Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

15 січня 2018 року позивач звернулася до Олександрівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди землі та стягнення збитків, завданих внаслідок неналежного його виконання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 2015 році помер [PERSON], з яким вона у 2009 році укладала договір оренди землі № 169 від 25 листопада 2009 року зареєстрований у Олександрійському районному відділі Донецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі землі внесеного запис від 25.11.2009 року № 04091650003. Згідно зазначеного договору [PERSON] (Орендодавець), що діяла на підставі Державного акта на право власності на землю серія «ІV-ДН» № 046810 реєстраційний № 152 від 03 вересня 2002 року з одного боку передала [PERSON] місцезнаходження вул. Пушкіна, 4/32 м. Білозерське Добропільський район Донецька область (Орендар) з другого боку, в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 6,17 га строком на 20 років.Після смерті [PERSON]Ф у 2015 році дана земельна ділянка перейшла у користування його жінки [PERSON] на підставі ст. 7 ЗУ «Про оренду землі»: право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Але за вказаним договором ні [PERSON] ні його правоприємник не виконували належним чином свої зобов'язання щодо здійснення оплати за оренду земельної ділянки, чим порушували істотну умову договору щодо орендної плати. Відповідач тривалий час порушував істотну умову договору щодо орендної плати за користування земельною ділянкою, а саме постійно не доплачував орендну плату обумовлену в договорі, адже згідно договору відповідач мав сплачувати їй щорічно 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а фактично сплачував значно менше, шо підтверджується відповідними записами та її підписом у документах, що знаходяться у відповідача, які він, на її прохання, відмовився надати. Вважає, що з моменту укладення договору оренди і до 2017 року сума завданих їй збитків, внаслідок недоплаченої орендної плати склала 34277, 76 гривень, та виклала відповідний розрахунок. Окрім цього, під час укладання договору оренди земельної ділянки [PERSON] забрав у неї оригінал державного акту на право приватної власності на землю, мотивуючи це тим, що акт потрібен для складання додатків до договору, але так і не повернув їй зазначений акт, а його правонаступник [PERSON] також відмовляється повертати їй акт, ані на її прохання, ані на її вимогу, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися до поліції. Але працівники Олександрівського відділення поліції «не встановили фактичного підтвердження про скоєння кримінального правопорушення». Про будь- які інші прийняті рішення з цього приводу їй не повідомляли. Просить розірвати договір оренди землі № 169 від 25 листопада 2009 року, згідно якого [PERSON] з одного боку передала [PERSON] (правоприємник [PERSON]) з другого боку, в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 6,17 га строком на 20 років та стягнути з відповідача суму недоплаченої орендної плати у розмірі 34 277, 76 грн. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву відповідно до якого, починаючи з моменту укладання Договору і до теперішнього часу умови договору виконуються стороною орендаря своєчасно і в повному обсязі: земельна ділянка використовується за призначенням; своєчасно сплачується орендна плата, про що свідчить розрахунково-платіжна відомість, в якій позивач ставить свій підпис про отримання орендної плати. Жодних претензій чи нарікань на невиконання стороною орендаря взятих на себе за Договором зобовязань з моменту підписання Договору і дотепер від позивача по справі не надходило(а.с. 51-52). В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала, надавши пояснення відповідні викладеному в позовній заяві, при цьому пояснила, що недоплата полягає в тому, що вони не повністю розраховувалися з нею за роки, відомість вони надали, заборгованість виникла велика. Оскільки, її менша дочка знаходиться в реанімації, їй потрібні кошти, тому звернулась до суду, щоб їй повернули те, що не доплатили за ті роки. Вважає, що договір необхідно розірвати бо відповідач тривалий час недоплачувала їй орендну плату і це вона вважає суттєвим порушенням договору та підставою для його розірвання. Вона тривалий час була вимушена у відповідача випрошувати орендну плату, як милостиню. Раніше вона не зверталась до суду, щоб відшкодувати недоплату, бо не було коштів. Коли взяла оцінку землі у земельному відділу то зрозуміла що багато недоплати, яку відповідач повинна повернути. У 2017 році сплатили повністю, договір виконали. [PERSON] помер 10.12.15 року, за 2015 рік були договірні відносини з ним. До моменту смерті, Борисов їй казав, подавай на суд, але вона не подавала, бо потрібно було платить. На даний час, їй дочка допомагає, вона нічого не платила, дочка платила судовий збір. До моменту смерті [PERSON], він будь-якої розписки їй не надавав, що винний кошти. У 2016 році [PERSON] сплатила менше, а у 2017 році [PERSON] сплатила суму відповідно до договору, тому вона заперечень, щодо виконання договору в 2017 році немає. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що у 2002 році позивачка здійснила обмін сертифікату на земельну частку пай, як колишній працівник КСП ім.. Леніна на державний акт, про що свідчить державний акт, копія якого є у реєстровій справі, документ доданий до позову, державний акт отримано позивачем у 2002 році, договір відповідає вимогам чинного законодавства на той час, посилання позивачки стосовно того, що 20 років це мінімальний термін, не відповідає дійсності, оскільки мінімального терміну договору на той час, на 2009 рік, законодавець взагалі не установлював, тому, з яких саме причин уклали спірний договір на 20 років йому не відомо. В судовому засіданні позивачка пояснила, що її чоловік був винен кошти [PERSON], і саме тому договір був укладений на значний термін. Щодо договору, він укладений, підписаний сторонами, відповідає внутрішній волі сторін на час укладання, містить всі суттєві умови договору, у тому числі нормативно-грошову оцінку землі, строк його дії, відсоткової ставки орендної плати, строки виплати орендної плати, чітко зазначений період, договір зареєстрований у належний спосіб у відділі Держкомзему, як вимагав на той час законодавець, про що свідчить реєстровий напис. Договір є чинним, дійсний на теперішній час, жодних підстав для визнання його недійсним, розірвання договору сторона відповідача не вбачає. Щодо посилання відповідачки на той факт, що їй не доплачували орендну плату, то жодних пропозицій починаючи з 2009 року і до часу звернення до суду з цим позовом, щодо зміни умов договору, в тому числі в частині розміру орендної плати, від сторони позивача не надходило. Дії позивача, щодо звернення до суду з позовом, розцінює як прояви недобросовісної конкуренції. Вважає, що у сторін є змога врегулювати документально спірні правовідносини, у тому числі шляхом підписання додаткової угоди до договору. Відповідач, яка в належний спосіб успадкувала і раніше вела спільний бізнес з померлим [PERSON] і на теперішній час, не відмовляється від виконання умов договору, що підтверджує і сама позивачка. Вважає, що в позові відсутні підстави ставити питання про розірвання договору, та стягнення коштів тому, що орендна плата відповідає оцінці зазначеній в договорі, та відповідає відсотковій ставці. Пропозицій щодо умов договору від позивачки не надходило. Щодо недоплачених сум вважає, що ці вимоги позивача є безпідставними тому, що розрахунок, який міститься в позовній заяві не відповідає дійсності та умовам договору. В договорі орендна плата зазначена, нормативно-грошова оцінка та відсоткова ставка зазначена. Кожного року в зазначений час позивачка отримувала орендну плату, вчиняла про це власний підпис в відомості, та не заперечує цього факту. Нормативно-грошова оцінка сама собою передбачає індексацію оцінці землі, це не є величина постійна, вона кожного року змінюється, в залежності від росту інфляції, але відповідні зміни до договору необхідно було вносити в належний спосіб. Позивач пропустила строк позовної давності для звернення з позовом до суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, надала суду показання, що позивач є її мамою, з якою вона тривалий час проживала. Їй відомо, що в 2009 році позивач уклала договір з [PERSON] [PERSON] обіцяв їй сплачувати орендну плату та не ображати. Однак виплачував орендну плату з запізненням. Вони до березня ходили з проханням виплатити орендну плату. Він сплачував потрошку, та вимагав розписки. В 2016 році орендну плату вже сплатила [PERSON] в сумі 5000 грн., в 2017 році в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, свідка, дослідивши письмові докази в судовому засіданні встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13). Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором (ст. 31). У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки (ст. 34). Спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку (ст.35). За вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За вимогами ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В судовому засіданні встановлено, що позивач відповідно до державного акту ІV-ДН № 046810 року є власником земельної ділянки площею 6,17 га. на підставі рішення Микільської сільської ради від 27.12.2001 року №51 (а.с.18). Відповідно до реєстраційної справи та плану (схема) меж земельної ділянки позивач є власником земельної ділянки площею 6,17 га. з кадастровим номером 1420386600:01:001:0351, яку здала в оренду строком на 20 років [PERSON] (а.с. 9-14). Відповідно до договору № 169 оренди землі від 25.11.2009 року, [PERSON] передала в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Микільської сільської ради (колишнє КСП "Леніна") площею 6,17 га. Грошова оцінка земельної ділянки на час укладення договору становить 74526,43 грн. (п.2.4). Строк дії договору - 20 років (п.3.1). Оренда плата за користування земельною ділянкою складає 3% річних та вноситься в строк з 25.08 по 25.12. (п.4.1, 4.3). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції (п.4.2). Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності в порядку встановлену законом; ліквідації юридичної особи-орендаря; за взаємною згодою сторін; розірвання договору в односторонньому порядку не допускається (п. 12.2, 12.3). Договір засвідчений підписами сторін (а.с.15-16). Відповідно до акту прийому-передачі від 25.11.2009 року сторони по договору [PERSON] передала [PERSON] та він прийняв земельну ділянку площею 6.17 га. розташованої на території Микільської сільської ради (колишнє КСП "Леніна"), що засвідчено підписами сторін (а.с.19). Відповідно до листа Олександрівського ВП Краматорського ВП від 07.12.2017 року № 6142/304/06-2017, заява позивача була зареєстрована до журналу Єдиного обліку Олександрівського ВП за №2265 від 03.12.2017 року і розглянуто, скоєння кримінального правопорушення на час прийняття рішення не встановлено (а.с.20). Відповідно до заяви [PERSON] від 03.12.2017 року, вона зверталась до Олександрівського ВП з проханням прийняти заходи до [PERSON], який не платить їй орендну плату за 2017 рік за користування земельним паєм та не повертає їй акт на земельний пай (а.с. 32). Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів [PERSON], відповідач не подавав жодних відомостей про сплачені їй доходи (а.с. 21). Відповідно до листа відділу Держгеокадастру в Олександрівському районі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка знаходиться на території Микільської сільської ради (колишнє КСП "Леніна") площею 6.17 га. становила: за 2010 рік - 79016,76 грн.; за 2011 рік - 79016,76 грн.; за 2012 рік - 138753,43 грн.; за 2013 рік - 138753,43 грн.; за 2014 рік - 138753,43 грн.; за 2015 рік - 173303,03 грн. та за 2016 рік - 207963,63 грн. (а.с. 63). Відповідно до висновку Олександрівського ВП від 06.12.2017 року за заявою [PERSON] від 03.12.2017 року, щодо прохання прийняти міри до [PERSON], який не платить їй орендну плату за 2017 рік за користування земельним паєм та не повертає їй акт на земельний пай, перевірку закінчено, так як відсутні ознаки кримінального правопорушення (а.с. 34). Відповідно до довідки № 01-09/89 від 27.02.2018 року Олекандрівського районного центру ПМСД, відповідач [PERSON] перебуває на лікуванні у сімейного лікаря, та приймати участь в судових засіданнях за станом здоров'я не може (а.с.50). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 919918, [PERSON] помер 10.12.2015 року (а.с.55). Згідно з розрахунково-платіжною відомістю за оренду земельного паю, [PERSON] претензій за 2017 рік не має, в графі "подпись в получении" міститься підпис [PERSON] про отримання коштів за оренду землі в наступних розмірах та за наступні періоди: 01.09.2008 року - 2236,00 грн., 10.10.2009 року - 2236,00 грн., 30.09.2010 року - 2236,00 грн., 20.10.2011 року - 2236,00 грн., 15.11.2012 року - 2236,00 грн., 13.10.2013 року - 3000,00 грн., 20.12.2014 року - 3000,00 грн., 11.09.2015 року - 3000,00 грн., 15.12.2016 року - 5000,00 грн., 19.12.2017 року - 7500,00 грн. (а.с. 56-57). Після дослідження всіх письмових доказів, позивач заявила, що не вважає за необхідне на даний час розривати договір оренди, але на стягненні грошових сум наполягала. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання договору оренди землі № 169 від 25 листопада 2009 року, згідно якого [PERSON] з одного боку передала [PERSON] (правоприємник [PERSON]) з другого боку, в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 6,17 га строком на 20 років, - задоволенню не підлягають, оскільки підстави для розірвання договору відсутні, орендарем та його спадкоємцем [PERSON] умови договору № 169 не порушуються, обставин для розірвання договору зазначених в п. 12.2 договору № 169 в судовому засіданні не встановлено. Позивач в судовому засіданні не оспорювала належне виконання договору оренди відповідачем [PERSON] в 2017 році та на час розгляду справи судом. Позивач відмовилась від вимог про розірвання договору оренди. Позовна вимога про стягнення з відповідача суму недоплаченої орендної плати у розмірі 34 277, 76 грн., підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, та не оспорювалося сторонами, що в період з 2008 року по 2015 рік виконання договору оренди здійснював орендар [PERSON]. Позивач в зазначений період отримувала плату за оренду землі за 2008-2015 роки від орендаря [PERSON] в час передбачений умовами договору та в розмірі, що відповідав розміру визначеному п .2.4 та п. 3.1 договору (а.с.56-57). Під час обчислення розміру орендної плати за 2010-2015 роки орендарем не був врахований індекс інфляції, однак позивач з жодними вимогами до орендаря щодо обчислення орендної плати з урахуванням індексу інфляції не зверталася, за захистом своїх прав до суду не зверталася. На час відкриття спадщини орендар [PERSON] не мав перед позивачем жодних визначених законом, договором, або рішенням суду зобов'язань. З огляду на викладене, з урахуванням вимог ст. 1218 ЦК України, суд дійшов до висновку, що до складу спадщини, яку успадкувала відповідач [PERSON] не входять зобов'язання щодо сплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції в обсязі позовних вимог за зазначений період. Вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача недонарахованої суми орендної плати за 2016 рік, підлягають задоволенню, оскільки п. 4.2 договору оренди передбачене обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції. За інформацією Відділу в Олександрівському районі ГУ ДГК у Донецькій області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 6,17 га, яка належить [PERSON] за 2016 рік складає 207963,63 грн. (а.с.33), 3% від грошової оцінки складають - 6238,89 грн., фактично позивачу була сплачена грошова сума в розмірі 5000 грн. Недоплачена сума яка складає 1238,89 грн., підлягає стягненню з відповідача. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що розмір орендної плати, що виплачується орендодавцю, обчислюється з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які відповідач самостійно сплачує за орендодавця, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми сплачених доходів від 07.12.2017 року (а.с.21), будь-які відомості про доходи [PERSON] в вигляді орендної плати за 2016 рік та 3-ри квартала 2017 року відсутні. Судові витрати позивача по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та складають грошову суму в розмірі 25,48 грн.. На підставі зазначеного, ст.ст. 761, 792, 1218, 1219 ЦК України, ст.ст. 93, 141 ЗК України, Закону України «Про оренду землі», та

Outcome: partial