Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що з 17.05 2010 року по 23.03.2015 року перебувала у трудових правовідносинах із ПАТ "АзовЕлексроСталь". Починаючи з серпня 2014 року по день звільнення відповідач не сплачував їй заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 19782,40 гривень. Крім того, після звільнення з позивачкою не був проведений розрахунок, а тому вважає, що відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Також, в обґрунтування моральної шкоди зазначила, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати було порушено нормальний уклад її життя, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 19782,40 гривень, середній заробіток за період з 24.03.2015 року по день ухвалення рішення суду та моральну шкоду у розмірі 1000,00 гривень. Ухвалою суду від 28.12.2015 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку у розмірі 15962,56 гривень залишено без розгляду за заявою позивача. Під час розгляду цивільної справи позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги та в остаточній редакції просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 19782,40 гривень та у розмірі 6028,91 гривень, моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила провести розгляд справи за її відсутністю, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] "АзовЕлектроСталь" [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання надала заперечення проти позову. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на те, що сума заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем у загальному розмірі 19782,40 гривень була виплачена з 25 вересня 2015 року по 29 вересня 2015 року, на підтвердженням чого надала платіжні доручення про перерахування заборгованості. Позовні вимоги в частині виплати компенсації за затримку розрахунку у розмірі 6028,91 гривень просила задовольнити частково. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то проти задоволенні вимог в цій частині заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не надано підтвердження та належного обґрунтування заявленої вимоги. Враховуючи відсутність заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення ним про причини неявки, суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, за згодою позивача здійснив заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] в період з 17.05.2010 року по 23.03.2015 року включно працювала в [PERSON] "АзовЕлектроСталь", що підтверджується відповідними записами в трудові книжці. (а.с.3) З доповнень до заперечень проти позову від 26.10.2015 року вбачається, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] у загальному розмірі 19782,40 гривень дійсно існувала та була виплачена з 25.09.2015 року по 29.09.2015 року: у сумі 5934,72 гривень виплачена 25.09. 2015 року, у розмірі 4154,30 гривень виплачена 28.09. 2015 року, у розмірі 9693,38 гривень виплачена 29.09.2015 року. Факт погашення заборгованості по заробітній платі перед позивачкою підтверджено платіжними дорученнями № 403 від 25.09. 2015 року, № 20 від 28.09. 2015 року, № 14 від 29.09. 2015 року, списками на виплату заробітної плати та випискою за рахунком приватного клієнта ПАТ "ВТБ Банк" від 19.10.2015 року. (а.с.52,63,64,65,66,67,68,69) Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено та визнано представником відповідача в своїх запереченнях, що відповідачем своєчасно не була виплачена заробітна плата та заборгованість по заробітній платі, а була виплачена 25.09.2015 року, 28.09.2015 року, 29.09. 2015 року.(а.с.59) Разом із тим, сума заборгованості по сплаті заробітної плати була виплачена позивачу у загальному розмірі 19782,40 гривень та на час розгляду справи та вирішення спору такої заборгованості не існує, а тому задоволенню позов в цій частині не підлягає. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 6028,91 гривень, то ці вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони визнані відповідачем та фактично ця сума є компенсацією за затримку виплати заробітної плати за період часу з серпня 2014 року по березень 2015 року Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в\~статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. До структури заробітної плати, визначеної у\~статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов'язок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. Оскільки сума компенсації за затримку виплати заробітної плати обрахована відповідачем самостійно, позивачка погодилась саме з цією сумою та просила її стягнути, а в подальшому відповідачем просив задовольнити частково вимоги в цій частині, тому суд погоджується в цією сумою компенсації та стягує її на користь позивачки. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то вирішуючи позов в цій частині, суд враховує, що протягом тривалого часу позивачка не отримувала заробітну плату, отже, внаслідок порушення відповідачем трудових прав позивачеві завдано моральних страждань. За положенням ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань на які посилається позивачка, засади розумності і справедливості, суд вважає, що\~відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень є достатньою сумою для компенсації завданої шкоди, а тому позовні вимоги задовольняє частково, зменшивши розмір заявлених до відшкодування вимог до розумних меж. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, оскільки позивача звільнено від сплати, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі передбаченої ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру, відповідно до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 243,60 гривень, а також позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial