Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок із господарськими спорудами, який розсташований в [ADDRESS] в порядку спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В мотивування позову посилається на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. За життя остання зробила розпорядження своїм майно, а саме: земельну ділянку , яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Василівської сільської ради заповіла онуку [PERSON]; житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] заповіла йому. Позивач посилається на те, що в установленому порядку прийняв спадщину, оскільки проживав із померлою , крім того звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право власності йому відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Спадкоємцем, котрий має право на обов"язкову частку в спадщині за заповітом від 15.08.2012 року є його сестра [PERSON], котра від своєї частки в спадщині відмовилась. В попередньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю. Представник територіальної громади в попереднє судове засідання не з»явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Враховуючи, що визнання позову не суперечить інтересам сторін, закону, суд вважає, що його слід прийняти та постановити рішення при попередньому розгляді справи. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON]. За життя остання зробила розпорядження своїм майном, склавши 15.08.2012 року заповіт, який був посвідчений секретарем Василівської сільської ради за реєстровим №96, згідно якого належний їй житловий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходиться [ADDRESS] заповіла [PERSON]. Вiдповiдно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповiтом i за законом можуть бути фiзичнi особи, якi є живими на час вiдкриття спадщини. Спадкоємцем в порядку ст. 1241 ЦК України є дочка померлої [PERSON], котра від свої частки в спадщині відмовилась, подавши до Заставнівської державної нотаріальної контори відповідну заяву. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України , спадкуванням є перехiд прав та обов'язкiв (спадщини) вiд фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осiб (спадкоемців). Спадкування здійснюється за заповiтом або за законом. До складу спадщини входять yci права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент вiдкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповiтом чи за законом має право прийняти спадшину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи iз застереженням. Спадкоємець, який постiйно проживав разом iз спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про вiдмову вiд неї. Незалежно вiд часу прийняття спадщини вона належить спадкоемцеві з часу відкриття спадщини. Вiдповiдно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час смерть не проживав постiйно iз спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки №622 від 03.06.2013 року виданої виконавчим комітетом Василівської сільської ради із померлою [PERSON] ніхто не проживав. Встановлено, що [PERSON] звернувся до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно якої заведена спадкова справа № 119/2013, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33666032 від 04.04.2013 року . Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свiдоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимоги даної статті, позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, оскільки ним не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.06.2013 року . Встановлено, що згідно рішення Василівської сільської ради від 21.05.2009 року №05/51 "Про оформлення права власності " було вирішено: оформити свідоцтво про право власності громадянці [PERSON] на житловий будинок, який розміщений в [ADDRESS]; видати свідоцтво на право власності на житловий будинок на ім"я [PERSON]; зобов"язано [PERSON] зареєструвати дане свідоцтво на право власності в Застванівському РБТІ. Однак [PERSON] за життя не оформила документи на належне їй нерухоме майно та не зареєструвала його в органах БТІ. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п 3.3. наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будiвель ", i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах, при вирвирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності [PERSON] вищезазначеного житлового будинку підтверджується рішенням сесії "Про оформлення права власностів" записом в погосподарській книзі сільської ради, інвентарною справою. Постанова Пленуму Верховного суду України вiд 04.10.1991р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулююе право приватної власності громадян на жилий будинок» у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на вiдведенiй в установленому порядку на земельній дiлянцi i прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації виконкомі місцевої ради. Згідно рішення Василівської сільської ради Заставнівського району від 03.02.1994 року "Про приватизацію земельних ділянок" було вирішено передати у безоплатну приватну власність [PERSON] земельну ділянку 0,26 га в с. Василів для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно ст. 328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи наведене,

Outcome: approved