Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.07.2015 р. Банк надав [PERSON] строком на 36 місяців (до 31.07.2018 р.) грошові кошти в розмірі 26 267,29 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписана Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами складають між сторонами Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до п.1.1.2.5 Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за Кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 15.02.2016 року має прострочену заборгованість в сумі 35 717,54 гривень. Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи належним чином. Судова повістка, надіслана за адресою місця реєстрації [PERSON], вручена останньому належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Враховуючи викладене, на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, Банк зобов"язаний надати кредит Позичальнику, в розмірі та на умовах, що передбачені кредитним договором, а Позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.07.2015 р. Банк надав [PERSON] на строк до 31.07.2018 р. грошові кошти в розмірі 26 267,29 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами складають між сторонами Кредитний договір. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до п.1.1.2.5 Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно до п.2.1 Генеральної угоди [PERSON] зобов'язався здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості з 01 по 25 число кожного місяця, надаючи Банку щомісячний платіж в розмірі 952,98 гривень. Відповідно до п.1.1.2.6 Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, Позичальник зобов'язаний на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду Банку. Відповідно до п.1.1.5.20. Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень (в еквіваленті 500 грн. по кредитним картам, відкритим у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Відповідно до п.1.1.5.25 Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за несвоєчасну послуг передбачених даним Договором, Умовами та Правилами, Клієнт сплачує Банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочки. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов"язання за Кредитним договором. Як зазначає позивач, станом на 15.02.2016 р. заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 35 717,54 гривень, з яких: - 25 661,89 гривень - заборгованість за кредитом; - 2 572,85 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4 105,88 гривень - заборгованість за пенею та комісією; - 3 376,92 гривень - штраф , передбачений п.2.2 Генеральної угоди. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками, пенею та комісії за користування кредитом відповідно до положень договору, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Однак, на думку суду, не підлягають задоволенню про стягнення з відповідачів штрафу в розмірі 3 376,92 гривень, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем застосована до відповідача цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафу за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов»язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, суд вважає, що дані обставини є порушенням ст..61 Конституції, а тому вимоги Банку про стягнення штрафу не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі, пропорційно до задоволених вимог ( 91%). Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.10, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: partial