Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У вересні 2014 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідачів - [PERSON], Реєстраційної служби МУЮ ГУЮ у Миколаївській області, Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області та Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», в обгрунтування якого вказала наступне. Позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 1993 по 2006 роки, і за час шлюбу вони придбали незавершений будівництвом житловий будинок по вул. Литовченко 139-Б, у м. Миколаєві, з готовністю 10 %, право власності на який було зареєстроване за [PERSON] В подальшому йому у власність була передана земельна ділянка, площею 997 кв.м., що розташована за вказаною адресою, і на його ім"я був виданий Державний акт на право приватної власності на землю від 21.11.1997 року. Після розірвання шлюбу між сторонами, за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.07.2011 року та рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 09.04.2012 року, був проведений поділ майна подружжя, згідно яких за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по 1/2 частині земельної ділянки, площею по 498,5 кв.м., а також було виділено кожному із них по 1/2 частині будівельних матеріалів та зовнішніх інженерних мереж, які були використані при самочинному будівництві житлового будинку за вказаною адресою, готовністю 20 %, тобто по 66 381 грн. кожному. В установленому законом порядку право спільної часткової власності на спірну земельну ділянку зареєстровано не було, і відповідач [PERSON] без відома позивачки замовив у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр державного земельного кадастру" технічну документацію із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки. Крім цього, [PERSON] отримав Витяг з державного земельного кадастру на земельну ділянку, площею 0,0499 га. Інший відповідач по даній справі - Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції, 05.08.2014 року видала [PERSON] Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку, площею 0,0499 га по вул. Литовченко 139-Б, у м. Миколаєві, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських бдівель і споруд.. Позивачка зазначає, що внаслідок вищевказаних дій відповідачів по даній справі були порушені її права та інтереси як співвласника спірної земельної ділянки, оскільки поділ земельної ділянки був проведений без її участі та відома, і [PERSON] оформив за собою право власності на ту частину ділянки, на якій розташована більша частина споруд. Посилаючись на викладене, та з урахуванням поданих нею уточнень, позивачка просила: - визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.08.2014 року, за індексним номером: 25161206, яке було видано [PERSON] Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області; - скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,0499 га, яка розташована у м. Миколаєві, по вул. Литовченко 139 Б, з кадастровим номером 4810136600:06:026:0014 та визнати недійсним Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером: 25162412 від 05.08.2014 року; - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0499 га, яка розташована у м. Миколаєві, по вул. Литовченко 139 Б, з кадастровим номером 4810136600:06:026:0014 у Державному земельному кадастрі, та визнати недійсним Витяг з Державного земельного кадастру за № НВ-4800945132014 від 21.07.2014 року. В судовому засіданні позивачка підтримала у повному обсязі свій позов та просила його задовольнити. Відповідач - [PERSON] заперечував проти позову та пояснив, що після проведення поділу майна подружжя за рішенням суду, він неодноразово пропонував позивачці провести поділ спірної земельної ділянки в натурі, однак остання під різними приводами постійно ухилялася від вирішення цього питання. Тому він вирішив скористатися матеріалами судової будівельно-технічної експертизи, яка проводилась в межах цивільної справи № 2-37/2011 про поділ майна подружжя, і оформив за собою право власності на праву частину земльної ділянки. Представник відповідача - Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області у судовому засіданні пояснив, що після винесення судового рішення про поділ майна подружжя, [PERSON] своє право власності на частину земельної ділянки в установленому законом порядку не зареєструвала, тому за заявою [PERSON] і за технічною документацією із землеустрою, була проведена державна реєстрація земельних ділянок, площами 0,0499 га та 0, 0498 га у Державному земельному кадастрі, які на праві приватної власності були зареєстровані за [PERSON] Представник відповідача - Миколаївської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру" у судове засідання не з"явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та свої письмові заперечення, у яких вказав, що документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки була виготовлена за завданням замовника - [PERSON] та з урахуванням рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.07.2011 р., і у відповідності з вимогами діючого законодавства. Представник відповідача - Реєстраційної служби ММУЮ ГУЮ у Миколаївській області у судовому засіданні пояснив, що реєстрація права власності на земельну ділянку була проведена за [PERSON] на підставі його заяви та усіх необхідних документів, які відповідали вимогам закону, тому підстав для відмови йому у реєстрації права власності не було. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані суду письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що позивачка - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1993 по 2006 роки, і у шлюбі вони придбали незакінчений будівництвом житловий будинок по вул. Литовченко 139-Б, у м. Миколаєві, з готовністю 10 %, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] 21.11.1997 року [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 012907, згідно якого йому належить земельна ділянка, площею 997 кв.м. для обслуговування індивідуального житлового будинку. Рішенням Кораебльного районного суду м. Миколаєва від 25.07.2011 року та рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 09.04.2012 року, був проведений поділ майна подружжя [PERSON], і згідно вказаних судових рішень за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по 1/2 частині земельної ділянки, площею по 498,5 кв.м., та виділено кожному із них по 1/2 частині будівельних матеріалів та зовнішніх інженерних мереж, які були використані при самочинному будівництві житлового будинку за вказаною адресою, готовністю 20 %, на суму - по 66 381 грн. кожному. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 358 ЦК України визначає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Стаття 88 ЗК України визначає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Між тим, судовим розглядом встановлено, що домовленості щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] між ними не було досягнуто. Частина 2 ст. 158 ЗК України визначає, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Судовим розглядом встановлено і це визнається сторонами, що за захистом своїх прав щодо володіння, користування чи поділу земельної ділянки, площею 0,0997 га, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Литовченко 139-Б, [PERSON] та [PERSON] не зверталися. Не дивлячись на відсутність домовленості, відповідач [PERSON] без згоди та відома позивачки замовив у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр Державного земельного Кадастру" технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, площею 0,0997 га за вищевказаною адресою. В подальшому МРФ ДП "Центр Державного земельного Кадастру" виготовила документацію із землеустрою щодо поділу вищевказаної земельної ділянки на частки, що були визначені рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.07.2011 року, тобто по 1/2 частині за [PERSON] та [PERSON] В результаті цього із земельної ділянки, площею 0,0997 га, з кадастровим номером 4810136600:06:026:0012, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Литовченко 139-Б, були сформовані дві окремі ділянки: - земельна ділянка, площею 0,0499 га, із кадастровим номером 4810136600:06:026:0014; - земельна ділянка, площею 0,0498 га, із кадастровим номером 4810136600:06:026:0013. Із наявної у справі пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою (а.с. 19) вбачається, що при узгодженні зовнішніх меж земельних ділянок зацікавленими сторонами претензій не заявлено. Між тим, доказів погодження меж із суміжними землекористувачами, у тому числі з позивачкою, яка є співвласником вказаної земельної ділянки, матеріали технічної документації не містять, хоча відповідно до ч.2 ст. 198 ЗК України, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами є обов"язковим елементом кадастрової зйомки. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав два Витяги із Державного земельного кадастру: - за № НВ-4800945132014 від 22.07.2014 року на земельну ділянку, площею 0,0499 га, із кадастровим номером 4810136600:06:026:0014; - за № НВ-4800945122014 від 22.07.2014 року на земельну ділянку, площею 0,0498 га, із кадастровим номером 4810136600:06:026:0013. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.3 ст. 24 цього ж Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Однак жодних даних про [PERSON] як співласника (власника) земельної ділянки вищевказані Витяги з Державного земельного кадастру не містять, а формою власності кожної із земельних ділянок зазначена - приватна власність. Після отримання витягів з ДЗК, відповідач [PERSON] зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку, площею 0,0499 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 4810136600:06:026:0014, та отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.08.2014 року, за індекснмм номером 25161206. Вказане Свідоцтво йому було видано Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області. Стаття 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), та перелік документів, необхідних для її проведення визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р. (далі - Порядок). Так, згідно п. 15 Порядку під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах та наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, згідно п. 37 Порядку, є, зокрема: державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Крім цього, згідно п. 58 Порядку для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на обєкт нерухомого майна, який поділяється (у тому числі у результаті виділення окремого обєкта нерухомого майна із складу обєкта нерухомого майна, що складається з двох або більше обєктів) або частка з якого виділяється, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на обєкт нерухомого майна, який поділяється або частка з якого виділяється, подає: - технічні паспорти на новостворені обєкти нерухомого майна; - документ, що підтверджує присвоєння новоствореному обєкту нерухомого майна окремої адреси. У разі коли державна реєстрація прав з видачею свідоцтва проводиться на обєкт нерухомого майна, що складається з двох або більше обєктів і перебуває у спільній власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову згоду всіх співвласників, справжність підпису яких засвідчується відповідно до Закону України Про нотаріат. При цьому право спільної власності на виділений обєкт нерухомого майна із складу обєкта нерухомого майна, що складається з двох або більше обєктів, не припиняється. Однак судовим розглядом встановлено, що згода позивачки [PERSON] як співвіласника земельної ділянки, не витребовувалась. До того ж, із наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, станом на 05.08.2014 р. вбачається, що на момент видачі [PERSON] свідоцтва про право власності від 05.08.14 р., на земельну ділянку, площею 997 кв.м., що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Литовченко 139-Б, був чинним арешт, накладений ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.03.2009 р. (по цивільній справі № 2-37/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності). У судовому засіданні представник відповідача - Реєстраційної служби МУЮ ГУЮ у Миколаївській області не зміг дати суду змістовних поясненнь щодо обставин видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на земельну ділянку за наявності вказаних обтяжень нерухомого майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що права позивачки як співвласника земельної ділянки, були порушені та підлягають поновленню. Відповідно до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивачки у повному обсязі. На пілставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки належить стягнути сплачений нею при подачі позову судовий збір.

Outcome: approved