Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із останнього на свою користь заборгованість за договором позики від 28 листопада 2020 року з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, 5 % від суми позики за кожен день прострочення в сумі 703200,00 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 листопада 2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошей, що підтверджується розпискою. За умовами позики [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 100000,00 грн., які позичальник зобов`язувався повернути до 07 грудня 2020 року. Вказує, що він вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення притензії-вимоги відповідачу, однак, зобов"язання щодо повернення грошових коштів відповідачем було проігноровано та на сьогодні не виконане. Вказує, що має право на відшкодування відповідачем йому суми боргу в 100000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та % від суми позики за кожен день прострочення. А відтак, відповідач повинен згідно чинного законодавства та умов позики сплатити йому 703200,00 грн. на дату його звернення до суду. Ухвалою суду від 05 травня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 01 липня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач обґрунтування позовних вимог та позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 28 листопада 2020\~ року відповідач отримав від позивача позику у розмірі 100000,00 грн. терміном до 07 грудня 2020 року. У разі прострочення повернення грошових коштів у встановлений термін, зобов`язався сплатити відсотки з розрахунку 5% від суми позики за кожен день прострочення. У визначені строки борг [PERSON] не повернув. 12 березня 2021 року позивачем була надіслана відповідачу Претензія-вимога від 11.03.2021 про сплату заборгованості за договором позики із зазначенням, що у разі відмови від погашення позики, він буде змушений звернутися до суду для захисту своїх інтересів. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Таким чином, суд прийшов до висновку, що в наслідок ухилення від виконання взятих на себе зобов"язань утворився борг у відповідача перед позивачем. Відповідач в судове засідання не подав доказів на спростування доводів позивача, а судом їх встановлено не було. Таким чином, сукупністю достовірно встановлених судом доказів доведено, що внаслідок неправомірних дій відповідача було порушено зобов`язання. Суд прийшов до висновку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 100000,00 грн. заборгованості за договором позики від 28 листопада 2020 року. Крім того, сторони погодили розмір відсотків 5 % від суми позики за кожен день прострочення, що становить 600000,00 грн., які також слід стягнути з відповідача. Що стосується стягнення з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційних витрат то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання з нього підлягає до стягнення заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 703200,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати на користь позивача у розмірі 7032,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved