Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 578 721,00 грн., проценти за користування позикою у розмірі 429 054,22 грн. та 3 % річних у розмірі 45140, 22 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30.08.2013 відповідач взяла у позивача в борг грошові кошти у розмірі 22 000,00 доларів США, про що між сторонами була складена розписка. Датою повернення боргу за розпискою є 30.08.2015. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала та суму боргу не повернула, а тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. З урахуванням наведеного, а також посилаючись на вимоги ст.ст.625.,1046,1049,1052 ЦК України просить задовольнити позовні вимоги. 06.07.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 06.08.2018 на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 27.08.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Ухвалою суду від 04.03.2019 розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання 22.05.2019 об 12.00 год. Ухвалою суду від 22.05.2019 підготовче засідання було закінчено,а справу призначено до судового розгляду на 15.10.2019 об 10.30 год. Ухвалою суду від 15.10.2019 позов в частині заявлених вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою у розмірі 429 054, 22 грн. залишено без розгляду в порядку п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Судова повістка, що направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Вислухавши пояснення предстаника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 30.08.2013 позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 22 000,00 доларів США, строком до 30.08.2015, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с .8). Разом з тим, взяті на себе зобов"язання відповідач не виконала та кошти отримані у позику від позивача у визначений строк до 30.08.2015, позивачу не повернула. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останньою не виконані. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідач, належно повідомлений про час розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав і наявність боргових зобов"язань перед позивачем не спростував. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання та суму боргу у розмірі 22 000,00 дол. США у визначений у розписці строк, позивачу не повернула, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості згідно розписки від 30.08.2013 у розмірі 22 000 доларів США є обгрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" гідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Звертаючись до суду позивач просив стягнути заборговану відповідачем суму за курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме 578 721, 00 грн. Згідно з офіційним курсом гривні щодо долара США Національного банку України, станом на 15 жовтня 2019 року такий курс становить: 100 доларів США = 24,5380. Виходячи з даної норми закону суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 539 836, 00 грн. боргу (22 000,00 х 24, 5380 =539 836,00 грн.). Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних за розпискою від 30.08.2013 в порядку ст. 625 ЦК україни, суд приходить до наступного. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана норма регулює порядок стягнення індексу інфляції та 3% річних саме за прострочення виконання грошового зобов"язнання. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за просторочення виконання грошового зобов"язання в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов"язана була повернути усю суму боргу у строк до 30.08.2015, тобто прострочення виконання грошового зобов"язання у розмірі 22 000,00 дол. США у відповідача виникло з 01.09.2015. Таким чином, 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача за період з 01.09.2015-07.05.2018, виходячи з суми боргу 22 000,00 дол. США становить 1770,25 дол. США. Відповідний розрахунок узгоджується з калькуляцією здійсненої судом за офіційною базою «ЛІГА ЗАКОН». За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за просторочення виконання грошового зобов"язання за період з 01.09.2015-07.05.2018 у розмірі 1770, 25 дол. США , що станом на 15.10.2019 становить еквівалент 43438,40 грн. ( 1170,25 дол. США х 24,5380=43438,40 грн.). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 5 832, 74 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial