Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації за наступними підставами. На засіданні Призидіума Мелітопольської районної ради ветеранів України 03 липня 2014 року було розглянуто питання: «Про ситуацію руху ветеранів району, яка склалася в результаті виникнення другої районної організації ветеранів». Члени Призидіума одноголосно підтримали ідею проведення робочої зустрічі двох голів районних організацій ветеранів у керівників району. Головний редактор газети «Головна газета Мелітополя», яка приймала участь в роботі Президіума в своїй статті «[INFO]» ([NUMBER] від [INFO] року) помістила відповідь [PERSON] на його пропозицію сісти за стіл переговорів, в якому відповідачем було сказано : «…Однако [PERSON] участвовать в таком диалоге отказалась. Журналисту «Главной» она сообщила: - Мне не о чем говорить с [PERSON], какой у нас с ним может быть диалог? Он снова начнет оскорблять меня …». Ці слова він вважає навмисно образливими, які принизили його честь та людську гідність , які оцінили його вкрай негативно, як людину та голову районної ради депутатів. Він за весь час перебування на цій посаді не дозволяв собі принижувати честь та гідність [PERSON] Та взагалі з нею ніколи раніше не зустрічався. На підставі викладеного просить захистити його честь та гідність та ділову репутацію, зобов'язавши відповідача на тому ж місці газеті вибачитися за помилково образливі слова та стягнути з відповідача моральної шкоди у розмірі однієї гривні, судові витрати покласти на відповідача. Пізніше уточнив свої позовні вимоги та відмовився від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні підтримав свої уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі, посилаючись на свої заперечення, згідно яких розмова між відповідачкою та журналістом відбулася по телефону та носила попередній характер, вона не давала згоди на публікацію телефонної розмови, про що попередила. Журналіст не зустріч не прийшла та опублікувала газету на свій розсуд. Кажучи про небажання зустрічатися з позивачем, вона не мала на увазі, що він буде ображати її, а казала про необґрунтовані звинувачення на адресу колишньої влади, що дійсно мало місце. Це було пов'язано з виникненням у Мелітопольському районі суспільної організації «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» . В газетній статі їй пропонувалося сісти за стіл переговорів, проте позивач не звертався до неї з таким пропозицією. Вважає, що в статті та в заяві відсутні доводи розповсюдження нею фактів принижуючих честь та гідність позивача. На підставі чого, представник просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача друкованого засобу масової інформації «Головної газети Мелітополя» [PERSON] судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, пояснивши, що саме вона в телефонній розмові брала інтерв'ю у відповідачки, вона записала сказані нею слова, що вона не бажає зустрічатися з позивачем, на вичитку інтерв'ю перед публікацією вона не давала відповідачці, проте повідомила відповідачці текст інтерв'ю, яка не заперечувала проти змісту такого публікування. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, на основі повно і всебічно з'ясованих судом обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених довести статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в статті «[INFO]» розповсюдженої в друкованому засобі масової інформації «Головна газета Мелітополя» в номері [NUMBER] ([NUMBER]) від [INFO] року на сторінці 5 в рубриці «На острие» під авторством [PERSON] розповсюджену таку інформацію : «…Однако [PERSON] участвовать в таком диалоге отказалась. Журналисту «Главной» она сообщила: - Мне не о чем говорить с [PERSON], какой у нас с ним может быть диалог? Он снова начнет оскорблять меня …» /а.с.6/ Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За змістом ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно зі ст. 299 ЦК України кожен має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"(далі-Постанови Пленуму ВСУ) зазначає, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. В п.п. 18, 19 Постанови Пленуму ВСУ зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК ( 435-15) і статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною та такою, що порочить гідність позивача, суд вважає, що таке твердження як "... он снова начнет оскорблять меня..» дійсно негативно характеризує позивача як особу, свідчить про те, що раніше він вже припускався порушення загальновизнанних правил співжиття та неетичної поведінки. В тім в судовому засіданні позивач стверджував, що не лише ніколи раніше не припускався образ в бік відповідачки [PERSON], а й взагалі ніколи із нею не зустрічався, проти чого не заперечував представник [PERSON] та підтвердив представник газети "Главная". Отже суд вважає таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь та гідність позивача. При цьому суд вважає, що таке твердження [PERSON] ставить під сумнів саме особисті якості позивача, а не характеризує його негативно як публічну особу, як стверджував в судовому засіданні представник відповідача [PERSON]. Суд вважає, що висловлювання відповідача не є оціночними судженнями, а є саме фактичними твердженнями. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, оскільки на думку суду не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов"язання [PERSON] вибачитися перед ним в засобах массового зв"язку, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту не передбачене у ст. 16, 277 ЦК України та суперечить ст. 19 Конституції України. Крім того, спростування недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Саме тому з метою захисту порушенного права позивача суд вважає за необхідне зобов"язати редакцію газети "Головна газета Мелітополя" повідомити про прийняте рішення у даній справі.

Outcome: partial