Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства. Свої вимоги обгрунтовував тим, що він проживав з відповідачкою однією сім"єю у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . Поступово відносини між ними погіршилися, спільне життя вони припинили, але періодично зустрічалися як чоловік та жінка та наприкінці 2016 р. на початку 2017 р. вони остаточно припинили будь-які стосунки. Він проживав у своїх батьків по [ADDRESS] . У червні 2017 р. йому стало відомо, що відповідачка народила сина. Не маючи сумнівів у тому, що це його дитина, він зустрівся з відповідачкою, яка запевнила його, що він є батьком дитини, та дитина народилася "семимісячна". З 25 травня 2018 р. він знову став проживати з відповідачкою однією сім"єю у квартирі останньої. 7 грудня 2018 р. він зареєстрував шлюб із [PERSON] 18 січня 2019 р. він звернувся до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про визнання себе батьком дитини, у зв"язку з чим було видане повторне свідоцтво про народження [PERSON] , та у свідоцтві про народження він вказаний батьком дитини. У лютому 2019 р. під час сварки, відповідачка повідомила йому, що батьком дитини є інший чоловік. З 26 лютого 2019 р. він залишив відповідачку та по даний час проживає окремо. 13 березня 2019 р. відповідачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Просив виключити відомості про нього, як батька, з актового запису № 140 від 14 червня 2017 року, складеного Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про народження [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в котрому зазначено, що [PERSON] є батьком її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час з відповідачем проживають окремо, малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає, хоча є працездатною особою, працює у ТДВ "Яготинський маслозавод", інших утриманців немає, а тому може надавати таку допомогу. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, не має на праві власності будь-якого майна. В силу ст.ст. 180-182 СК України просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповіданого віку, до досягнення дитиною повноліття. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку відмовилася, та ухвалою Яготинського районного суду від 4 листопада 2019 р. відмова прийнята судом. Крім цього, [PERSON] свої заперечення проти позову [PERSON] мотивувала тим, що вона познайомилася з ним 22.03.2014 року та з того часу вони почали зустрічатися і проживати разом. 15.10.2014 р. позивач розірвав їх стосунки. 25.05.2018 року вони знову стали проживати разом у квартирі [ADDRESS] . 7 грудня 2018 р. вони зареєстрували шлюб. 18.01.2019 року вони добровільно, за спільною згодою зареєстрували народження сина та отримали свідоцтво про народження. Вона ніколи не говорила, що батьком її сина є [PERSON] , та позивач навмисно вводить суд в оману. Коли вона проживала в смт. Глеваха в гуртожитку з 9 серпня по 18 жовтня 2016 р., вона зустрічалася з іншим чоловіком, проте, він був одружений. На даний час його адреса їй не відома, та вона не бажає доводити його батьківство та стягувати з нього аліменти. В лютому 2019 року виникла сварка із-за зловживання позивача спиртними напоями. З 26 лютого 2019р. вони стали проживати окремо. Причиною розпаду сім"ї вважає втручання в їх сімейні стосунки матері [PERSON] . Також вважає, що [PERSON] не має права оспорювати батьківство, оскільки на момент реєстрації батьківства йому було відомо про те, що він не є батьком її сина [PERSON] . Просила у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 8 квітня 2019 р. відкрито провадження у справі та ухвалою від 30 серпня 2019 р. позов [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів об"єднано в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги про оспорювання батьківства, а в позові про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини просили відмовити. Позивачка [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, а у задоволенні позову про оспорювання батьківства просили відмовити. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства підлягає до задоволення, а у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини необхідно відмовити. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. В силу ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Згідно із ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно із ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містить роз"яснення, що оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком дитини, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспоренних відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 11) вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 7 грудня 2018 року. З копії свідоцтва про народження та копії актового запису про народження № 140, (а.с. 10, 72) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Свідоцтво видано повторно 18 січня 2019 року та батьками дитини у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] . Актовий запис про народження дитини складений на підставі заяви матері відповідно до вимог ст. 135 СК України та 18 січня 2019 р. до актового запису були внесені зміни після подачі [PERSON] заяви про визнання батьківства. З копії заяви про визнання батьківства від 18 січня 2019 р. (а.с. 74) вбачається, що [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] , який народився [INFO] , а [PERSON] підтвердила, що батьком дитини є [PERSON] Будь-яких застережень стосовно того, що [PERSON] під час складання такої заяви було відомо, що він не є біологічним батьком дитини, бланк та зміст заяви не містять. З показів свідка [PERSON] даних в судовому засіданні вбачається, що вона є матір"ю позивача, котрий з дитинства мав ряд захворювань, які відображалися на його розвитку. Син переніс декілька складних операцій з приводу роздвоєного піднебіння. Крім цього, останній отримав серйозну черепно-мозкову травму. Все це у деякому ступені обмежує його свідомість. Разом з тим, як матір, вона не бажала ставити його на облік до лікаря-психіатра. У 2014 р. син познайомився з відповідачкою та вони проживали разом однією сім"єю. Через деякий час відносини погіршилися, оскільки відповідачка працювала в смт. Глеваха та по декілька тижнів не приїздила додому. На деякий час вони припинили стосунки. У 2016 р. вони почали знову зустрічатися. Він залишався у неї на ніч, та такі відносини існували між сторонами приблизно до кінця 2016 року. Після чого вони знову розлучилися. Пізніше син дізнався про те, що [PERSON] народила від нього дитину. Вони одружилися, син стверджував, що це його дитина, та що він бажає встановити батьківство. Після одруження невістка змінила ставлення до позивача, по декілька днів він залишався ночувати на роботі, оскільки остання забороняла повертатися додому вночі, щоб не турбувати її з дитиною. Син ходив у рваному одязі, схуд більше як на 20 кг, так як дружина йому не готувала їжу. У лютому місяці під час сварки відповідачка зізналася, що це не його дитина, та син повернувся до неї додому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази аналогічні показам свідка [PERSON] , а також доповнила, що знає сім"ю позивача більше 20 років. Матір позивача була впевнена, що це її онук, оскільки він був схожий на [PERSON] , дарувала йому подарунки, раділа, що син одружився, має сім"ю, а пізніше їй стало відомо, що дитину відповідачка народила від іншого чоловіка. З показів свідка [PERSON] даних в судовому засіданні вбачається, що вона є двоюрідною сестрою матері позивача та їй відомо, що протягом тривалого часу сторони періодично проживали разом, зустрічалися та припиняли на деякий час свої стосунки. Пізніше матір позивача повідомила їй, що у неї є онук. Всі були вневнені, що це дитина [PERSON] . Матір позивача проявляла до внука родинні почуття, а в цьому році їм стало відомо, що відповідачка народила дитину в дійсності від іншого чоловіка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає сім"ю позивача з 2002 року, так як проживає по сусідству та спілкується з матір"ю позивача. Їй відомо, що сторони проживали деякий період однією сім"єю, після чого розійшлися та знову зустрічалися та проживали разом. З часом сусідка їй розповіла, що [PERSON] народила від її сина дитину, та вони одружилися. Проте, відповідачка їх обманула. Після одруження остання почала погано ставитись до чоловіка, не готувала їжу, не прала та не придбавала йому одяг. [PERSON] був впевнений, що син його, всі гроші віддавав дружині, навіть картка на заробітну плату знаходилася у неї. В цьому році після сварки відповідачка заявила, що народила дитину від іншого чоловіка. З показів свідка [PERSON] даних в судовому засіданні вбачається, що вона проживає по сусідству з [PERSON] та їй відомо, що приблизно у 2013 чи у 2014 році сторони проживали однією сім"єю, після чого припинили будь-які відносини. Деякий період [PERSON] працювала у смт. Глеваха та приїхала звідти вагітною. Позивач став проживати із [PERSON] , коли та вже народила дитину. [PERSON] розповідала про те, що вона завагітніла від [PERSON] . Вважає, що позивач знав про те, що дитина не його, оскільки почав проживати з [PERSON] вже після народження її сина. Проте, особисто з позивачем на цю тему ніколи не розмовляла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання аналогічні показам свідка [PERSON] , доповнивши, що їй невідомо чи розповідала відповідачка позивачу про те, що це не його син. Особисто вона на цю тему з позивачем не розмовляла та більше підтримувала відносини з [PERSON] . Вважає, що позивач не міг не знати про те, що це не його син, оскільки це було відомо всім. Крім цього, на дні народженні [PERSON] родичі мали надію, що він признає себе батьком дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що не пам"ятає обставин реєстрації батьківства позивачем. Під час реєстрації працівники РАЦС не з"ясовують, чи є в дійсності особа, яка подає заяву про визнання батьківства, батьком дитини та будь-яких правових наслідків такої реєстрації не роз"яснюють. Бланк заяви про визнання батьківства також не включає в себе таку інформацію. Таким чином, в судовому засіданні установлено, що [INFO] . [PERSON] народила сина - [PERSON] та відомості про батька до актового запису про народження № 140 від 14 червня 2017 року внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. 7 грудня 2018 р. [PERSON] одружилася із [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ". 18 січня 2019 року сторони подали заяву про визнання батьківства [PERSON] відносно дитини відповідачки [PERSON] , який був народжений [PERSON] від іншого чоловіка, про що на момент реєстрації батьківства позивачу відомо не було. Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги наступне. Відповідачка мотивує свої заперечення проти позову про оспорювання батьківства тим, що позивач не зустрічався з нею з 2014 р. по травень 2018 року, а тому не міг вважати себе батьком дитини. Разом з тим, під час своїх пояснень в судовому засіданні відповідачка зазначила, що під час їх зустрічі у травні 2018 р. вона одразу повідомила позивачу, що її син [PERSON] народився не від нього. Отже, пояснення [PERSON] в цій частині є сумнівними, оскільки в разі відсутності між сторонами відносин з 2014р. по червень 2018 р. повідомляти позивачу про те, що він не є батьком дитини, необхідності не було. Крім цього, суд приймає до уваги, що допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] , [PERSON] дали показання суду про те, що позивач ніколи особисто не говорив їм, що він не є батьком дитини, та вони з ним на таку тему ніколи не розмовляли. В силу ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В судовому засіданні було встановлено, що між позивачем, який записаний батьком дитини та дитиною відповідачки кровне споріднення відсутнє, так як остання визнала ті обставини, що народила дитину від іншого чоловіка, у зв"язку з чим також заперечувала проти необхідності призначення генетичної експертизи. Одночасно під час розгляду справи суду не надано достатніх та достовірних доказів стосовно того, що позивач під час реєстрації себе батьком дитини знав, що не є її батьком. Суд звертає увагу, що заява про визнання батьківства не має будь-яких застережень у випадку, передбаченому ч. 5 ст. 136 СК України та навпаки, має стверджувальний характер, що відповідачка підтверджує ті обставини, що позивач є батьком дитини. Решта допитаних свідків з боку позивача в судовому засіданні зазначала, що сім"я [PERSON] спочатку вважала, що відповідачка народила дитину від позивача. Так, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є послідовними, не суперечать одне одному та не викликають сумнівів у суду. Оцінюючи зібрані у справі докази як окремо, так і в цілому, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про оспорювання батьківства підлягає до задоволення, а в позові [PERSON] про стягнення аліментів слід відмовити.

Outcome: approved