Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що належали колишньому колгоспному двору, де головою двору була [PERSON] з часткою майна 7/10, та головою двору [PERSON] з часткою майна 3/10, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що мати позивача - [PERSON], позивач - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (час до якого існували колгоспні двори) проживали в житловому будинку по [ADDRESS]. Вони всі були членами колишнього колгоспного двору. У власності двору був житловий будинок з господарськими будівлями. Головою двору була [PERSON] з часткою майна 7/10 і [PERSON] з часткою майна 3/10. Кожному зі членів належала частка в майні двору і вони були рівними. Належні частки з майна не виділялись і ніхто свою частку не втрачав. [INFO] у віці 84 роки померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть від 03.10.1992 р. серії [NUMBER]. [INFO] у віці 84 роки померла мати позивача - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть від 10.10.2016 р. серії [NUMBER]. Заповітом від 24.02.2005 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла - [PERSON], [INFO]. Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадковим майном залишився житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] вартістю 158447 грн. Спору за вказане вище майно немає. Оформити спадкування позивач не може, так як житловий будинок з господарськими будівлями належав на праві власності колишнього колгоспного двору без виділення часток. Постановою приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Яшана Р.Р. від 07.06.2017 року постановлено відмовити позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] після смерті [PERSON], так як остання була лише співвласником нерухомого майна, конкретна її частка в даному житловому будинку не визначена. Свідоцтвом про право на домоволодіння від 21.07.1988, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Городенківської районної ради від 13.07.1988 р., № 134 посвідчено домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] та належить колгоспному двору, де головою двору є [PERSON] з часткою майна 7/10. Свідоцтвом про право на домоволодіння від 21.07.1988, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Городенківської районної ради від 13.07.1988 р., № 134 посвідчено домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] та належить колгоспному двору, де головою двору є [PERSON], з часткою майна 3/10. Довідкою, виданою виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 23.02.2017 р. № 197 стверджено, що [PERSON] на час смерті своєї мами [PERSON] проживала разом з нею і була там зареєстрована. Відповідачі у справі не заперечують, щоб [PERSON] стала власником нерухомого житлового будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] Інших претендентів на майно після смерті спадкодавців немає. В судове засідання сторони та їхні представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов визнають повністю. Олієво-Королівська сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області позовні вимоги визнає. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 21.07.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 134 від 13.07.1988 року слідує, що 7/10 домоволодіння, що складається із житлового будинку, службових будівель і споруд, розташованого в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Із копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 21.07.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 134 від 13.07.1988 року слідує, що 3/10 домоволодіння, що складається із житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1961 р., загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., 2 комор, 2 літ. кухонь, 4 навісів, гаражу, стодоли, сараю, стайні, вбиральні, криниці, огорожі, вимощення. Інвентаризаційна вартість становить 158447 грн. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 8115 від 03.07.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що під реєстровим номером 43 зареєстровано, що власниками майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору) (частка - 3/10) та [PERSON] (голова колгоспного двору) (частка - 7/10). Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 198 від 23.02.2017 року, виданої виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради та виписки із погосподарської книги № 4 Олієво-Королівської сільської ради встановлено, що станом на 15.04.1991 р. в колгоспному дворі, що в [ADDRESS] проживали слідуючі особи: [PERSON], [INFO] - голова двору; [PERSON], [INFO] - дочка; [PERSON], [INFO] - зять; [PERSON], [INFO] - внучка; [PERSON], [INFO] - внучка. [PERSON] після укладення шлюбу 04.06.2004 року з [PERSON], [INFO], змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER]. [PERSON] після укладення шлюбу 06.05.2011 року з [PERSON], [INFO], змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER]. У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов визнають повністю, жодним чином не претендують на право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS], даний позов просять задовільнити повністю, що стверджено поданими до суду заявами. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Померла заповіту не вчиняла. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Довідкою № 767 від 06.10.2017 року, виданою виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що [PERSON], яка померла [INFO] дійсно проживала із [PERSON] та вели разом спільне господарство; [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном своєї матері [PERSON], проте не встигла виготовити свідоцтво про право власності на житловий будинок. Судом встановлено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] являлася [PERSON]. За заповітом від 24.02.2005 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 14, [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй майно, яке належить їй і буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право (житловий будинок, господарські будівлі, присадибна ділянка, земельний і майновий пай, заощадження, заощаджувальні книжки) заповіла своїй дочці [PERSON]. Даний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 41974051, що стверджено копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 8847716 від 13.03.2007 року. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], стверджено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу 02.05.1982 року з [PERSON], [INFO], [PERSON] змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Довідкою № 197 від 23.02.2017 року, виданою виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради стверджено, що [PERSON] (позивач) прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки на день її смерті разом із нею проживала та вели спільне господарство за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Р.Р. Яшан про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.06.2017 року слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за [ADDRESS], оскільки частки у цьому господарстві між членами колгоспного двору не визначені. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що розташований по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 196 від 23.02.2017 року, виданої виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради слідує, що за житловим будинком, що в [ADDRESS] числиться земельна ділянка відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будіель та споруд площею 0,25 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,74 га; для ведення товарного виробництва плошею 0,80 га. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 1216 ЦК України,

Outcome: approved