Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері ( яку в подальшому уточнила). Посилається на те, що на даний час є пенсіонером за віком, як мати інвалідів з дитинства. Єдиним джерелом доходу є пенсія, яка станом на 01.01.2016 становить 999 грн., інших джерел доходу немає. На даний час вона проживає разом із донькою [PERSON] у власному будинку, що розташований в с. Товтри по вул. Татарській, 37 Заставнівського району. Пенсії, яку вона отримує не вистачає на її повноцінне проживання, її матеріальне становище є вкрай скрутним. Позивач зазначає, що має двох доньок- Гливка М.В. та [PERSON], які спроможні надавати їй матеріальну допомогу, оскільки отримують пенсію по втраті годувальника та державну соціальну допомогу по інвалідності. Добровільно матеріально їй допомагати відповідачі не бажають, а тому вона зщмушена звернутися із позовом про стягнення аліментів із [PERSON] та [PERSON] на її у тримання в розмірі по 1/5 частині всіх видів їх доходу щомісячно, починаючи із подання заяви і довічно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали. Суду пояснила, що [PERSON] на даний час являється пенсіонеркою та отримує пенсію, як мати інвалідів з дитинства, в розмірі 999 грн. Інших доходів, окрім пенсії в неї немає. Вказаних коштів не вистачає на сплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування та ліків. Вказали, що позивачка має своє підсобне господарство та город, на якому вирощує сільськогосподарську продукцію для своїх потреб. З часу смерті чоловіка, вона самостійно виховувала та утримувала доньок- Гливка М.В. та [PERSON] Останні являються інвалідами з дитинства, отримують пенсію по втраті годувальника та допомогу по інвалідстності, мають більші доходи ніж вона, а тому взмозі її матеріально утримувати. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. Суду вказала, що проживає в одному будинку із матір"ю [PERSON] та своїм співмешканцем. Являється інвалідом з дитинства 3 групи. Отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 848 грн. та державну соціальну допомогу по інвалідності в розмірі 1074 грн. Відповідачка вказала, що на даний час проживаючи із матір"ю, вона матеріально допомагає їй, платить за світло та газ в рівних частках із нею, надає кошти на придбання свійських тварин та оброблення городів. Крім того вона допомагає у здійсненні догляду за будинком та підсобним господарством. Відповідачка вказала, що батько її помер, вона росла коло діда і баби, а позивачка участі у її вихованні та навчанні не брала. Відповідачка вважає, що мати є здоровою, отримує пенсію, однак не як непрацездатна особа, яка досягла пенсійного віку, а тому має можливість працювати та матеріально утримувати себе. Крім того зазначила, що в матері є рідна сестра [PERSON], яка матеріально допомагає їй , надає кошти для придбання дров, зерна та продуктів харчування. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, подали суду письмове заперечення проти позову. Представник пояснив, що позивачка з народження дітей ніде не працювала, проживала на кошти, які отримувала на дітей. Після призначення пенсії по втраті годувальника та у зв"язку із інвалідістю, всі кошти витрачала на свій розсуд та власні потреби. Зі сторони матері не було допомоги у її вихованні та розвитку, а також не було надано відповідного лікування. На даний час відповідач проживає окремо від матері, отримує пенсію по втраті годувальника та допомогу по інвалідності, яка становить 1852,20 грн., інших доходів в неї немає. Відповідач [PERSON] перебуває на "Д" обліку з діагнозом- помірна розумова відсталість з рідкісними судомними нападами, потребує постійного лікування. Вказані кошти також витрачає на комунальні послуги, продукти харчування та придбання ліків, а тому сплачувати аліменти на утримання матері не має можливості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється односельчанкою сторін по справі. Знає [PERSON], яка проживає в Америці і являється рідною сестрою позивачки. Остання матеріально допомагає [PERSON], кожного року надає кошти на дрова та продукти харчування. Їй відомо, що [PERSON] передала в оренду свій земельний пай, а [PERSON] кожного року замість неї отримує зерно . Суд , заслдухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів та представника відповідача, показання свідка, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася 13 березня 1962 року, що підтверджується копією паспорта серії КР 958915, який виданий 09 січня 2008 року (а.с. 5). Згідно копії пенсійного посвідчення серії ААЗ № 559408 (а.с.5 зворот) [PERSON] являється пенсіонером за віком. Згідно довідки УПФ в Заставнівському районі №1217/10-21 від 19.05.2016 (а.с.9) отримує пенсію, як мати інвалідів з дитинства в розмірі 999 грн. Згідно копії свідоцтва про народження серії І-МИ № 041290 від 18.08.1997 (а.с.18) [PERSON] являється матір"ю [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON]. Згідно копії повторного свідоцтва про народження серії І-МИ № 159895 від 06.04.2012 (а.с. 19) [PERSON] являється матір"ю [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON]. Судом встановлено, що на даний час [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми, що підтверджується копією паспортів громадянина України (а.с. 41,42). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської РДА в Чернівецькій області від 23.06.2016(а.с.10) [PERSON] отримує державну соціальну допомогу, як інвалід з дитинства 3 групи в розмірі 1074 грн. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду в Заставнівському районі від 07.02.2017, яка досліджена в судовому засіданні [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 848 грн. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської РДА в Чернівецькій області від 23.06.2016 (а.с.21) [PERSON] отримує державну соціальну допомогу, як інвалід з дитинства 2 групи в розмірі 1160 грн. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду в Заставнівському районі від 02.12.2016 (а.с.40) [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 748,20 грн. Обов"язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в ст. 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України. Відповідно до ч.1 ст 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з роз"ясненнями, що викладені у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Отже, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.3 ст.75 СК України, ст.1 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Статею 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки [INFO] і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року. Відповідно до розділу 15 п.3 ч.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" тимчасово, до прийняття відповідного закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років. Судом встановлено, що станом на час звернення до суду із даним позовом позивачці [PERSON], яка народилася 13.03.1962 року виповнилося 54 роки 6 місяців. Останній призначена дострокова пенсія за віком, після досягнення нею 50 років, як матері інвалідів з дитинства, що підтверджується довідкою УПФ в Заставнівському районі №1217/10-21 від 19.05.2016 (а.с.9). Отже, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що на час звернення до суду позивач не досягла пенсійного віку, встановленого законом, а призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері двох дітей інвалідів з дитинства, не свідчить про її непрацездатність в розумінні ст. 202 СК України, що призводить до виникнення обов"язку повнолітніх дітей утримувати свою матір. Аналогічна правова позиція міститься в Ухвалі Верховного Суду України від 13.04.2011 № 6-21635св08, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім того встановлено, що позивачка є здоровою, самостійно здійснює догляд по господарству, отримує матеріальну допомогу від сестри [PERSON], а також отримує орендну плату за пай, який остання надала в оренду, що в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] та визнала даний факт в судовому засіданні сама позивачка. Враховуючи, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що вона є непрацездатною і такою, що потребує матеріальної допомоги, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів аліментів на утримання позивача. За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ч.3 ст. 75, ч.1 ст. 202 СК України, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.1, 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування",

Outcome: dismissed