Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

13.02.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 13592,23 гривні. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05.07.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою була укладена Додаткова угода № 1 до договору про надання банківських послуг SAMDN34000047774641 від 21.07.2011 року, за яким було встановлено на дату підписання угоди заборгованість за зазначеним договором у розмірі 10904,62 грн. Встановлено дату остаточного погашення заборгованості - 30.07.2015 рік, щомісячний платіж складав 395,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 18,00% річних на суму залишку кредиту. Посилаючись на те, що відповідачкою умови Додаткової угоди № 1 не були виконані позивач, просить стягнути з неї прострочену заборгованість за кредитом станом на 28.01.2014 року у сумі 13592,23 грн. В судове засідання представник позивача не з"явився, письмово зменшив свої вимоги, зазначив, що з [PERSON] було укладено ще одну додаткову угоду від 04.02.2013 року про реструктуризацію заборгованості, за яким щомісячний платіж позичальника становить 383,32 грн., у разі прострочення платежів пеня становить 0.15 % від суми залишку непогашеної заборгованості. Представник позивача просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом - 8759,35 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 653,02 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань - 2383.44 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 589.79 грн., а всього 12885.60 грн., розглядати справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, позов визнала частково, суду надала заперечення з яких вбачається, що після укладання додаткової угоди від 04.02.2013 року, сплатила банку 12.08.2013 року 2400 грн., які позивачем не враховані. Крім того просила застосувати строк позовної давності відносно стягнення пені та штрафів. Оцінивши та дослідивши письмові докази по цивільній справі, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.07.2012 року між ПАТ КБ « Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 та 04.02.2013 року та Додаткову угоду № 2 до договору про надання банківських послуг SAMDN34000047774641 від 21.07.2011 року, за якими було встановлено на дату підписання угоди заборгованість за Договором SAMDN34000047774641 від 21.07.2011 року, відповідно у розмірі 10904,62 грн. та 10566.18 грн. Відповідно до останньої угоди від 04.02.2013 року встановлено дату остаточного погашення заборгованості - 30.01.2016 рік, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту ( 32-й день), позичальник сплачує Банку щомісячний платіж, який складає 383,32 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 18,00% річних та 0.15% пені на суму залишку кредиту, штраф згідно п. п. 1.6.3; 1.6.4 Додаткової угоди № 2(а.с. 5,51). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів обумовлено в анкеті, заяві позичальника та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ( Стандарт). Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення) боржник не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен сплатити суму боргу в розмірі, передбаченому договором, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасної сплати відсотків. В зв'язку з цим, станом на 04.04.2014 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме : - заборгованість за кредитом - 8759,35 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом - 653,02 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 2383,44 грн., - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., - штраф ( процентна складова) - 589,79 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Заяву відповідачки про застосування позовної давності до вимог щодо пені та штрафу суд вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Покладення на боржника додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенеює неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). З наданого позивачем розрахунку (а.с. 4, 66) вбачається, що з березня 2013 року [PERSON] порушувала кредитні зобов'язання, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала щомісячні платежі. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (стаття 264 ЦК). Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки - штрафу, пені ( частина 2 статті 258 ЦК України). Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З матеріалів справи вбачається, що 04.02.2013 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено Додаткову угоду про зменшення заборгованості, що виникла за кредитним договором SAMDN34000047774641 від 21.07.2011, між тими ж сторонами, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором. Відповідно до наданого розрахунку позивач рахує розмір пені з квітня 2013 року по 04.04.2014 року. Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржницею окремих зобов'язань (внесення обов'язкових щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідачки повернути весь борг частинами, то право Приватбанку вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного місячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року ( справа № 6-116 цс 13) і є обов'язковою для застосування судами України. Звернувшись до суду 13.02.2014 року позивач має право на стягнення платежів, а саме неустойки- пені та штрафу, строк внесення яких настав після 30 березня 2014 року. З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved