Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті [PERSON], яка померла 12.10.1988 року, що засвідчено свідоцтвом про смерть серії I-ФМ № 418887 від 12.10.1988 року, виданим Чорнотисянською радою народних депутатів Рахівського району Закарпатської області, та про що зроблено відповідний актовий запис про смерть у Книзі реєстрації актів про смерть за № 16 від 12.10.1988 року, залишилося спадкове майно - будинок № 224 по вулиці Центральна в с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області. Документом, що посвідчує належність будинку померлій є Виписка із по господарської книги № 3 за 1986-1990 роки, видана Чорнотисянською сільською радою Рахівського району, Закарпатської області 24.06.2016 р., згідно якої встановлено, що дворогосподарство за адресою: с. Чорна Тиса, вул. Центральна, 224 числиться за [PERSON], яка померла 12.10.1988 року, а житловий будинок на даний час перебуває у користуванні громадянки [PERSON]. При своєму житті, [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений Головою виконавчого комітету Чорнотисянської сільської ради народних депутатів [PERSON] 11.10.1988 року та зареєстровано в реєстрі за № 42. Згідно даного заповіту спадкодавець заповіла належний їй жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Чорна Тиса, вул. Леніна № 168 (на даний час будинок № 224 по вулиці Центральна, що засвідчено довідкою Чорнотисянської сільської ради № 1790 від 20.07.2016) своїй внучці [PERSON]. Вона спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину, так як вступила в управління і володіння спадковим майном спільно проживаючи з спадкодавцем [PERSON] до дня її смерті, як це передбачено п. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Даний факт засвідчено довідкою Чорнотисянської сільської ради № 1791 від 20.07.2016 та випискою із по господарської книги № 3 за 1986-1990 роки. 09.09.2016 року на виконання статті 1297 ЦК з метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона, [PERSON], як спадкоємець за заповітом, звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори, про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Однак, нотаріусом у вчиненні цієї дії було відмовлено згідно постанови № 75 від 09.09.2016 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та розяснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.09.2016 року за № 45026626 виданої Рахівською державною нотаріальною конторою, встановлено, що у спадковому реєстрі існує чинний заповіт, посвідчений Чорнотисянською сільською радою, який був зареєстровано в реєстрі за № 42. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45026631 від 09.09.2016 року виданої Рахівською державною нотаріальною конторою, встановлено відсутність інформації у Спадковому реєстрі щодо даного спадкодавця. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). 26.10.2015 року ПП [PERSON] була проведена технічна інвентаризація спадкового майна, на підставі якої був виданий технічний паспорт, згідно якого встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 41,04 кв. м., вартість згідно зведеного акту оцінки одноквартирного (садибного) житлового будинку становить 49 120 грн. На підставі наведеного просила визнати за нею, [PERSON], [INFO], мешканкою. с. Богданівка, б/н, Каховського району Херсонської області право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок загальною площею 41,04 кв. м., що розташований у с. Чорна Тиса по вул. Центральна № 224 Рахівського району Закарпатської області. Представник позивачки [PERSON] надав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Сільський голова [PERSON] надав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає. \~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши обставини справи та наявні в справі докази, прийшов до наступного висновку. У відповідності до абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР. Часом відкриття спадщини у відповідності до ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 12 жовтня 1988 року. Після її смерті залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок №224 по вул.. Центральна в с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області, і відносно якого остання розпорядилася шляхом складення заповіту 11 жовтня 1988 року. Згідно даного заповіту [PERSON] належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Чорна Тиса, вул. Леніна № 168 (на даний час будинок № 224 по вулиці Центральна, що засвідчено довідкою Чорнотисянської сільської ради № 1790 від 20.07.2016) заповіла своїй внучці [PERSON]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). \~\~\~\~\~\~\~\~Норми\~ст. 392 ЦК\~не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3\~ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. \~\~ Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. \~\~\~\~\~\~ Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд №224 по вул.. Центральна в с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області виданої ПП [PERSON], спадковий будинок побудований в 1939 році. \~\~\~\~\~\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). \~\~\~\~ Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Документом, що посвідчує належність будинку нині померлій [PERSON] є Виписка із по господарської книги № 3 за 1986-1990 роки, видана Чорнотисянською сільською радою Рахівського району, Закарпатської області 24.06.2016 р., згідно якої встановлено, що дворогосподарство за адресою: с. Чорна Тиса, вул. Центральна, 224 числиться за [PERSON], яка померла 12.10.1988 року, а житловий будинок на даний час перебуває у користуванні громадянки [PERSON], отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. \~\~\~\~\~\~\~\~При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. \~\~\~\~ Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст.. 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, вступив в оперативне управління та володінн спадковим майном і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, так як вступила в управління і володіння спадковим майном спільно проживаючи з спадкодавцем [PERSON] до дня її смерті, як це передбачено п. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Даний факт засвідчено довідкою Чорнотисянської сільської ради № 1791 від 20.07.2016 та випискою із по господарської книги № 3 за 1986-1990 роки. Спору щодо набуття права на спадщину судом не встановлено. Заповіт, складений [PERSON] в користь [PERSON] є чинним ніким не оскаржений та не скасований,підтвердженням чого є Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.09.2016 року за № 45026626. Спадкоємців, які б мали обов"язкову частку в спадщині немає, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45026631 від 09.09.2016 року. \~\~\~\~ Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~ Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved