Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Чигиринської міської ради про визнання незаконним розпорядження про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог, вказала, що з 19 червня 2007 року вона була прийнята на посаду спеціаліста І категорії з питань контролю та обовязків з громадськістю Чигиринської міської ради Черкаської області, відповідно розпорядження міського голови Чигиринської міської ради від 18.06.2007 р. № 26-К. Розпорядженням міського голови Чигиринської міської ради № 10-02-05 від 10.02.2017 року позивач була звільнена з займаної посади відповідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, зазначених в посадових інструкціях №4 та №29, розпорядженнях міського голови № 07-02-07 від 04.02.2015 року та № 41-02-07 від 27.12.2016 року. Позивач вважає, що її звільнення є незаконним у зв'язку з порушенням відповідачем вимог п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки вона трудові обовязки виконувала та їх систематичне невиконання без поважних причин не допускала, а винесене відносно неї розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності є незаконними. Так, її було звільнено, незважаючи на те, що розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення оскаржувалося нею в судовому порядку. Крім того, незаконність свого звільнення позивач обґрунтувала тим, що в розпорядженні про звільнення не зазначено в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом для звільнення саме відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, не зазначено дати невиконання нею посадових обовязків чи розпоряджень голови Чигиринської міської ради. Зі звільненням позивач не згідна, вважає, що відповідач звільнив її без законної на те підстави, тому просить суд визнати незаконним розпорядження міського голови м. Чигирин № 10-02-05 від 10.02.2017 р. «Про звільнення з посади [PERSON]П.» та поновити її на посаді спеціаліста 1 категорії з питань контролю та звязків з громадськістю Чигиринської міської ради з 11.02.2017 р. У зв'язку з незаконними діями відповідача стан здоров'я позивача погіршився. [PERSON] перебувала на лікуванні з 14 лютого 2017 року по 20 лютого 2017 року в терапевтичному відділенні Чигиринської центральної районної лікарні Черкаської області. Також позивачу спричинено моральну шкоду, яку вона вважає за необхідне стягнути з відповідача в сумі 10000 грн., та судові витрати понесені позивачем. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, оскільки розпорядження про звільнення [PERSON] вважають безпідставним та протиправним, адже свої посадові обовязки позивач виконувала старанно, добросовісно і сумлінно, без будь - яких порушень, а тому просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково, а саме в частині поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди в сумі, яка дійсно співмірна із заподіяною шкодою, а не 10000 гривень як того просить позивач. Зазначила також те, що відповідно до рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року, яке набрало законної сили 18 квітня 2017 року, визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови Чигиринської міської ради № 43-02-06 від 17.10.2016 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани щодо [PERSON], а тому відсутня систематичність невиконання нею посадових обов"язків. Третя особа у судове засідання не зявився, надіславши до суду письмове пояснення та просив розглянути дану справу без його участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Так, судом встановлено, що з 19.06.2007 року [PERSON] призначена на посаду спеціаліста І категорії з питань контролю та звязків з громадськістю, як така, що пройшла конкурсний відбір, згідно розпорядження міського голови від 18.06.2007 року № 26-К , що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с.8). Згідно розпорядження міського голови Чигиринської міської ради Черкаської області від 10 лютого 2017 року № 10-02-05 «Про звільнення з посади [PERSON]П.» [PERSON] 10 лютого 2017 року звільнено з посади спеціаліста І категорії з питань контролю та звязків з громадськістю за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Звільнення було проведено за згодою профспілкового комітету, що підтвердили також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]В.(а.с.67,68,113). Свідок [PERSON] у судовому засіданні заперечила про викладену у листі Черкаської обласної організації профспілки працівників державних установ від 14.03.2017 року №37 інформацію щодо її участі як голови Чигиринського райкому профспілки працівників державних установ, оскільки участі у розгляді звернення представника позивача вона не приймала, а тому суд не бере до уваги даний лист (а.с.58,59). Так, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. По справі також встановлено, що на час винесення оскаржуваного розпорядження міського голови Чигиринської міської ради Черкаської області від 10 лютого 2017 року № 10-02-05 про звільнення [PERSON] з роботи на підставі ч.3\~ст.40 КЗпП України, вже існувало розпорядження міського голови Чигиринської міської ради № 43-02-06 від 17.10.2016 року, згідно якого до [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Однак, рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року, що вступило у законну силу 18 квітня 2017 року, дане розпорядження визнано незаконним та скасоване, стягнуто моральну шкоду в сумі 2000 гривень, а тому докази, що відносяться до скасованого розпорядження, суд до уваги не бере. Оскільки вищевказане розпорядження скасовано судом , то як наслідок і розпорядження міського голови Чигиринської міської ради Черкаської області від 10 лютого 2017 року № 10-02-05 про звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України є незаконним, оскільки відсутня систематичність порушення позивачем трудової дисципліни. Крім того, з наявного у матеріалах справи оскаржуваного розпорядження взагалі не вбачається у зв'язку із чим позивача було звільнено з роботи відповідно до п. 3\~ст. 40 КЗпП України, зокрема, в чому саме виразилось систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, тобто, які саме і коли [PERSON] вчинила дисциплінарні проступки та які негативні наслідки наступили в результаті цього. Так, відсутність будь-якого обґрунтування звільнення позивача з роботи у розпорядженні міського голови Чигиринської міської ради Черкаської області від 10 лютого 2017 року № 10-02-05 та позбавлення тим самим позивача права бути обізнаною за що саме її було звільнено з роботи, на підставі п. 3\~ст. 40 КЗпП України, на переконання суду, вже може слугувати достатньою підставою для визнання цього наказу незаконним. Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Чигиринська міська рада не надала достатніх та переконливих доказів, згідно яких би вбачалось, що вона вживала всіх необхідних організаційних та виховних заходів для налагодження здорового мікроклімату в колективі, в якому працювала позивач і тим самим сприяла останній у збереженні своєї роботи. Ні в тексті розпорядження,\~ні в судовому засіданні представником відповідача не наведено доказів конкретної вини [PERSON], що було підставою для застосування до неї дисциплінарного стягнення та послідуючого звільнення за п.3\~ст.40 КЗпП України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи є незаконним, а відтак, її позовні вимоги в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню у повному обсязі. \~Відповідно до ч. 2\~ст. 235 КЗпП, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. \~\~Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст.. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі\~Порядку). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Про це зазначено і в постанові ВСУ від 14 вересня 2016 року по справі № 6-419цс16. Так, ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 10 лютого 2017 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяця роботи, а саме: за грудень 2016 року та січень 2017 року. Вирішуючи ж питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує довідку про середню заробітну плату (дохід) вих. № 3-05-14 від 27.02.2017р та довідку № 23-05-14 від 16.05.2017 року за якими, розмір заробітку за грудень 2016 року становить 2949,77грн. , за січень 2017 року-3346,32 гривень (а.с. 09,165). У грудні 2016 року робочих днів - 22, у січні 2017 року робочих днів - 20, що становить разом - 42 днів. Отже, 2949,77 грн. + 3346,32 = 6296,09 грн. : 42 робочих днів = 149,91грн. (сума вимушеного прогулу за один робочий день) Розпорядженням № 10-02-05, позивач була звільнена з займаної посади 10 лютого 2017 року , а тому розрахунок вимушеного прогулу повинен здійснюватися з 11.02.2017 року по 22.05.2017 року включно. Так, в 2017 році робочих днів: у лютому місяці - 12; у березні -22 , у квітні -19 ; у травні (по 22 включно) - 13, а разом - 66 робочих днів. Таким чином, розрахунок середнього заробітку складає 66 робочих днів х 149,91грн. =\~9894,06 грн. Цю суму на користь позивача слід стягнути з відповідача. Щодо допущення виконання рішення суду за один місяць то розрахунок повинен розраховуватися наступним чином 42 робочих днів : 2 = 21 робочих днів за один місяць, де 149,91 ( сума вимушеного прогулу за один робочий день) х 21 =3148,11 грн.\~( сума яка підлягає сплаті за один місяць до негайного виконання). При цьому, відповідно до положень ст.ст. 162,163,164,168,171 ПК України, п.6 постанови ПВСУ від 24.12.1999 року № 13 ""Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, справлення і сплата прибуткового податку з громадян, військового збору та інших обов"язкових платежів є обов"язком роботодавця та працівника, відповідальність за перерахування відповідних зборів до бюджету несе роботодавець. Відтак, суд визначає зазначену суму без урахування цього податку й інших обов"язкових платежів, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Окрім цього,\~\~\~у відповідності до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивач, внаслідок порушення своїх трудових прав з вини відповідача, зазнала моральних страждань через погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд урахував характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, тривалість страждань, у звязку з чим позивач перебувала з 14.02.2017 р. по 20.02.2017 р. на стаціонарному лікуванні в Чигиринській центральній районній лікарні, про що свідчать довідка № 181, видана Чигиринською центральною районною лікарнею, копією медичної картки стаціонарного хворого № 538 від 20.02.2017 р, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, а також часу і зусиль необхідних для відновлення попереднього стану. Зважаючи на те, що позивача було незаконно звільнено із займаної посади, яка, як встановлено судом, одиноко проживала та проживає за адресою: [INFO], разом зі своїми малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебували і перебувають на її утриманні, а також те, що робота це основне джерело існування родини, враховуючи її психологічні переживання з приводу дискримінації в трудовому колективі, суд, дотримуючись принципу розумності та справедливості, вважає необхідним стягнути саме 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial