Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], посилаючись на те, що з 12 листопада 2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому Василівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.10.2013 р.. За період шлюбу вони набули спільно з відповідачем право власності на вищевказаний автомобіль, яке було оформлено за відповідачем. Оскільки вказана річ є неподільною, а позивачка бажає виділу, тому просить визнати за нею права власності на автомобіль припинивши право власності відлповідача на нього та просить стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію 1/2 частини вказаного автомобіля, яка становить 25140,00 грн. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та відмовилася від вимог у частині стягнення з неї грошової компенсації в сумі 25140,00 грн., так як вказана сума нею внесена як компенсація відповідачу 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя на депозитний рахунок суду. Уточнені вимоги підтримала та просить позов задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додаючи в поясненнях, що оскільки має посвідчення водія відповідної категорії "В", тому має можливість самостійно управляти автомобілем, який їй необхідний у використанні для здійснення діяльності пов"язаної з веденням особистого селянського господарства. Відповідач в судовому засіданні спочатку позов не визнав, та просив відмовити в його задоволенні пояснюючи, що визнає факт про те, що автомобіль марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], є їх з позивачкою спільною сумісною власністю, яка набута в період їх шлюбу, але вказує, що цей автомобіль після розірвання шлюбу з позивачкою за взаємною згодою залишився в його володінні, а у позивачки залишилося інше майно, а саме будинок в с. Сугокліївка, причіп та предмети домашнього вжитку, яке чомусь позивачка ділити не бажає, тому просить спірний автомобіль залишити у його власності та відмовити позивачці в задорволенні позову, вказуючи на те, що автомобіль є неподільною річчю й саме він ним користується, й оскільки не працює та не має інших доходів, тому не має матеріальної можливості сам компенсувати позивачці її частку вказаного майна. Згодом 24.01.2014р. подав до суду заяву про визнання позову та надав згоду на отримання від позивачки компенсації його частки автомобіля, яку цього ж числа відкликав. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи із наступного. Частиною 3 статті 10 та частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 вказаного Кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодекса, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 12 листопада 2010 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Василівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис №1. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.10.2013р. шлюб між сторонами розірвано, рішення є чинним на час розгляду справи (а.с.4). Відповідно до ст.60 СК України майно, яке було придбано подружжям в період шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу), дана стаття кореспондується із ч.3 ст.368 ЦК України. Судом також встановлено, що за період шлюбу сторони набули право спільної сумісної власності на автомобіль марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований 23.12.2010 р. Бобринецьким РЕВ за відповідачем [PERSON], а 31.08.2013р. у зв"язку із втратою свідоцтва про реєстрацію власника перереєстрований на останнього. Ці орбставини встановлені в судовому засіданні з листів начальника Центру надання послуг пов"язаних з використанням автортранспортних засобів з обслуговування Бобринецького та Компаніївського районів №436 від 19.09.2013р. ( а.с.12), та №530 від 26.11.2013р. ( а.с.58), а також копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ( а.с.6). Відповідно до змісту ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.2 ст.370 ЦК України), тому з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд важає, що автомобіль марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], де їх частки майна є рівними. Згідно п. п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Оскільки позивачкою пред"явлено позов про поділ спільного сумісного майна що до якого існує спір та до складу якого входить лише автомобіль, й відповідач не звернувся до суду з належно оформленим зустрічним позовом щодо поділу іншого майна подружжя, тому доводи останнього, про те що поділу підлягає також будинок в с. Сугокліївка, причіп та предмети домашньоїх обстановки, в контексті ст.11 ЦПК України, є необгрунтованими. Судом також встановлено, що позивачка має водійське посвідчення [NUMBER] категорії "В", що дає їй право керувати спірним автомобілем ( а.с.38). З довідки Сугокліївської сільської ради Бобринецького району №201 від 22.10.2013р. встановлено, що [PERSON] має особисте селянське господарство та займається обробітком землі на території цієї сільської ради.( а.с.39). Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки. За змістом п.2) ч.1 та ч.2 ст.365 вказаного Кодексу право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною. Суд постановлює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок. З листа суб"єкта оціночної діяльності ФОП "[PERSON]" від 16.10.2013р. №241 встановлено, що середньостатистична ринкова вартість автомобіля ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, станом на 16.10.2013р. становить 50280 грн.( а.с.7), з вказаною сумою вартості майна сторони прогодилися, тому 1/2 його частки становить 25140,00 грн. З квитанції №k4/О/73 від 24.01.2014р. ПАТ Комерційний банк "Надра" встановлено, що позивачка [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду 25140,00 грн. як компенсацію [PERSON] його 1/2 частки автомобіля ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що спірний автомобіль, який перебуває у спільній сумісній власності сторін є неподільною річчю, відповідач компенсувати позивачці її частку спільного автомобіля не має можливості, а позивачка бажає поділу цього майна шляхом визнання саме за нею права власності на цей автормобіль, який їй необхідний для здійснення діяльності пов"язаної із веденням особистого селянського господарства та компенсувала відповідачу його 1/2 частку вказаного автомобіля шляхом внесення на депозитний рахунок відповідної суми, суд вважає позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності за позивачкою на автромобіль марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], та про припинення права [PERSON] на його 1/2 частку вказаного майна подружжя обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати у виді судового збору в сумі 214,60 грн..

Outcome: approved