Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить при вирішенні питання про відкриття провадження у справі відстрочити сплату судового збору за подання позову до моменту прийняття судом остаточного рішення у справі та у разі задоволення позову покласти вказані витрати на відповідача; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 25 000 доларів США заборгованості за договором позики від 02 червня 2018 року та 9 333,24 доларів США відсотків за користування коштами, а також 156 869 грн. заборгованості за договором позики від 07 березня 2019 року та 11 438,35 грн. відсотків за користування коштами. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 02 червня 2018 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким, вона надала відповідачу у позику 25 000 доларів США, які він зобов`язувався повернути у строк до 06 лютоого 2019 року, з умовою сплати відсотків за користування коштами у розмірі 2000 доларів СІІІА за кожний трьохмісячний період позики, що фактично становить по 666,66 доларів США щомісячно. На підтвердження факту передачі коштів та розміру відсотків за користування ними відповідачем було написано власноруч боргову розписку. З настанням терміну повернення коштів, відповідач зобов"язався з нею та просив зачекати з поверненням коштів, вказавши, що вигідно вклав кошти у товари, які однак ще не встиг продати. 07 березня 2019 року між нею та відповідачем було укладено ще один договір позики, за умовами якого відповідач додатково позичив 156 869 грн., що еквівалентно 6000 доларів США та написав власноруч боргову розписку. Одночасно з передачею другої позики вони домовилися про те, що усі надані нею кошти будуть повернуті не пізніше червня 2019 року, або ж на її першу вимогу. Проте відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов"язань щодо повернення позичених коштів. На її телефонні дзвінки не відповідає. 14 червня 2019 року, під час особистої зустрічі відповідач повідомив, що позичених коштів повертати їй взагалі не планує та може виплачувати їх щонайбільше по 100 грн. в тиждень. В подальшому при зустрічі просив надати йому ще трохи часу, однак не зміг вказати скільки саме. За цих обставин вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. З метою досудового врегулювання спору, вона звернулася до відповідача з офіційною претензією про повернення усіх позичених коштів, визначивши строк її добровільного виконання до 26 червня 2019 року, включно. Станом на сьогодні її кошти так і не повернуті відповідачем. Погасити борг хоча б частково він також відмовився. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 25 000 доларів США заборгованості за договором позики від 02 червня 2018 року та 9 333,24 доларів США відсотків за користування коштами. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 156 869 грн. заборгованості за договором позики від 07 березня 2019 року та 11 438,35 грн. відсотків за користування коштами. Стягнуто [PERSON] в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 9605 грн.. Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року поновлено представнику відповідача [PERSON] - адвокату Таборовцю Андрію Петровичу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Таборовця Андрія Петровича про перегляд заочного рішення у даній справі, задоволено. Скасовано заочне рішення від 24 грудня 2019 року по даній справі. Призначено підготовче судове засідання на 13 травня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 вересня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з"явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток. Враховуючи, що відповідач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача та його представника за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 06 серпня 2009 року згідно розписки, відповідач від позивача отримав позику в розмірі 45000 грн., які зобов"язався повернути до 06 вересня 2009 року. В разі неповернення зазначених коштів у вказаний строк, зобов"язався сплачувати неустойку в розмірі 100 грн. за кожен день прострочення. Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 02 червня 2018 року відповідач отримав від позивача позику у розмірі 25000 доларів США, яку зобов"язався повернути з відсотками 2000 доларів США кожні три місяці до 06 лютого 2019 року. Відповідно до письмової розписки від 07 березня 2019 року відповідач отримав від позивача позику у розмірі 156 869 грн., яку зобов"язався повернути в 2019 році. У визначені строки борг [PERSON] не повернув. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов"язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Згідно розрахунку наведеного позивачем, за договором позики від 02 червня 2018 року підлягає стягненню сума позики 25000 доларів США основного боргу та 9333,24 доларів США відсотків за користування даними грошовими коштами, а за договором позики від 07 березня 2019 року підлягає стягненню сума позики 156869 грн. та 11438,35 грн. відсотків за користування даними грошовими коштами. Виходячи з наведеного, підлягає стягненню з [PERSON] 25 000 доларів США заборгованості за договором позики від 02 червня 2018 року та 9 333,24 доларів США відсотків за користування коштами, а також 156 869 грн. заборгованості за договором позики від 07 березня 2019 року та 11 438,35 грн. відсотків за користування коштами. Крім того, слід зазначити, що як укладення, так і виконання договірних зобов"язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а тому обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики від 02 червня 2018 року в доларах США, так як саме в цій іноземній валюті була надана позика за вказаними договором, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, постанова від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19). Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). За таких обставин у відповідності до вимог діючого законодавства, вимоги позивача обгрунтовані та підлягають до задоволення. У відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 9605 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved