ADDRESS] та частину садового будинку розташованого на земельній ділянці [ADDRESS] на території с/т „Запоріжсталь" в м. Запоріжжі, у зв'язку з тим, що нотаріусу не було надано правовстановлюючі документи на вищевказане майно для вчинення нотаріальної дії. Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що членом садівничого товариства „Запоріжсталь -1" у м. Запоріжжі з 22.04.2001 року була [PERSON], що підтверджується членською книжкою члена садівничого товариства і їй в у користування передано земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.11, 34). Судом також встановлено, що померлий [PERSON] за життя не був членом вищевказаного садівничого товариства. На підставі рішення Запорізької міської ради від 19.05.2010 року №94 , [INFO] року [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку розташованої за адресою [ADDRESS], для ведення садівництва (а.с.40). Згідно з договором купівлі-продажу від 02.03.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою:[ADDRESS] площею 0.0803 га.(а/с94-96 т.20.) Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Враховуючи, що [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку [INFO] року, тобто після смерті її чоловіка [PERSON], ця земельна ділянка, у відповідності до ст.61 СК України та ст. 368 ЦК України не є спільною сумісною власністю подружжя та не може входити до складу спадщини померлого [PERSON]. Також судом встановлено, що згідно технічного паспорту виготовленого 14.05.2012 року на земельній ділянці за адресою [ADDRESS], розташований садовий будинок, користувачем якого, станом на 01.01.2013 року є [PERSON] (а.с.123). Згідно частин 1 та 2 ст.182 ЦК України, право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 376 ЦК України, регулюючої самочинне будівництво, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Суд вважає, що позивачем не доведено факт того, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та померлого [PERSON], оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що будинок будувався іншою особою, що підтверджується зокрема копіями квитанцій на придбання будівельних матеріалів, виданих на ім"я [PERSON] (а.с.39). Як пояснювала у судовому засіданні відповідач, садовий будинок був зведений на земельні й ділянці сім"єю [PERSON]. Позивачем не спростовано цього та не надано доказів того, що [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] збудували спірний садовий будинок чи то використовували при його спорудженні будівельні матеріали. Садовий будинок не був самостійним об"єктом цивільних правовідносин, знаходився у користуванні відповідачки як члена садового товариства за усною домовленістю з сім"єю [PERSON]. Згідно з п.п.7, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі цього будівництва; відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що померлий спадкодавець [PERSON] не здійснював будівництва садового будинку та не був власником земельної ділянки, на частину якої просить визнати право власності у порядку спадкування за законом позивач. Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв'язку з викладеним, суд вважає позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed