Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління культури і мистецтв Лубенського виконкому, Лубенського міського будинку культури, в.о. директора Лубенського міського будинку культури Тихоненко І.О. про поновлення на роботі на посаді художнього керівника Лубенського міського будинку культури та стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. Свій позов мотивувала тим, що з 01.11.2013 року вона працювала на посаді художнього керівника Лубенського міського будинку культури. 27.06.2014 року позивачка керівнику установи подала заяву на відпустку з 01.07.2014 року та не маючи заперечень 01.07.2014 року виїхала за кордон. 02.09.2014 року після виходу на роботу позивачка дізналася про її звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Підставою для звільнення став акт від 01.07.2014 року, в якому засвідчено, що 01.07.2014 року позивачка більше 3 годин без поважних причин була відсутня на робочому місці. Позивачка вважає наказ про її звільнення незаконним, оскільки причиною неявки її на роботу 01.07.2014 року була подана нею заява на відпустку та відсутність заперечень керівництва. В зв'язку з вищезазначеним, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач прохає поновити її на роботі, стягнути з Управління культури і мистецтв виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області відпускні в розмірі 2 154 грн. 09 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6496 грн. 05 коп., 5000 грн. моральної шкоди, 1000 грн. витрат на правову допомогу . В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, прохала його задовольнити. Представник відповідача Управління культури і мистецтв Лубенського виконкому в особі М"якоти В.В. позов не визнав . Вважає, що ще у червні 2014 року позивач допустила прогули без поважних причин, оскільки в період часу з червня 2014 року по серпень 2014 року включно перебувала за кордоном. Представник відповідача Лубенського міського будинку культури в особі Приймак О.В. позов визнав, вважає, що звільнення [PERSON] було проведено незаконно. Відповідач в.о. директора Лубенського міського будинку культури Тихоненко І.О. також вважає звільнення позивача незаконним, прохав позов задовольнити. Дослідивши матеріали, докази справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав . Встановлено, що наказом в.о. директора Лубенського міського будинку культури від 31.10.2013 року № 21-ОС позивача з 01.11.2013 року прийнято на посаду художнього керівника Лубенського міського будинку культури (а.с.10) . В середині червня 2014 року між [PERSON] та відповідачем в.о. директора Лубенського міського будинку культури Тихоненко І.О. була домовленість про те, що останній відпускає позивача з 01.07.14 року по 10.07.17 року у відпустку, як одинокій матері за 2013 рік, 11.07.14 р. по 21.07.2014р. у відпустку, як одинокій матері за 2014 рік., з 21.07.2014 року по 17.08.2014 р. у основну та додаткову відпустки, з 18.08.2014 р. по 01.09.2014 рік у відпустку, у зв"язку з сімейними обставинами. При цьому позивач написала відповідні заяви про надання вищезазначених відпусток і надала їх в.о. директора Лубенського міського будинку культури . Останній запевнив [PERSON], що він її розуміє, бо вона одна виховує дитину, і вона може на період своїх відпусток їхати за кордон та заробляти гроші. Також він запевнив, що ці всі відпустки їй будуть надані адміністрацією Лубенського міського будинку культури в обов"язковому порядку, і щоб вона не переймалася. Вищезазначені обставини в судовому засіданні стверджували і не заперечували позивач [PERSON] та відповідач в.о. директора Лубенського міського будинку культури Тихоненко І.О. Відповідно до п. 4.3. Положення про Лубенський міський будинок культури, директор міського будинку культури є відповідальним перед Лубенським міським відділом культури і мистецтв та має право здійснювати будь-яку діяльність від імені МБК в межах, передбачених контрактом . Директор в силу своєї компетенції : за згодою Лубенського міського відділу культури і мистецтв приймає та звільняє працівників МБК; видає накази з оперативних питань діяльності МБК, які є обов"язковими для всіх працівників МБК. Встановлено, що 27.06.2014 року керівнику установи позивач подала заяву на відпустку з 01.07.2014 року на 10 днів, як одинокій матері. Наказом в.о. директора Лубенського міського будинку культури від 01.07.2014 року № 12-В позивачці надано відпустку з 01.07.2014 року на 10 днів, як одинокій матері (а.с.17). Але, як пояснив в судовому засіданні в.о. директора Лубенського міського будинку культури Тихоненко І.О., начальник Управління культури і мистецтв виконавчого комітету Лубенської міської ради Литовченко Ю.М. з надуманих підстав відмовив погоджувати вищезазначений наказ про надання відпуски та наказав готувати наказ про звільнення [PERSON] за прогули без поважних причин. Хоча, Тихоненко І.О. раніше запевнив позивача, що він їй відпуску надасть і що остання може їхати за кордон по своїх справах. Також Положенням про Лубенським міський будинок культури (а.с.39-44) та посадовими обов"язками директора міського будинку культури (а.с.45-46) взагалі не передбачено, що надання відпусток працівникам будинку культури повинно бути в обов"язковому порядку погоджено з Управлінням культури і мистецтв виконавчого комітету. Навпаки, такі рішення може приймати особисто директор будинку культури. 01.07.2014 року комісією у складі директора Лубенського міського будинку культури Тихоненко І. О., зав. молодіжним сектором Кривошеєю О. Ю., прибиральницею Бабак К. Г. складено акт про те, що 01.07.2014 року позивач не звилася на роботу без поважних причин (а.с.61). Наказом від 01.07.2014 року № 14-ОС позивача було звільнено з займаної посади художнього керівника з 01.07.2014 року за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.19) . Наказом № 18-ОС від 10.09.2014 року, виданого в.о. директора міського будинку культури, скасовано наказ № 14-ОС від 01.07.2014 року про звільнення [PERSON] із займаної посади (а.с.21). Вищезазначений наказ про звільнення суд вважає незаконним, виходячи з наступного. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; Частина 3 статті 40 КЗпП України встановлює, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період перебування працівника у відпустці. Крім цього, згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Разом із тим, судом встановлено, що позивачка у встановленому законом порядку звернулася до керівника установи про надання їй відпустки, останній видав відповідний наказ, з яким позивачка була ознайомлена. За таких підстав, суд вважає, що звільнення позивачки на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Вирішуючи питання щодо способу захисту в цій справі, суд виходить з того, що статутом Лубенського міського будинку культури не передбачено можливість поновлення на роботі через скасовування директором свого наказу про звільнення особи з роботи. При цьому пунктом 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що стосовно до правил ст. 24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Крім того, відповідно до п. 4.3. Положення про Лубенський міський будинок культури відповідні питання потребують погодження з Лубенським міським відділом культури і мистецтв. Таким чином, сам по собі наказ від 10.09.2014 року про скасування наказу про звільнення не поновлює позивачку на роботі. Отже, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що є підстави поновити позивачку на посаді художнього керівника з 01.07.2014 року. Суд відноситься критично до пояснень представника Управління культури і мистецтв виконавчого комітету про те, що звільняли позивачку за прогули, допущенні нею ще у червні 2014 року, оскільки такі прогули адміністрацію міського будинку культури не зафіксовані та згідно табелю обліку використання робочого часу, у [PERSON] у червні 2014 року не було жодного прогулу. Крім цього, відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не вправі визнавати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов"язували звільнення. Згідно ч.4 ст.115 КЗпП України, заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки . Відповідно до ст.238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком . Судом також встановлено, що позивачці наказом № 11-В від 01.07.2014 року (а.с.16) було надано відпустку з 11.07.2014 року на 10 днів за 2014 рік, як одинокій матері, наказом № 13-В (а.с.18) щорічну основну відпустку з 21.07.2014 року по 17.08.2014 року . Суд погоджується із розрахунком позивача щодо недоплачених коштів за період перебування нею у відпустках і вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 154 грн. 09 коп. відпускних . Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за 1 рік. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Управління культури і мистецтв виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 02.09.2014 року по 03.12.2014 року (за 93 робочих дня), що складає 6496 гривень 05 копійок (93 дня х 69 грн. 85 коп. - середньоденна заробітна плата). Крім того , суд вважає , що відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України [PERSON] має право на відшкодування їй з боку відповідача моральної шкоди , оскільки порушення її законних прав призвело до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя . Так, позивачка на протязі 3-х місяців не працювала, але останній потрібно було утримувати свою малолітню дитину, що потребувало додаткових зусиль для влаштування свого життя. Отже, позивачка понесла певні моральні страждання. Таким чином, враховуючи принцип розумності та справедливості суд оцінює завдану моральну шкоду позивачці в 3000 грн., які потрібно стягнути з відповідача на користь позивачки. І відпускні, і середній заробіток за час вимушеного прогулу, і моральну шкоду суд вважає, що слід стягувати саме із Управління культури і мистецтв виконавчого комітету Лубенської міської ради, оскільки в управлінні є бухгалтерія і кошти до Лубенського міського будинку спрямовуються лише через Управління культури і мистецтв. Вищезазначені обставини сторонами визнаються і не оспорюються. Разом з цим, суд вважає, що в позові до в.о. директора Лубенського міського будинку культури Тихоненко І.О. слід відмовити, оскільки останній є неналежним відповідачем і наказом від 04.11.2014 року за № 45-ОС він фактично відсторонений від посади, бо на посаду директора Лубенського міського будинку культури з 04.11.2014 року призначена інша особа. Витрати на правову допомогу, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При подачі позову позивачка була звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави .

Outcome: partial