Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 10.01.1999 року виконкомом Іванопільської селищної ради Чуднівського району, актовий запис № 1, та поділити спільне сумісне майно, а саме: квартиру № 123 за адресою м. Бердичів, вул. Бр. Міхєєвих, 6; автомобіль ВАЗ - 21723, номер кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER], 2009 року випуску, визнавши за ним та відповідачкою право власності на 1/2 частку за кожним. Мотивуючи тим, що з відповідачкою перебувають у шлюбі з 10.01.1999 року. Від шлюбу дітей не мають. Протягом останнього часу сімейне життя між ними погіршилось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вони мають протилежні погляди на шлюб, сім"ю, між ними постійно виникають сварки. Шлюб існує формально. Спільного господарства не ведуть. За період шлюбу вони купили квартиру № 123 за адресою: м. Бердичів, вул. Бр. Міхєєвих, 6, та автомобіль ВАЗ -21723, номер кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER]. Проте оформленням правочинів займалась відповідачка, яка зареєструвала все на своє ім"я. Добровільно вирішити спір щодо розірвання шлюбу та поділ майна відповідачка не бажає, а тому він звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про день розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи в її відсутності до суду не надала. В звязку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, а саме: свідоцтво про одруження сторін(а.с. 4), та врахувавши обставини справи, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, разом не проживають, дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищевказані обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження шлюбу. У відповідності зі ст. 105 ч. 3 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Що стосується позовних вимог про поділ майна подружжя, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що на ім"я [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON] зареєстровано транспортний засіб ВАЗ - 21723, номер кузова [NUMBER], р.в. АМ 1788 ВВ, 2009 року випуску, що підтверджується листом Бердичівського центру надання послуг, пов"язаних з використанням транспортних засобів УДАІ УМВС України в Житомирській області, та обліковою карткою приватного АМТ(а.с. 18, 19). Також [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON] придбано квартиру № 123 за адресою м. Бердичів, вул. Бр. Міхєєвих, 6, що підтверджується довідкою виданою Бердичівським МБТІ, та договором купівлі - продажу від 13.08.1999 року(а.с. 20, 21). Ч. 1 статті 22 Кодексу про шлюб і сім"ю України, яким регулювалися дані правовідносини на момент придбання спірного майна, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні вимоги передбаченні і Сімейним Кодексом України(далі СК України). Так, статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Враховуючи вище вказані норми матеріального права, а саме те, що майно яке набуте подружжям у власність після реєстрації шлюбу є спільним сумісним майном подружжя, суд приходить до висновку, що до такого майна належить майно, яке набуте подружжям у власність після реєстрації шлюбу 10.01.1999 року є спільним сумісним майном подружжя, суд приходить до висновку, що вище вказані квартира та автомобіль підлягають поділу між сторонами. Ч. 1 ст. 28 даного Кодексу передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Частиною 1 ст. 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною першою ст. 70 СК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Частинами 1, 4 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, а п. 25 вказаної постанови передбачає, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. П.п. 22, 24 даної постанови зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При визначені вартості спірного майна суд виходить із дійсної вартості, яка зазначена в позовній заяві, оскільки клопотання про призначення експертизи сторони не заявляли. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того судом у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь держави стягується судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Outcome: approved