Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

17 липня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява Комунальної установи "Запорізький дитячий будинок-інтернат" Запорізької обласної ради, який діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 30 грудня 2014 року та по теперішній час малолітній [PERSON] , [INFO] знаходиться в Комунальній установі "Запорізький дитячий будинок-інтернат" Запорізької обласної ради. Батько дитини - [PERSON], рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 15 червня 2010 року позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] , 2008 року народження. Мати дитини - [PERSON] з середини 2018 року долею та станом здоров"я сина не цікавиться, вихованням сина не займається, не відвідує його, не приймає участі в утриманні сина. Оскільки відповідач зареєстрована на непідконтрольній державній владі України території у м. Донецьку, малолітній [PERSON] не може отримувати державну допомогу. Від отримання виплат залежить рівень матеріального забечпечення дитини. [PERSON] ухиляється від виховання свого сина, нехтує своїми батьківськими обов"язками, тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання її дитини. Представник позивача Комунальної установи "Запорізький дитячий будинок-інтернат" Запорізької обласної ради - Ярошенко О.О., належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, справу розглядати без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача, про що надав відповідну заяву (а.с. 60-62). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області Роменська В.В., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила справу розглядати без її участі, про що надала відповідну заяву (а.с. 56, 57). Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с. 54), в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала. Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року було прийнято рішення про розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку 24 жовтня 2008 року, актовий запис № 921, [PERSON] народився [INFO] в м. Донецьк Донецької області, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Батько дитини - [PERSON] рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 15 червня 2010 року позбавлений батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-15). Відповідно до Витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 19 грудня 2014 року № 63/786, наданого в.о. завідувачем КЗ "ЗОПМПК" ЗОР Шведун Т.А., малолітній [PERSON] , [INFO] , має певні захворювання та потребує постійної допомоги нагляду дорослого (а.с. 9). Згідно довідки № 281 від 08 липня 2019 року, наданої директором Комунальної установи "Запорізький дитячий будинок-інтернат" Запорізької обласної ради Гончаренко Л.В., малолітній [PERSON] , [INFO] , з 30 грудня 2014 року та по теперішній час знаходиться на вихованні та повному державному забезпеченні в Комунальній установі "Запорізький дитячий будинок-інтернат" Запорізької обласної ради для розумово відсталих дітей на повному державному забезпеченні (а.с. 12). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 листопада 2017 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки судом у тому числі і на підставі висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району не було встановлено, що відповідач відсторонилася від виконання своїх батьківських обов"язків (16-18). Однак, з середини 2018 року відповідач [PERSON] в Комунальній установі "Запорізький дитячий будинок-інтернат" Запорізької обласної ради не з"являлася, дитину не відвідувала, станом здоров"я, умовами виховання, утримання, потребами дитини не цікавилася, письмових чи усних запитів про дитину від відповідача на адресу будинку-інтернату не надходило, матеріально відповідач дитину не підтримує, що підтверджується актом про невідвідування від 08 липня 2019 року, наданим Комунальною установою "Запорізький дитячий будинок-інтернат" Запорізької обласної ради (а.с. 19). Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Петровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 07 червня 2003 року, відповідач [PERSON] зареєстрована на тимчасово непідконтрольній державній владі України території за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Згідно інформації, наданої Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради 22 липня 2019 року, за даними сегменту "Облік ВПО" відомості щодо [PERSON] , [INFO] , відсутні (а.с. 23). Згідно повідомлення Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Донецькій області, відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , відсутні. За обліками бази даних Державної інформаційної системи (ДІС) та Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами (ЄІАС УМП), відомості щодо документування паспортом громадянина України у вигляді ІD-картки та паспортом громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , відсутні (а.с. 33). Так, судом достовірно встановлено, що мати дитини - [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконуєть, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні своєї дитини. Малолітній [PERSON] з матір"ю не проживає, перебуває в Комунальній установі "Запорізький дитячий будинок-інтернат" Запорізької обласної ради. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги по суті, суд виходить з такого. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їхнє здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їхніх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини. Є підставою позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав є крайньою міриою відповідальності, це означає, що застосовується така міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, яка тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на неї Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку від 11 вересня 2019 року № 02/01-27/0929 районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки вона повністю відсторонилася від виконання своїх батьківських обов"язків. Суду надано достатньо доказів, того що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не виявляє справжнього інтересу до внутрішнього світу дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створє умов для отримання дитиною освіти, не піклуються про підготовку сина до самостійного життя. Таке ставлення матері до дитини негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я, не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та є неприпустимим у сучасному цивілізованому суспільстві. Відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні сина, дитина не може отримувати державну допомогу, від якої залежить рівень її матеріального запезпечення. Отже, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 гривень. Згідно положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1200,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд враховує наступне. Позивач, згідно з приписами Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Крім того, згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що подані до суду позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Так, згідно з положеннями ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується окремо за кожну позовну вимогу майнового характеру, за кожну позовну вимогу немайнового характеру та окремо за вимогу майнового та немайнового характеру. Якщо пред`явлено позов з кількома майновими або немайновими вимогами, то судовий збір сплачується з кожну вимогу окремо. Враховуючи викладене, а також те, що судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 3842,00 гривень (за вимогу немайнового характеру щодо позбавлення батьківських прав - 1921,00 грн., та за вимогу майного характеру щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - 1921,00 грн.). Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved