Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 14.08.2013 року уклав договір позики з відповідачем на виконання якого передав останньому кошти в сумі 36000 гривень строком до 30.11.2013 року. Станом на 20.05.2015 року позика відповідачем не повернута. Оскільки в добровільному порядку відповідач не вживає заходів щодо виконання зобов"язання просить рішенням суду стягнути з відповідача 36000 гривень основного боргу, 3% річних у розмірі 1585, 97 гривень, інфляційні нарахування у розмірі 26323, 20 гривень, що загалом становить 63909, 17 гривень. Одночасно просить стягнути понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] письмово повідомив про можливість розгляду справи у його відсутності. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами за місцем реєстрації, а також шляхом виклику через засоби масової інформації, однак в судове засідання не з"явився, будь-яких клопотань або заперечень з приводу пред"явлених вимог не подав. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного між сторонами 14.08.2013 року відповідач отримав у борг грошові кошти від позивача в сумі 36000 гривень строком до кінця листопада 2013 року. Даний договір відповідає формі договору позики, передбаченої ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки з наданої розписки слідує, що відповідач отримав кошти 14.08.2013 року строком до кінця листопада 2013 року, тому строк виконання зобов"язання настав 30.11.2013 року. Позивачем надано розрахунок заборгованості з якого слідує, що останній вважає терміном прострочення зобов"язання 536 днів. За наведених обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1585, 97 гривень та інфляційних нарахувань за вказаний період, які визначаються шляхом множення щомісячних індексів інфляції за період прострочення боргу і становлять 26323, 20 гривень, що відповідає розрахунку, наданому позивачем. Враховуючи те, що зобов"язання за договором позики відповідачем належним чином у визначений строк не виконано, кошти за розпискою не повернуто, тому позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції від 20.05.2015 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 639 гривень 10 копійок та понесені витрати у зв"язку з оплатою оголошення в засобах масової інформації про виклик відповідача в сумі 285, 10 гривень. Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача понесених судових витрат також підлягають задоволенню . На підставі викладеного,

Outcome: approved