Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 06.05.2000р., від шлюбу мають двох дітей. Спільне життя не склалося, відповідач не приділяв уваги сім'ї, постійно вживав алкоголь, вчиняв бійки, після чого склалися неприязні стосунки. Матеріально відповідач [PERSON] та дітям не допомагає, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинені з грудня 2012 р., а тому просить шлюб розірвати. Також позивач вказала, що у період шлюбу сторонами було придбано спільне майно, а саме житловий будинок який розташований за адресою: [ADDRESS], за ціною 40364 грн., який підлягає поділу між ними. Однак під час сумісного проживання позивач та відповідач у вказаному житловому будинку не мешкали, вони проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] що є особистою приватною власністю позивача, який вона придбала до шлюбу, а саме 14.03.2000 року. Відповідач прописаний у цьому будинку з 06.02.2003 року, що є доказом того, що подружжя постійно там мешкало. 15.06.2014р. позивач разом з дітьми була вимушена виїхати до Росії у м. Шахти. З травня 2014 року в будинку за адресою: [ADDRESS] проживав відповідач. За час проживання у вказаному будинку відповідач використав природній газ на суму 35311,58грн., в результаті чого будинок був відключений від газопостачання. Крім того, за вказаний період відповідач використав електроенергію на суму 1181,89 грн. Просить суд шлюб між сторонами розірвати, визнати право спільної сумісної власності на майно подружжя, визнати права власності на 1/2 частину будівлі за позивачем та встановити факт самостійного користування особистим майном. У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечує проти розірвання шлюбу, в іншій частині позову просив відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково. Вважав, що розірвання шлюбу відповідає інтересам сторін. Позов в частині поділу майна подружжя не визнав, вважав, що будинок придбаний за кошти відповідача, а тому не підлягає поділу. Крім цього зазначив, що відповідач вклав у даний будинок власні кошти на ремонт. Також заперечував проти визначення за відповідачем факт особистого користування майном, оскільки позивач також приїжджала та проживала у вказаному будинку. Крім цього в письмових запереченнях вказав, що позивач особисто прохала відповідача проводити опалення будинку. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 травня 2000 року у Станично-Луганському відділі реєстрації актів громадського стану Луганської області, актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.05.2000 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серій [NUMBER] від 24.11.2009р. та [NUMBER] від 06.10.2000р. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім?ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з?ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] в цій частині задоволенню, так як сторони однією сім?єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, а тому шлюб повинен бути розірваний. Що стосується позовних вимог про поділ майна подружжя, то судом встановлено наступне. З письмових матеріалів справи вбачається, що у період шлюбу сторонами був придбаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку від 21.04.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав № 29768300 від 22.04.2011 року та витягом з державного реєстру правочинів № 9819486 від 21.04.2011 року. Вказаний житловий будинок зареєстрований за відповідачем [PERSON]. Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок, зважаючи на те, що він був придбаний у період шлюбу, вона сама виховує двох дітей, потребує додаткових коштів. Представник відповідача, заперечуючи проти цього, зазначає, що будинок був подарований [PERSON] відповідачу особисто, але фактично був оформлений як договір купівлі-продажу. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов"язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Але слід зазначити, що будь-яких належних доказів на підтвердження того, що будинок був подарований особисто відповідачу та є його особистим майном, суду надано не було. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що житловий будинок повинен бути визнаний спільним майном подружжя і підлягає поділу на загальних підставах. Виходячи з вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині розподілу будинку підлягають задоволенню, а тому за позивачем та відповідачем повинно бути визнано право власності по 1/2 частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Що стосується вимог про встановлення факту самостійного користування особистим майном суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу та суд може захистити право або інтерес у спосіб визначений законом або договором. Як встановлено в судовому засіданні, дійсно в період часу з травня 2014р. по 2016р. в будинку [ADDRESS] утворилась заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, зокрема за оплату газопостачання та електроенергії на суму 36493 грн. 47 коп. Вказана заборгованість організаціям з надання комунальних послуг сторонами не сплачена. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема наявності заборгованості перед організаціям з надання комунальних послуг, що не передбачає такого способу захисту як встановлення факту самостійного користування особистим майном, а тому суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту прав. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial