Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, мотивуючи тим, що позивачу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.11.2007 року належать нежитлові підвальні приміщення загальною площею 43,0 кв.м по [ADDRESS]. Позивач має намір провести у вказаних приміщеннях капітальний ремонт, однак, відповідачі чинять перешкоди у користуванні примішеннями, у дверях, що мають загальний вхід до підвальних приміщень встановили замок, ключі від якого для виготовлення дублікату позивачу не надають. Крім цього, особисто не впускають його у підвальні приміщення, у зв"язку з чим позивач неодноразово звертався із скаргами до Івано-Франківського МВ УМВС та отримував висновки. Оскільки, на даний час відповідачі продовжують чинити перешкоди у користуванні вказаними нежитловими підвальними приміщеннями, то змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримали з мотивів викладних в позовній заяві, просили задоволити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], адвокат Брусков Я.В. проти задоволення позову заперечили в повному обсязі. Відповідачі суду повідомили, що жителі будинку [ADDRESS] є власниками на праві спільної сумісної власності приміщень загального користування в даному будинку, в тому числі підвальних приміщень, а тому, без їхньої письмової згоди на купівлю-продаж приміщень ніхто не мав права продавати вказані приміщення. Оскільки, жильці будинку не давали згоди на продаж підвальних приміщень, то це було незаконно оформлено через ЖЕО №4. [PERSON] на той час працювала в ЖЕО №4, її чоловік незаконно використовував частину підвального приміщення під шевську майсерню і ремонтував там взуття, тому [PERSON] незаконно оформила документи і отримала у власність частину підвального приміщення. Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] нежитлових підвальних приміщень будинку [ADDRESS] від 13.11.2007 року є недійсним, оскільки, не було погоджено дозволу жильців будинку на купівлю-продаж нежитлових приміщень, не було погоджено питання ведення підприємницької діяльності з продавцями та покупцями. Відповідно до вказаного договору [PERSON] зобов"язаний був укласти з власниками та орендарями приміщень в будинку по [ADDRESS] або з ЖЕО, що обслуговує даний будинок, договір про спільне користування зазначеною будівлею, а також прилеглою до будинку земельною ділянкою у місячний термін з дня нотаріального посвідчення договору. Однак, на даний час такого договору не укладено. Крім цього, придбана у власність частина підвального приміщення є коридором-проходом до бомбосховища і тому ніяк не може бути продана у приватну власність. А тому, просили в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] суду повідомила, що у 2009 році та у середені серпня 2014 року вона разом із представницею позивача [PERSON] приходили до будину по [ADDRESS]. Оскільки, вхідні двері до під"їзду були зачинені, змушені були чекати поки хтось не вийде та не відчинить. Жінка, якою є відповідачка [PERSON] не впускала їх в приміщення будинку та в телефонному режимі викликала інших жителів будинку та фізично не давала їм можливості зайти в під"їзд. На пред"явлені представницею документи на підтвердження права валсності на нежитлові підвальні приміщення відреагували образами, прокльонами та відмовились пропускати їх. А тому, змушені були викликати працівників міліції, які провели профілактичну бесіду із жителями будинку. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Воробчук Т.О. на праві приватної власності належать нежитлові підвальні приміщення в будинку [ADDRESS] (а.с.4, 5). Відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що відповідачі перешкоджають йому користуватись нежитловими підвальними приміщеннями загальною площею 43,0 кв.м по [ADDRESS], зокрема у дверях, що мають загальний вхід до підвальних приміщень, встановили замок ключі від якого для виготовлення дублікату не дають. Крім того фізично не дають доступу до приміщень. З даного приводу позивач неодноразово звертався до Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області на що отримав відповіді, з яких вбачається, що опитані мешканці будинку [ADDRESS] повідомили, що з приводу надання ключа від підвального приміщення до них не звертались. [PERSON], як особу, яка має право користуватись підвальними приміщеннями не знають, будь-яких документів він їм не пред"являв. Оскільки, в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини [PERSON] рекомендовано звернутись до Івано-Франківського міського суду в порядку цивільного судочинства (а.с.6-9). Однак, в судовому засіданні було встановлено, що представниця позивача [PERSON] пред"являла відповідачам документи, які підтверджують право власності позивача на нежитлові підвальні приміщення у будинку [ADDRESS], та саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинили перешкоди у доступі позивачу та їй як представнику позивача до вказаних приміщень. Відповідачі в судовому засіданні повідомили, що позивач незаконно отримав право власності на нежитлові підвальні приміщення в будинку [ADDRESS], оскільки, ніхто із жильців вказаного будинку та ЖЕО №4 згоди на купівлю-продаж не давав. Однак, як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] придбав нежитлові підвальні приміщення у гр. [PERSON], які належали їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. 14.02.2007 року, по реєстру №Д0097 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13696408, виданого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентеризації 26.02.2007 року. На момент розгляду справи договір купівлі-продажу від 13.11.2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON] у встановленому порядку недійсним не визнаний, а тому посилання відповідачів, що позивач незаконно отримав право власності на нежитлові підвальні приміщення в будинку [ADDRESS] є голослівним. Відповідачами та адвокатом [PERSON] жодних доказів на спростування тверджень позивача щодо перешкод у користуванні нежитловими підвальними приміщеннями суду не надано та такі твердження в судовому засіданні не спростовано. Судом було роз'яснено сторонам, в тому числі представнику відповідачки порядок подання доказів у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Відповідачка [PERSON] посилається на те, що дублікати ключів позивачу має надати ЖЕО №4, однак згідно листа КП "Єдиний розрахунковий центр" від 03.11.2014 року у КП "Єдиний розрахунковий центр"(на балансі якого знаходиться будинок [ADDRESS]) відсутні ключі від підвалу будинку [ADDRESS] (а.с.10). В п.п. 1, 3 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до п. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимогати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з цим суд зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved