Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що 06.08.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, зобов'язання за яким позивач виконав - надав відповідачу кредит на суму 9697,02 грн. за умови його повернення та сплати 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії, а відповідач ці зобов'язання не виконав належним чином, у зв"язку з чим станом на 28.02.2015р. заборгованість по вказаному кредитному договору складає суму 22647 грн. 85 коп., яка складається з заборгованості: за кредитом - 9697,02 грн.; за процентами за користування кредитом - 9946,17 грн.; за пенею та комісією - 1450 грн.; за штрафом (фіксованої частини) - 500 грн. та за штрафом (процентної складової) - 1054,66 грн. (відповідно до Умов і правил надання банківських послуг). Представник позивача подав заяву, в якій просив розглянути позовну заяву без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. При цьому, судом враховано, що відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі, копію вказаного кредитного договору (анкети-заяви) між сторонами (з додатками), суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору; Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Відповідно до положень ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов"язання. 06.08.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, зобов'язання за яким позивач виконав - надав відповідачу кредит на суму 9697,02 грн. за умови його повернення та сплати 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії, а відповідач ці зобов'язання не виконав належним чином, у зв"язку з чим станом на 28.02.2015р. заборгованість по вказаному кредитному договору складає суму 22647 грн. 85 коп., яка складається з заборгованості: за кредитом - 9697,02 грн.; за процентами за користування кредитом - 9946,17 грн.; за пенею та комісією - 1450 грн.; за штрафом (фіксованої частини) - 500 грн. та за штрафом (процентної складової) - 1054,66 грн. (відповідно до Умов і правил надання банківських послуг). В довідці адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у м. Києві від 05.05.2015 року зазначено, що [PERSON] помер та знятий з реєстрації 07.11.2014 року, доказів зворотного позивач не надав, а отже вказана обставина вважається судом встановленою (а.с.6). Так, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.5 ст.1268 ЦК України: спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Проте, позивач не надав доказів, що відбувся перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Конкретних осіб - спадкоємців позивачем не визначено, позов до них не пред"явлено. Крім того, судом враховано, що ст.33 ЦПК Україна передбачає можливість заміни первісного відповідача належним відповідачем виключно за клопотанням позивача (яке по даній справі відсутнє). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed