Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в особі її виконавчого комітету, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітами. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що після смерті її матері - 24.09. 1992 року та смерті батька - 28.11. 2014 року, залишилося спадкове майно - житловий будинок № 149 по вул. 70-річчя Жовтня в с. Верхнє Водяне, Рахівського району Закарпатської області. Дане майно фактично на праві приватної власності належало її батькам, як новозбудоване майно в якому вони прожили до дня своєї смерті та вважали своєю особистою власністю. Однак з"ясувалося, що первинна реєстрація права власності домоволодіння за життя спадкодавцями проведена не була. Через відсутність належних правовстановлюючих документів на спадковий будинок, вона, як спадкоємець за заповітами фактично не має можливості оформити у встановленому законом порядку своє право власності на спадкове майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітами, позивачка звернулася до нотаріальної контори, однак постановою нотаріуса у видачі свідоцтва було відмовлено у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв"язку з наведеним, просить визнати за нею право власності в цілій частині на житловий будинок № 149 разом з надвірними спорудами господарськмими будівлями та прибудовами, що розташовані по вул. 70-річчя Жовтня у с. Верхнє Водяне, Рахівського району Закарпатської області. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON]- [PERSON], позовні вимоги підтримав, просить такі задовольнити. Представник відповідача - виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, в судове засідання не з"явився, сільский голова [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - реєстраційної служби Рахівського РУЮ, в судове засідання не з"явився, начальник служби [PERSON], надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги залишають на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, в судове засідання не з"явився, завідуюча нотаріальною конторою [PERSON], надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підттримує. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступноговисновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що 27.08. 1992 року, мати позивачки - [PERSON] склала заповітне розпорядження, згідно якого 1/2 частину житлового будинку з надвірними прибудовами, що належали їй на праві особистої власності, розташованих в с. Верхнє Водяне, вул. 70-річчя Жовтня, 149 Рахівського району Закарпатської області та все що, буде належати їй, заповіла своїй дочці - позивачці [PERSON] 18.07. 2011 року, батько позивачки - [PERSON] також склав заповітне розпорядження в користь своєї дочки - позивачки [PERSON], згідно якого все майно, де воно не було та зчого б воно не складалося він заповів дочці. Спадщина на 1/2 частину спадкового майна після смерті матері позивачки - спадкодавця [PERSON], відкрилася 24.09. 1992 року, тому цивільно-правові відносини в цій частині слід врегульовувати положеннями Розділу VІ ЦК УРСР (в ред. 1963 р). Спадщина на іншу 1/2 частину спадкового майна після смерті батька позивачки - спадкодавця [PERSON], відкрилася 28.11. 2014 року, тому цивільно-правові відносни в цій частині підлягають регулюванню положеннями Цивільного кодексу України (в ред. 2004 року). Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь. [PERSON] власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Як вбачається з технічної документації, наявної в матеріалах справи, спадковий будинок побудований у 1968 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Належність спадкодавцям житлового будинку № 149 по вул. 70-річчя Жовтня, в с. Верхнє Водяне, Рахівського району Закарпатської області \~підтверджується наявним у справі витягом з погосподарської книги Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за 2011-2015 роки із записом щодо об"єкта погосподарсткого обліку. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (в ред 1963 р.), на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], позивачка спадщину прийняла вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном. Так само, після смерті батька, позивачка [PERSON], спадщину на іншу 1/2 частину житлового будинку, після смерті свого батька, у порядку та відповідності до положень ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за заповітами, спадщину прийняла, наявність існування майнового спору з приводу спадкування судом не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved