Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] 11 грудня 2017 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 2007 року вона з відповідачем проживала у незареєстрованому шлюбі. [INFO] року у них народилася дочка [PERSON]. Фактичні шлюбні стосунки з відповідачем припинено з серпня 2010 року, з вересня 2010 року [PERSON] виїхав у невідомому напрямку і його місце знаходження їй невідоме. Позивач зазначає, що дочка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач життям дочки не цікавиться, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. За 7 років та 2 місяці жодного разу дочку не провідував та не бачив. Вона проживала із дочкою у будинку, який належить її матері. Відповідач також матеріальної та ніякої іншої допомоги на утримання дочки не надав та не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, не спілкується з дитиною, що свідчить про ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування своїми обов'язками. На засідання комісії з питань захисту прав дитини орган опіки та піклування, відповідач не з'являвся, так як місце його перебування невідоме. Орган опіки і піклування надав висновок про відмову у задоволенні заяви про позбавлення відповідача батьківських прав та рекомендував їй вирішувати дане питання у судовому порядку. У зв'язку з наведеним, позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно дочки [PERSON], [INFO]; покласти на відповідача судові витрати. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 13.12.2017 року та зобов'язано орган опіки і піклування - Службу у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області подати до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, який надано суду 23.02.2018 року. 15.12.2017 року набрав чинність Закон України від 03.10.2017 року №2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон №2147-VІІІ), яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Враховуючи вимоги підпункту 9 п. 1 Розділу ХІІІ "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ, за яким справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд продовжує розгляд справи. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність та задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність та відсутність позивача, просить задовольнити позовні вимоги. Представник органу опіки і піклування-представник служби у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Грицюк Т.М. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, своїх заперечень чи відзив на позов не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10.09.2008 року виконкомом Журавлинської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивач 18 жовтня 2016 року уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим їй присвоєно прізвище "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 18.10.2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 8). Відповідно довідки від 03.05.2017 року, виданої виконкомом Журавлинської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], вітчимом [PERSON] та сестрою [PERSON] (а.с. 10). Позивач за місцем проживання характеризується позитивно, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, утримує власне господарство, що підтверджується характеристикою, виданою Журавлинською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 18). Як вбачається з акту обстеження умов проживання сім'ї позивача, складеного 03.05.2017 року Журавлинською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області в складі голови сільської ради [PERSON], депутата [PERSON], зав. ФАП [PERSON], свідків [PERSON] і [PERSON], сім'я позивача проживає в [ADDRESS], у власному будинку, який знаходиться в гарному стані, будинок обставлений меблями та побутовою технікою, тоюто має всі умови для проживання, відповідач життям дочки [PERSON] не цікавиться, дитину не відвідує, матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дочки не приймає (а.с. 9). Згідно довідки за №16, виданої 04.05.2017 року філією навчально-виховного комплексу «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. ім. Т.Г. Шевченка-гімназія» «Журавлинська загальноосвітня школа - дошкільний навчальний заклад», відповідач протягом навчання дочки [PERSON], учениці 2-го класу, не цікавився її шкільним життям, не з'являвся на батьківські збори (а.с. 11). Згідно письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] від 04.05.2017 року, батько [PERSON] участі у вихованні дитини [PERSON] не приймає, з серпня 2010 року дитину не відвідує (а.с. 12-13). Як вбачається з довідки за №2063/135-24 від 05.05.2017 року та розрахунку заборгованості по аліментах за період з 01.09.2016 року по 01.05.2017 року, виданих Голованівським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, станом на 01.05.2017 року заборгованість у відповідача перед позивачем по сплаті аліментів на утримання [PERSON] становить 39000 грн. (а.с. 14-15). Згідно довідки, виданої 07.06.2017 року управлінням соціального захисту населення Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, позивач протягом 2017 року у квітні та травні отримувала допомогу по 860 грн. (а.с. 16). Відповідно до наданого суду висновку органу опіки і піклування Голованівської райдержадміністрації Кіровоградської області від 24.01.2018 року №01-32/10/1, останній не міг визначитись з питанням щодо розв'язання спору, оскільки відповідач не з'явився на засідання комісії, місце його перебування невідоме, тому розглядати дане питання в односторонньому порядку орган опіки та піклування не може (а.с. 53). Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року (набрала чинність для України 27.09.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] з серпня 2010 року і по день розгляду справи (більше 7-ми років) не виявляв щодо дитини [PERSON] батьківського піклування, оскільки не провідував дитину, не цікавився її життям та здоров'ям, має заборгованість по сплаті аліментів, не відвідує шкільний заклав в якому навчається дочка і таких дій вчиняти не намагався. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач протягом шести років не здійснював жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини, після звернення позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявив уваги до дитини, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відзив на позов та заперечення до суду не подав, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. Встановивши наявність умисних дій [PERSON] щодо невиконання батьківських обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дитини. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції за №24543 від 08.12.2017 року (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 640 грн., що підлягає відшкодуванню. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved