Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.02.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (14.06.2010 року перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 945/091, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 10141,00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та виплачувати проценти за користування кредитом в строки, що передбачені договором. Як зазначає позивач, 26.12.2016 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив позивачу права вимоги до кредитних договорів, укладених між банком та фізичними особами. Зокрема, згідно вищезазначеного Договору відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 945/091 від 08.02.2006 року, укладеним між банком та відповідачем. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, яким є відповідач [PERSON], між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] 08.02.2006 року був укладений договір поруки № 945/091, відповідно до умов якого [PERSON] як поручитель, поручається за виконання позичальником ([PERSON]) обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконали, кредит та відсотки не сплатили. В зв'язку з цим у відповідачів станом на 12.04.2018 року утворилась заборгованість, яка становить: заборгованість за кредитом - 3554,59 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 94111,13 грн., заборгованість по відсотках - 4876,52 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 129110,48 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 223 221,61 грн., а також судові витрати по справі. Статтею 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено поняття "тимчасова окупована територія України" (зокрема це сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя) і встановлено особливий правовий режим цієї території (стаття 4), особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та встановлено забезпечити розгляд цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18.07.2018 року визначена підсудність вищезазначеного цивільного позову Деснянському районному суду міста Києва Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.07.2018 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений через офіційний сайт «Судова влада України» Деснянського районного суду міста Києва, оскільки відповідач на даний час проживає на окупованій території в АР Крим. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась через офіційний сайт «Судова влада України» Деснянського районного суду міста Києва, оскільки відповідачка на даний час проживає на окупованій території в АР Крим. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 08.02.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (14.06.2010 року перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 945/091, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 10141,00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та виплачувати проценти за користування кредитом в строки, що передбачені договором. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника, яким є відповідач [PERSON], що випливають з основного договору, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] 08.02.2006 року було укладено договір поруки № 945/091. Відповідно до умов Договору поруки відповідачка [PERSON] як поручитель, за виконання позичальником ([PERSON]) обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. 26.12.2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив позивачу права вимоги до кредитних договорів, укладених між банком та фізичними особами. Зокрема, згідно вищезазначеного Договору відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 945/091 від 08.02.2006 року, укладеним між банком та відповідачем [PERSON] Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» передало грошові кошти, відповідно ПАТ «Укрсоцбанк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку до Договору відступлення. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов"язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до вимог ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Як встановлено при розгляді справи, ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] в кредит грошові кошти в сумі 10141,00 доларів США, що підтверджується копією Заяви на видачу готівки № 2310 від 08.02.2006 року (а.с. 7). Однак, відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України). Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов Кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Так, станом на 12.04.2018 року відповідачі мають прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 223221,61 грн., з яких: 94111,13 грн. - заборгованість за кредитом; 129110,48 грн. - заборгованість за відсотками. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3348,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved