Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про скасування арешту на квартиру, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після смерті батька він є спадкоємцем першої черги за законом квартири [ADDRESS], проте отримати свідоцтво на спадщину на дану квартиру він не може через обтяження, накладені на квартиру, що підтверджено довідкою Монастирищенської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Черкаській області №244/01-16 від 25.11.2016 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №72707690 від 10.11.2016 року квартира [ADDRESS], реєстраційний №1080828471234, перебуває в приватній власності [PERSON]; квартира №5 має обтяження-арешт, реєстраційний номер обтяження-4992955, зареєстроване 22.05.2007 року реєстратором - Монастирищенською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови б/н від 20.05.2003 року державної виконавчої служби в користь ДП «Теплокомуненерго», власник майна - [PERSON]. Хто такий [PERSON] йому невідомо. Інших обтяжень щодо квартири [ADDRESS], немає. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, який укладений 12.04.2001 року між [PERSON] та [PERSON], власником квартира [ADDRESS], є [PERSON]. Станом на 25.11.2016 року заборгованість перед КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище за надані підприємством житлово-комунальні послуги за квартирою [ADDRESS] (власник [PERSON]) відсутня, що підтверджено довідкою КП «Теплокомуненерго» №456 від 25.11.2016 року. Відповідно до довідки Монастирищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області №2679/09-34 від 25.11.2016 року згідно книги обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю №02-18 на примусовому виконанні перебував виконавчий лист від 16.12.2002 року по справі №2-785 за рішенням Монастирищенського районного суду про стягнення із [PERSON] на користь ДП «Теплокомуненерго» боргу в сумі 587,70 грн. З метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем було винесено постанову б/н від 20.05.2003 року про накладення арешту на все нерухоме майно, що належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Виконавче провадження №62/1 від 20.01.2003 року по виконанню вищевказаного рішення суду завершене 26.04.2004 року. Дане виконавче провадження знищене, у зв'язку із закінченням терміну зберігання, згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 21.01.2008 року. Станом на 25.11.2016 року підстав для обтяжень щодо квартири [ADDRESS], немає, накладені обтяження перешкоджають видачі свідоцтва про право на спадщину йому, як спадкоємцеві після смерті батька на дану квартиру. В обґрунтування позову посилається на п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису». Просить скасувати арешт, накладений на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №1080828471234, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.04.2001 року перебуває в приватній власності [PERSON]; реєстраційний номер обтяження-4992955, зареєстроване 22.05.2007 року-реєстратором Монастирищенською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови б/н від 20.05.2003 року державної виконавчої служби на користь ДП «Теплокомуненерго», згідно якої власник майна-[PERSON]. 06.12.2016 року на адресу суду від відповідача комунального підприємства «Теплокомуненерго» надійшло заперечення, відповідно до якого станом на 25.11.2016 року заборгованість перед КП "Теплокомуненерго" м. Монастирище за надані підприємством житлово-комунальні послуги по [ADDRESS] відсутня. Таким чином, підстав для обтяжень щодо квартири [ADDRESS] на користь підприємства немає. Разом з тим, зазначають, що відповідно до довідки відповідача 1, виконавче провадження №62/1 від 20.01.2003 року по виконанню виконавчого листа від 16.12.2002 року по справі №2-785 за рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області про стягнення із [PERSON] на користь ДП "Теплокомуненерго" боргу в сумі 587,70 грн., завершено 26.04.2004. Отже, у зв'язку із завершенням вищевказаного провадження, щодо зняття встановленогообтяження на квартиру [ADDRESS] належить відповідачеві,1, як органу, постановою якого такий вид обтяження було встановлено. Незважаючи на помилку із іменем власника квартири [ADDRESS] ([PERSON], а не [PERSON]), обтяження на вказану квартиру мало б бути знято із завершенням виконавчого провадження. Враховуючи усе вищевикладене, вважають, що підстав для обтяжень щодо квартири [ADDRESS] на користь підприємства немає. Проте, просять витрати по сплаті судового збору покласти на ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Просять справу розглядати у відсутності їх представника. Ухвалою суду від 10.01.2017 року до справи залучено в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою суду від 24.01.2017 року статус Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області змінено на третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, відповідно до якої свій позов про скасування арешту на квартиру підтримує повністю, просить його задоволити. В судове засідання з»явитись не може. Просить справу розглядати у його відсутність. Представники відповідача КП «Теплокомуненерго» в судове засідання не з"явились. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду надійшло клопотання відповідно до якого, надане заперечення підтримують повністю, просять розглядати справу у відсутності їх представника. Представники третьої особи відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в судове засідання не з»явились повторно. Причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду надали заяви відповідно до яких позов визнають повністю, не заперечують проти її задоволення. Просять розгляд справи проводити у їх відсутність. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі і виходить з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 12.04.2001 року, серії АЕА №001606 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 08.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 2.02.1970 року с. Сарни Монастирищенського району Черкаської області серії [NUMBER], в графі «батько» записано «[PERSON]», в графі «мати» - «[PERSON]» (а.с.7). Відповідно до довідки №244/01-16, виданої 25.11.2016 року Монастирищенською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа за №54/2016. Спадкоємцем квартири за даною адресою: [ADDRESS] є син [PERSON]. Видати свідоцтво на спадщину не має можливості через обтяження накладене на вищевказану квартиру (а.с.9). Згідно довідки №456, виданої 25.11.2016 року комунальним підприємством «Теплокомуненерго» м. Монастирище, станом на 25.11.2016 року заборгованість перед КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище за надані підприємством житлово-комунальні послуги по [ADDRESS] (власник [PERSON]), відсутня (а.с.10). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №72707690 від 10.11.2016 року квартира [ADDRESS], реєстраційний №1080828471234, перебуває в приватній власності [PERSON] та яка має обтяження - арешт за реєстраційним № 4992955, що зареєстроване 22.05.2007 року реєстратором-Монастирищенською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови б/н від 20.05.2003 року державної виконавчої служби в користь ДП «Теплокомуненерго», власник майна-[PERSON] (а.с.12). Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Україною 17.07.1997 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (який діяв на момент правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до п.3 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (який діяв на момент виникнення правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (який діяв на момент виникнення правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (який діяв на момент виникнення правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно довідки №2679/09-34, виданої 25.11.2016 року Монастирищенським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про те, що згідно книги обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю №02-18 на примусовому виконанні перебував виконавчий лист від 16.12.2002 року по справі №2-785 за рішенням Монастирищенського районного суду про стягнення із [PERSON] на користь ДП «Теплокомуненерго» боргу в сумі 587,70 грн. З метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем було винесено постанову б/н від 20.05.2003 року про накладення арешту на все нерухоме майно, що належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Виконавче провадження №62/1 від 20.01.2003 року по виконанню вищевказаного рішення суду завершене 26.04.2004 року. Дане виконавче провадження знищене, у зв'язку із закінченням терміну зберігання, згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 21.01.2008 року (а.с.11). Відповідно п.9.9. Порядку роботи із документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 ( далі Порядок) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Згідно п.9.10. Порядку завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт… Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у зв'язку з відсутністю виконавчого провадження, відсутністю заборгованості, як підстави для його накладення, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на квартиру створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способом захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Враховуючи, що реалізація прав позивача є неможливою без надання захисту судом в обраний ним спосіб, суд вважає за можливе зняти арешт, накладений Монастирищенським районним ВДВС, оскільки законних підстав для збереження накладеного арешту судом не встановлено, а тому, враховуючи усі інші встановлені судом обставини, подальше збереження без достатніх підстав вжитих попередньо заходів є неможливим та безпідставним. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року із змінами та доповненнями (чинний на момент вирішення справи судом) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року із змінами та доповненнями (чинний на момент вирішення справи судом) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п.п.1 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Згідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПК (далі-ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати підлягають стягненню із відповідача. На підставі викладеного Конституції України, Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Україною 17.07.1997 року, Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, Порядку роботи із документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року із змінами та доповненнями, Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про виключення майна з опису», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", ст.ст.321,391,1216, 1218, 1268,1270,1296 ЦК України та

Outcome: approved