Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] , заінтересована особа, [PERSON] , звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] [INFO] разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Заява обгрунтована тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON] . На час смерті, [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою [ADDRESS] . Разом з батьком проживала і вона з 2005 року, але була зареєстрована за іншою адресою, а саме [ADDRESS] . Оскільки батько був старшого віку, вона доглядала батька, здійснювала догляд за будинком, проводила відповідні ремонтні роботи та інші звичні господарські дії із своєї сторони. Після смерті батька, вона здійснила його поховання, упорядкувала могилу, встановила пам"ятник і надалі продовжувала проживати в будинку за адресою [ADDRESS] . Інших спадкоємців після смерті батька немає, спір щодо спадщини після смерті батька відсутній. Після звернення до приватного нотаріуса Усік С.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, вона отримала відмову про видачу свідоцтва на спадщину, оскільки постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами та, рекомендовано звернутись до суду. Відтак, вимушена звертатися до суду, оскільки встановлення факту необхідне для юридичного оформлення прав на спадкове майно у нотаріальній конторі. Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 23 квітня 2021 року з повідомленням (викликом) учасників справи. В судовому засіданні заявник підтримала заяву, просила задоволити. Заінтересована особа [PERSON] подав до суду заяву (вх.№23290/21 від 20.04.2021), в якій не заперечив проти задоволення заяви [PERSON] та просив справу розглянути у його відсутність. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що вона є сусідкою заявника. Підтвердила, що заявник проживала разом із своїм батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 2005 року та продовжує проживати в будинку після смерті [PERSON] , який помер в 2013 році. Зазначила, що зявник доглядала батька, здійснювала догляд за будинком, проводила ремонтні роботи. Заслухавши виступ заявника, покази свідка, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що 15 листопада 1964 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, останній присвоєно прізвище " [PERSON] ", що стверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис №2927. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №18 встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] , останній присвоєно прізвище " [PERSON] ", що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №1578. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , підтверджується, що [PERSON] , померла [INFO] у віці 67 років, про що 19 червня 2008 року складено відповідний актовий запис №1074. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , підтверджується, що [PERSON] , помер [INFO] у віці 71 років, про що 28 березня 2013 складено відповідний актовий запис №489. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, [PERSON] . 17 травня 2017 року за вих.№33/01-16 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу С.І.Усик, адресовано [PERSON] лист, в якому повідомлено, що доказів факту прийняття спадщини немає, оскільки на протязі шести місяців з моменту смерті не було подано заяви в органи нотаріату про прийняття спадщини і на момент смерті [PERSON] заявник не була зареєєстрована разом з померлим за однією адресою, тому вважається, що спадщину заявник не прийняла. Рекомендовано звернутися до суду за встановленням факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] або для встановлення додаткового терміну для прийняття спадщини. У матеріалах справи наявний Акт від 30 березня 2021 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживає за вдресою [ADDRESS] з 2005 року по даний час і веде господарство (підтримує майно в належному стані, користується і розпоряджається ним, сплачує всі платежі). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено вище, [PERSON] є дочкою [PERSON] , а тому в силу ст. 1261 ЦК України вона має право на спадкування за законом після його смерті (є спадкоємцем першої черги за законом). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз"яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв"язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З огляду на вищевикладене, враховуючи письмові докази на підтвердження обставин справи, відсутність заперечень проти задоволення заяви зі сторони заінтересованої особи, відсутність відомостей щодо можливого порушення прав інших осіб, беручи до уваги, те, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину, іншої можливості встановити цей факт заявник не має, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви, яка підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved