Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач 16.11.2017 року звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру №[ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.04.1991 року вона та відповідача по справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в якому сторонами на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.06.1999 року було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS]. Право власності було оформлено на ім."я відповідача. На підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2014 року по справі №638/10126/14-ц шлюб було розірвано. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Уповноважений представник позивача [PERSON]- [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 13112017 від 13.11.2017 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та його участі, просив позовні вимоги позивача задовольнити , проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним , пояснень, заперечень або відзиву на позов суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною в обгрунтвання заявлених вимог , оцінивши їх в сукупності , встановив наступні факти та обставини. Вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог абозаперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до норм ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає доведеним, що з 19.04.1991 року сторонни перебували в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №676. Вказаний факт підтверджується даними свідоцтва про одруження, копія якого долучена до матеріалів позовної заяви та доказами, встановленими заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами за взаємною згодою, за рахунок створенного сімейного бюджету, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, 09.06.1999 року було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В.09.06.1999 року та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером 1475, про що свідчить копія договору. Згідно даних про державну реєстрацію, право власності зареєстровано за [PERSON] , про що на зворотній стороні договору купівлі-продажу проставлено штамп КП "Харківського міського бюро технічної інвентаризації" За вимогами ст.3 СК України визначено, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Відповідно до ст.ст. 61, 63, 69, 70, 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньо гогосподарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об"єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З урахуванням викладених статей, спільним майном, є майно, яке придбанно сторонами, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки і за спільні кошти. Зі змісту рішення суду по справі про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, вбачається, що сторони спільне життя припинили з травня 2014 року. Тобто на момент придбання майна, що є предметом спору, сторони спільно проживали , були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки і майно придбане за спільні кошти. Відповідач за час перебування справи в провадженні суду дані обставини не спростував. Суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені нею при зверненні до суду з дійсним позовом судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3780,00 грн, що документально підтверджені. На підставі наведеного,

Outcome: approved