Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

У квітня 2014 року позивачки [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом. Просили стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку на користь кожної з них. При цьому посилалися на те, що відповідач є їхнім батьком. В даний час їм виповнилося по 18 років та вони продовжують навчання у вищих учбових закладах, у зв"язку з чим потребують матеріальної допомоги батька. Проте, маючи можливість надавати таку допомогу, останній добровільно коштів їм не дає. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 30 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. У поданій апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять зазначене рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, вважають, що суд не дав належної оцінки тим обставинам, що вони потребують матеріальної допомоги у зв"язку з навчанням, а відповідач має можливість таку допомогу надавати. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу дітям. Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо. Згідно з ч.1 ст.199 СК, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані їх утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року „Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обов'язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи вбачається, що позивачки [PERSON] та [PERSON] народилися [INFO] від шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с.2,3,10). У квітні 2014 року дітям відповідача виповнилося по 18 років. В даний час вони продовжують навчання на денній формі: [PERSON] - в Житомирському державному університеті ім.І.Франка, [PERSON] - в Національному транспортному університеті (а.с.4,5). Розмір одержуваної кожною з них стипендії становить по 730 грн. щомісяця (а.с.18,20). Разом з тим, вони проживають в гуртожитку, за який сплатили у 2013-2014 роках: [PERSON] - 1680 грн., [PERSON] - 2040 грн. (а.с.4,5,19). Крім того, як вбачається з матеріалів справи навчальні заклади знаходяться на відстані близько 100 км. від їх основного місця проживання. Тому, несуть витрати на проїзд додому. Крім того, виходячи із загальновідомих потреб повнолітніх дітей в їжі та одязі вони також потребують чималих коштів для цього. У зв"язку з навчанням на стаціонарі позивачки не мають можливості працювати та одержувати додатковий дохід. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що внаслідок навчання на стаціонарі повнолітні діти відповідача потребують матеріальної допомоги. Разом з тим, відповідач працює та має постійний дохід (а.с.16). А тому спроможний надавати утримання дітям. Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що неможливість надання батьком утримання дітям обумовлена його невеликою заробітною платою, оскільки обмежень за станом здоров"я до роботи він не має, є працездатним. А тому, виходячи з визначеного законом обов"язку батьків утримувати своїх дітей, суд вважає за можливе покласти на нього такий обов"язок шляхом сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд враховує можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей також і їх матір"ю. А тому вважає за можливе визначити розмір щомісячних аліментів в 1/6 частці від заробітку відповідача на кожну дитину. Мати дітей через невеликий розмір заробітної плати не має матеріальної можливості надати двом повнолітнім донькам належного забезпечення У зв"язку з цим та відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову.

Outcome: approved