Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить визнати договір оренди майна з правом викупу від 09.08.2015року , укладений між [PERSON] та [PERSON] , недійсним. Обгрунтовує вимоги таким. Відповідач [PERSON] звернулася до Управління за призначенням субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, із заявою від 07.11.2014р. Разом з заявою надала декларацію про доходи та майновий стан, і надала договір оренди майна з правом викупу б/н від 09.08.2015р. Субсидію було призначено на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не мала права на укладання договору оренди від 09.08.2015р, оскільки визнана за рішенням суду недієздатною особою. Як слідство не мала права на призначення субсидії. Крім того, договір оренди житла з викупом підлягає обов"язковому нотаріальному посвідченню. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги частково. Пояснила, що дійсно вона є опікуном недієздатної [PERSON] згідно рішення суду від 19.05.2011року. [PERSON] укладала з [PERSON] договір оренди майна з правом викупу від 09 серпня 2015року. Управлінню було відомо, що [PERSON] є недієздатною особою. Вони прийняли цей договір. [PERSON] з 2007року проживає за адресою [ADDRESS]. Субсидією [PERSON] стала користуватися пізніше, коли матеріальне становище стало скрутним. Власник квартири [PERSON] проживає в м.Харкові. Вважає, що з боку Управління до неї, як громадського діяча, існує упереджене ставлення. Помилки, які відбулися при укладанні договору, виникли через необізнаність. Ухвалою суду від 04 січня 2018р до участі у справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучений [PERSON] (а.с.44) В судове засідання 17.01. 2018р позивач не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність . (а.с.45,52) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про відкладення розгляду справи через захворювання, однак доказів на підтвердження цих обставин до заяви не надала. (а.с.45,51) Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився. Надіслані судом повістки про виклик його до суду, за адресами, які були повідомлені відповідачем [PERSON]: [ADDRESS], та [ADDRESS], повернулися до суду без вручення [PERSON] Номер телефону [NUMBER] для зв"язку з [PERSON], який був повідомлений відповідачем в судовому засіданні, не має відношення ні до [PERSON], ні до [PERSON], що підтверджується довідкою секретаря Костіної І.В. від 04.01.2018р . (а.с.50). Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність осіб, які не з"явилися. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Позивач звертається до суду з позовом, в якому відповідачами зазначає [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. ст. 46,47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов"язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов"язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов"язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Судом встановлено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 19 травня 2011року [PERSON] була визнана недієздатною, а [PERSON]була призначена її опікуном (а. с. 3). Оскільки [PERSON] визнана недієздатною, вона не здатна мати цивільні процесуальні права та обов"язки сторони, особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов"язки в суді, а тому не може бути відповідачем в даній справі, відповідно вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають. Належним відповідачем в даній справі є опікун недієздатної [PERSON][PERSON] Відповідно до п. 3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива , затвердженого Постановою КМУ від 21 жовтня 1995 р. N 848, призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад. Судом встановлено, що недієздатна [PERSON] зверталася до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради з заявою про призначення субсидії і така субсидія їй була призначена (а.с.36,37,53) Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Позивач здійснює контроль за призначенням та цільовимм використанням субсидії, а тому має конкретний інтерес в оспорюваному договорі і відповідно є заінтересованою особою, а тому має право на звернення до суду за захистом прав. Статтею 40 ЦК України передбачено, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. 09 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди з правом викупу від 09.08.2015р, відповідно до умов якого [PERSON] передав в оренду [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою, [ADDRESS] (а. с. 4-5). Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною особою. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 226 ЦК України на вимогу опікуна правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь недієздатної фізичної особи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], як опікун недієздатної [PERSON], не визнавала спірний договір оренди дійсним в судовому порядку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Укладений 09 серпня 2015року з недієздатною [PERSON] договір оренди майна з правом викупу не є дрібним побутовим правочином, а тому цей договір на підставі ч. 2 ст. 203 ЦК України є абсолютно недійсним - нікчемним, а не відносно недійсним, тобто не є оспорюваним договором, оскільки він був недійсним вже з моменту його укладення, а тому не міг породжувати будь-яких цивільних прав та обов'язків для сторін. Оскільки нікчемність (незаконність) зазначеного договору вже встановлена законом, тому, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, визнання його нікчемним у судовому порядку ще раз не потребується. За таких обставин суд у своєму рішенні з урахуванням ч. 2 ст. 215 ЦК України та положень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року може лише порахувати або вважати зазначений правочин нікчемним, а не визнавати його недійсним. Отже суд приходить до висновку про необхідність вважати договір оренди майна з правом викупу від 09.08.2015року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] нікчемним. Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON], що позивачу було відомо про недієздатність [PERSON] Позивач ці обставини в судовому засіданні заперечив, пояснивши, що [PERSON] особисто зверталася до УСЗН із заявою про призначення субсидії. Опікуна [PERSON] з нею не було. Заяву і декларацію [PERSON] заповнювала особисто. Ніяких повідомлень з приводу наявності рішення про її недіїздатність з боку [PERSON] та її опікуна до УСЗН не надходило ніколи. Про наявність рішення стало відомо УСЗН лише у вересні 2017року, після чого УСЗН звернулося до суду. [PERSON] ніяким чином не спростувала доводи позивача і не довела в судовому засіданні, що позивачу було відомо про недієздатність [PERSON] ще у 2015році, коли укладений договір був наданий до УСЗН для отримання [PERSON] субсидії.

Outcome: approved