Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому зазначає, що рішенням суду від 04.04.2016 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. 15.10.2015 р. Сторожинецьким районним судом видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в розмірі по 500 грн. щомісячно. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, не сплативши жодної суми на виконання рішення суду, внаслідок чого заборгованість станом на 14.08.2019 р. склала 30250 грн. Зазначає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов"язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, зовсім не цікавиться її життям та здоров"ям. Відповідач жодного разу не навідувався Чудейський ДНЗ "Веселка", який відвідує дитина, не спілкувався з вихователями, не цікавився навчанням дитини. У зв"язку з незадовільним станом здоров"я дитина з 22.06.2016 р. по 02.07.2019 р. перебувала в КМУ "Обласний спеціалізований будинок дитини", відповідач жодного разу не навідав сина, не звертався до адміністрації щодо надання будь-яких відомостей про дитину та не проявляв інтересу до сина іншим чином. Вважає, що зазначені обставини свідчать про ухилення відповідача від виховання та утримання дитини і свідоме нехтування ним своїми обов"язками. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач відзив на позов не подавав. Заявив клопотання про зупинення провадження в справі до вирішення Сторожинецьким районноим судом справи за його позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Чудейської сільської ради, про оспорювання батьківства та виключення запису як батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою суду від 13.03.2020 р. в задоволенні даного клопотання було відмовлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач з часу народження сина не приймає участі в його утриманні та вихованні. Не забирав їх з пологового будинку. Через вроджене захворювання серця сину провели операцію в лікарні в м.Києві, в зв"язку з цим вона з дитиною неодноразово їхали в м.Київ на обстеження. Відповідач не приймав участі у догляді та витратах, пов"язаних з лікуванням, не приймав участі в цих поїздках. Так як операція потребувала значних коштів, вона змушена була поїхати за кордон на заробітки, залишивши сина під опіку родички, оформивши відповідні дозвільні документи. В 2015 році судом було прийнято рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, які він жодного разу не заплатив, навпаки, ще й у неї вимагав неодноразово кошти, в тому числі половину тих, які отримала при народженні дитини. Через стан здоров"я, потребу в медичному догляді, з 20.06.2016 року сина влаштувала в реабілітаційний центр в обласному будинку дитини, де він перебував до 02.07.2019 р. За цей час вона періодично їздила на заробітки в Італію, за її відсутності дитину відвідували її родичі та старший син. Відповідач жодного разу не навідав сина, не цікавився його здоров"ям, потребами. Після повернення з реабілітаційного центру син почав відвідувати дитячий садок, але відповідач і там дитину не навідує. Відповідач проживає з ними в одному селі, з іншою жінкою, їй невідомо, чи він десь працює, але на заробітки за межі України не виїжджав. Він часто вживає алкоголь. Як батько байдужий до дитини, не бажав надати дозвіл на виїзд за кордон з метою лікування, взагалі не цікавиться сином, його здоров"ям, вихованням, не відвідує, аліменти не платить. Син не знає його як батька. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що раніше допомагав утримувати сина. Коли позивачка подала на аліменти, то домовився з нею, що буде їй платити кошти. Не платив, так як вона поїхала в Італію, а дитину залишила з дружиною її брата. Хотів побачити хлопчика, але його не пустили. При цьому вимог щодо дитини як батько не висловлював. Потім більше року він не знав, де знаходиться дитина, позивачка йому нічого не повідомляла. Випадково від жінки з села дізнався, що дитина перебуває в будинку дитини. Там хлопчика не відвідував. Він як батько не звертався до будь-яких органів щодо своїх прав на дитину чи повернення дитини йому як батькові у відсутності матері. Вказав, що деякий час не міг працювати через травму ноги, тому не сплачував аліменти. Йому відомо, що дитина народилася з вадами серця, в зв"язку з чим була проведена операція, за час перебування позивачки з сином в Києві він їздив до них 6 разів. Один раз привіз позивачці дрова, вона відмовлялася їх взяти. Аліменти в розмірі 500 грн. має можливість сплачувати, але не платив, бо позивачки не було, а в подальшому вона повідомила, що він не є батьком дитини. Не міг вказати на обставини, які перешкоджали йому відвідувати дитину, цікавитися потребами дитини, станом здоров"я. Вказав, що в нього немає прив"язаності до дитини, чи відчуває прихильність та потребу в ній не зміг відповісти. Він давно не бачив хлопчика, який не знає його як батька, не знає, як він виглядає. За час наявності в суді спору щодо позбавлення його батьківських прав не намагався побачити хлопчика, вважає, що це не має змісту до вирішення спору, чи є він біологічним батьком. Вимоги про позбавлення батьківських прав не визнає через те, що бажає встановити, чи є між ними кровна спорідненість. Якщо це буде підтверджено, то буде сплачувати аліменти, в протилежному випадку підстав для сплати аліментів немає. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що заборгованість по аліментах виникла в зв"язку з тим, що відповідач мав травму ноги, лікувався, тому не мав змоги працювати і сплачувати аліменти, але надавав кошти колишній дружині. Між сторонами склалися неприязні відносини, що вплинуло на стосунки відповідача з дитиною. Зі слів позивачки дитина народилася раніше строку, однак з документів даного позову вбачається, що хлопчик народився доношеним. Через це відповідач має сумнів, що він є біологічним батьком дитини, що змусило його звернутися до суду з позовом про оспорювання батьківства, де буде призначена судово-генетична експертиза. Вважає, що у справі відсутні докази невиконання відповідачем батьківських обов"язків, висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав є необгрунтованим. Звертає увагу на те, що дитина протягом 3 років перебувала на повному державному забезпеченні. Також позивачкою не зазначено скільки часу син відвідує ДНЗ до звернення з позовом до суду, щоб ствержувати, що відповідач там не відвідує дитину. Вважає, що підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає. Представник виконкому Чудейської сільської ради в судове засідання не з"явився, надали суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.01.2015 р. Рішенням Сторожинецького районного суду від 04.04.2016 року у справі №723/156/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03.06.2014 року. 15.10.2015 р. Сторожинецьким районним судом видано виконавчий лист у справі №723/683/15-ц про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , по 500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно довідки Сторожинецького РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області №17319 від 14.08.2019 р. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 30250 грн. З копії консультативного висновку №1325 від 19.05.2016 р. ДУ "Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М.Амосова НАМН України" вбачається, що [PERSON] , 2015 р.н., має вроджене захворювання серця, встановлено діагноз після оперативного втручання, рекомендовані інші види операцій, консервативне лікування. З виписки з історії розвитку дитини від 02.07.2019 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , встановлено стан після оперативного втручання, інші деформуючі дорсопатії. За групою здоров"я він є дитиною-інвалідом. Рекомендовано "Д" нагляд педіатра та кардіолога, двічі на рік планове обстеження в ОДКД, консультація кардіохірурга, обмеження фізичних навантажень. Відповідно до довідки КМУ "Обласний спеціалізований будинок дитини" від 15.08.2019 р. №21-Д, малолітній [PERSON] , [INFO] перебував на повному державному утриманні в даній установі з 22.06.2016 р. по 02.07.2019 р. Протягом перебування дитини лише мати та брат регулярно навідували малолітнього, приносили гостинці, засоби гігієни, цікавились розвитком хлопчика та станом його здоров"я. Батько жодного разу не навідав сина, не приймав жодної участі у вихованні хлопчика, не звертався до адміністрації установи з проханням надати будь-які відомості про дитину та не проявляв інтересу до сина жодним іншим чином. Відповідно до довідки Чудейського ДНЗ "Веселка" від 27.09.2019 р. [PERSON] відвідує даний заклад, сином опікується мати [PERSON] , яка водить дитину в садок і забирає. Інших членів сім"ї за час перебування в ДНЗ ніхто з працівників не бачив. Згідно довідки виконкому Чудейської сільської ради від 26.09.2019 р. №3251 [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , разом з синами [PERSON] та [PERSON] , [INFO] .. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім"ї від 16.09.2019 р. житлові умови [PERSON] задовільні, вона належним чином виконує свої батьківські обов"язки відносно своїх дітей, в будинку створено всі умови для належного виховання та розвитку дітей. Згідно рішення виконавчого комітету Чудейської сільської ради від 17.09.2019 р. №99 та його висновку як органу опіки та піклування вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.ст.150, 155 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пункті 15 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як зазначено в п.16 цієї постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Незважаючи на те, що відповідач заявив про невизнання позову, своїми поясненнями фактично підтвердив обставини, на які посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, оскільки зазначив, що син його не знає і ніколи не бачив, так як він жодного разу не навідував дитину, не виявляв турботи про неї, не цікавився станом здоров"я, потребами дитини. Знаючи про виїзд позивачки за кордон на заробітки і залишення нею сина під наглядом своїх родичів, а в подальшому в Обласному спеціалізованому будинку дитини, проявив байдуже ставлення до дитини, не виявляв бажання займатися його доглядом, утриманням, вихованням, забезпеченням умов для належного розвитку відповідно до його віку та стану здоров"я, не цікавився, чи дитина потребує батьківського захисту та догляду. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що аліменти в розмірі 500 грн. для нього не складають труднощів сплачувати, разом з тим, жодного разу їх не сплатив, що підтверджується довідкою про заборгованість. З того часу, як відповідачу стало відомо про розгляд судом справи про позбавлення його батьківських прав, він все одно не змінив свого ставлення до малолітнього сина, не намагався його бачити, спілкуватися, не надавав матеріальної допомоги, пояснивши, що в цьому немає змісту, доки не буде підтверджене кровне споріднення між ними. Відповідачем не зазначено поважних причин, перешкод у невиконанні ним своїх батьківських обов"язків щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] та не надано будь-яких доказів щодо їх наявності. Ставлення відповідача до малолітнього сина характеризує відсутність у нього прихильності, потреби в сині [PERSON], на що особисто вказав в судовому засіданні. На думку суду, наведене свідчить, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов"язками по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , безпричинно не піклується про фізичний і духовний розвиток останнього, матеріальне забезпечення, не спілкується з ним, не виявляє будь-якого інтересу до дитини, тобто ухиляється від виконання батьківських обов"язків. З огляду на те, що навіть в ході розгляду справи відповідач не намагався змінити свою поведінку щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , також підтверджує його байдуже ставлення до дитини. Таким чином, незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , такий захід буде виправданий, так як встановлено, що зі сторони відповідача до дитини має місце байдуже ставлення і відсутність бажання змінити стосунки з сином, тому суд не вбачає доцільності зобов"язувати відповідача змінити своє ставлення до виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, і їх слід задовольнити. На підставі п.п. 15,16 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.150,155,157,164 СК України,

Outcome: approved