Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов"язання не чинити перешкоди у користуванні ним. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що квартира [ADDRESS] належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності в рівних частинах по 1/2 кожному. Відповідачка зареєстрована та проживає у спірній квартирі та займає кімнату площею 12,8 кв.м., а кімната площею 16,4 кв.м. є вільною. На даний час відповідачка чинить йому перешкоди у користування квартирою, змінила замки на вхідних дверях, позбавляючи можливості зайти до квартири, користуватися та проживати в ній. Добровільно визначити порядок користування квартирою відповідачка відмовляється, оскільки вважає, що квартира належить їй повністю в порядку спадкування. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та Головного управління юстиції у м. Києві, в якій просила визнати частково недійсним в частині 1/4 спадщини, яку фактично прийняла [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 10.02.2005 року на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS]; свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 10.02.2005 року на спадкове майно у вигляді 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за [ADDRESS]; договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 13.03.2012 року; а також поновити строки позовної давності у зв"язку з її тяжкою хворобою та фізичною неможливістю вчасного оформлення спадщини після померлого батька [PERSON] Свої вимоги [PERSON] обгрунтовувала тим, що вона з 1985 року разом з покійними батьками та бабусею проживала у спірній квартирі [ADDRESS]. Тривалий час вона тяжко хворіла та у 2010 році отримала ІІ групу інвалідності. ЇЇ батько помер у 2004 році. На момент його смерті у квартирі було зареєстровано дві особи - вона та її покійний батько. Мати на той час не була зареєстрована у квартирі. Отже на момент смерті батька вона фактично прийняла спадщину - 1/4 частину спірної квартири, однак до нотаріальної контори не зверталася і свідоцтво про право на спадщину не отримувала, так як тяжко хворіла та не ходила. Після смерті матері вона подала до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, її брат також подав таку заяву та за ним в судовому порядку було визнане право власності на 1/2 частину спірної квартири. Позивач вважає, що [PERSON] незаконно отримав у спадщину 1/2 частину спірної квартири, оскільки вона не відмовлялася від прийняття спадщини після померлого батька, фактично прийняла 1/4 частину квартири, внаслідок чого частка, яку успадкувала за законом її мати після смерті свого чоловіка мала становити на 1/2 частину , а 1/4 , тобто після її смерті - матері позивача, спадкова маса становила 3/4 квартири [ADDRESS], і частки які мали успадкувати спадкоємці [PERSON] - позизивач [PERSON] та її брат [PERSON] повинні бути 3/8, а не 1/2. Тому вона і просить визнати частково не дійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на ім"я [PERSON] , а також договір куплі-продажу 1/2 частини квартири. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги щодо вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов"язання не чинити перешкоди у користуванні ним підтримав, просив позов задовольнити та закріпити за позивачем право користування кімнатою площею 16,4 кв.м., а за відповідачкою - кімнатою площею 12,8 кв.м. У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] просив відмовити, вважаючи її безпідставною та такою, що подана з порушенням строків позовної давності. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили у задоволенні даного позову відмовити. Свої зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у ньому. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не прибув, не заперечував щодо розгляду справи у його відсутність, вимоги зустрічної позовної заяви не визнав. Представник Головного управління юстиції у м. Києві направив до суду свої заперечення щодо зустрічної позовної заяви [PERSON], в яких вказано про те, що позовна заява не обгрунтована з огляду на те, що нотаріусу при оформленні спадщини не було відомо про те, що [PERSON] є такою, що фактично прийняла спадщину пісял смерті [INFO] [PERSON], оскільки вона із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотконтори не зверталася, а тому нотаріусом були дотримані усі вимоги законодавства про нотаріат. Справу просив розглядати у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як пояснила [PERSON] у 1985 році вона разом зі своїми батьками та бабусею переїхали на постійне місце проживання до м. Києва по обмінному ордеру № 470 від 18.04.1985 року. Ордер виписаний на ім"я [PERSON], а також його сім"ю - дружину [PERSON] та дочку [PERSON] (а. с. 50 - 51). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 40). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з квартири [ADDRESS], легкового автомобіля ВАЗ 2106, 1977 року випуску, причепа СКІФ 81061, 1985 року випуску, грошового вкладу [NUMBER] в Ощадбанку України, а також 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується матеріалами спадкової справи. 26.10.2004 року [PERSON] звернулася до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в якій вказала про те, що крім неї спадкоємців більше не має. 11.01.2005 року [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на легковий автомобіль ВАЗ 2106, 1977 року випуску, причеп СКІФ 81061, 1985 року випуску та 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], а також свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на грошові вклади, які знаходяться у ВАТ "Державний ощадний банк України". 10.02.2005 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. [INFO], згідно свідоцтва про смерть, померла мати позивача за зустрічним позовом [PERSON] (а. с. 41) Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.04.2009 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] У зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування за законом відмовити. 13.03.2012 року [PERSON] продав [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва (а. с. 7). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи те, що саме рішенням суду від 28.04.2009 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] та під час розгляду даної справи [PERSON] не оспорювала частки у спадковому майні, а ні свого брата, а ні право власності на все спадкове майно отримане [PERSON] після смерті [PERSON], таким чином суд приходить до висновку про те, що остання на момент тоді існуючого спору погодилася та визнала, що її матір [PERSON] була єдиним спадкоємцем по смерті [PERSON], а тому в задоволенні її вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину необхідно відмовити. А враховуючи вище викладене не підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, оскільки право власності на 1/2 частину квартири у [PERSON] виникло на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, а власник має право розпоряджатися належним йому майном. Крім того, суд вважає, що відсутні будь-які правові підстави для поновлення строків позовної давності. Позовні ж вимоги [PERSON] до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов"язання не чинити перешкоди у користуванні ним підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2012 року. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживаннбя і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За правилами статтей 317, 319, 355, 361 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном. При цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Крім того, статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, а статтею 358 цього Кодексу визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Враховуюч те, що [PERSON] являється власником 1/2 частини квартири, а також з урахуванням вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про вселення до квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки є цілком законними та обґрунтованими. Разом з тим, суд вважає таким, що не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов"язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, оскільки позивачем та його представником не було доведено факт чинення перешкод у користуванні квартирою з боку відповідачки, жодних належних доказів цього надано не було, із заявами про неможливість проживання в спірній квартирі позивач нікуди не звертався. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо встановлення порядку користування житловим приміщенням наступним чином, закріпивши за позивачем право користування кімнатою площею 16,4 кв.м., а за відповідачкою - 12,8 кв.м., оскільки [PERSON], являється інвалідом ІІ - ї групи, тому суд вважає, що таким чином будуть порушені її права.

Outcome: partial