Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 21.08.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №357. Від даного шлюбу [INFO] року народилась дочка [PERSON], яка проживає з матір"ю. В обгрунтування позову покликається на те, що з відповідачкою не змогли створити міцної сім"ї через різні погляди на життя та сімейні обов"язки, а тому шлюб виявився невдалим. Конфлікти в сім»ї стали носити постійний характер, очевидцями яких інколи ставала їнхя дочка. Майже два роки проживають окремо та не підтримують жодних сімейних відносин. Наведене призвело до остаточного розпаду сім»ї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе. Спір відносно проживання малолітньої дочки відсутній. Судові витрати просив покласти на нього. В судове засідання позивач не з"явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з"явилась, однак подала заяву, в якій позов визнала та не заперечила проти його задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.04.2005 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 21.08.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №357, був зареєстрований шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних копії повторного свідоцтва про народження серій [NUMBER] від 23.04.2005 року, виданого міським відділом пеєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції встановлено, що від даного шлюбу в сторін [INFO] року народилась дочка [PERSON]. Судом встановлено про те, що дочка проживє з матір"ю. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Часті конфлікти в сім"ї носять постійний характер, спільного побуту не ведуть. Шлюб між ними носить формальний характер, оскільки проживають окремо, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спір відносно проживання дочки відсутній. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб розірвати,дочку залишити проживати з матір"ю. На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved