Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, у якому (з урахуванням уточнень) просила: змінити черговість одержання права на спадкування майна [PERSON], померлого [INFO], визначивши право [PERSON] на спадкування разом із спадкодавцями першої черги. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на ? частину квартири [ADDRESS], визнати право власності в порядку спадкування на ? частину автомобіля марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В», державний номер [NUMBER]. Визнати майно: автомобіль марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В», державний номер [NUMBER], зареєстрований в ВРЕД-1 УДАІ в м. Києві 12.06.2012 року, спільною сумісною власністю із [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В», державний номер [NUMBER], зареєстрований в ВРЕД-1 УДАІ в м. Києві 12.06.2012 року, як на майно набуте за час сумісного проживання. В обґрунтування позову зазначає, що з 20 березня 1998 року перебувала в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Даний факт встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2013 року. [INFO] раптово помер [PERSON], причина смерті - не уточнене падіння. Після смерті [PERSON] залишилось майно: - приватизована однокімнатна, ізольована квартира [ADDRESS], загальною площею - 42, 95 кв. м., про що свідчить свідоцтво про право власності від 04.05.2006 року. - автомобіль марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В», державний номер [NUMBER]. За життя [PERSON] страждав серцево-судинним захворюванням, і позивач тривалий час надавала допомогу і піклувалася про нього. Позивач купувала ліки для лікування [PERSON], супроводжувала його в поліклініку на медичне обстеження. З липня 2011 року [PERSON] перебував в безпорадному стані, оскільки у нього стався перелом пальців на нозі (лівої стопи) і він не міг пересуватися в квартирі без допомоги позивача а міг рухатися тільки за допомогою милиці й палиці. Позивач тривалий час доглядала за [PERSON], піклувалася та надавала йому іншу допомогу, внаслідок того, що він через каліцтво ноги, знаходився у безпорадному стані. [PERSON] не міг самостійно забезпечити умови свого життя і ці обставини підтверджують медичні документи. Крім того, в обґрунтування своїх доводів [PERSON] посилається на положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України згідно якої фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Також позивач вказує на те, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно якої під безпорадним станом слід розуміти стан особи зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою, або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. На підставі викладеного позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому (з урахуванням уточнень) просить змінити черговість одержання права на спадкування майна [PERSON], померлого [INFO], визначивши право [PERSON] на спадкування разом із спадкодавцями першої черги. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на ? частину квартири [ADDRESS], визнати право власності в порядку спадкування на ? частину автомобіля марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В», державний номер [NUMBER]. Визнати майно: автомобіль марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В», державний номер [NUMBER], зареєстрований в ВРЕД-1 УДАІ в м. Києві 12.06.2012 року, спільною сумісною власністю із [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В», державний номер [NUMBER], зареєстрований в ВРЕД-1 УДАІ в м. Києві 12.06.2012 року, як на майно набуте за час сумісного проживання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник повністю підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, визнати майно спільною сумісною власністю, визнати право власності на ? частину спільного сумісного майна набутого за час спільного проживання, змінити черговість одержання права на спадкування, визнати право власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх доводів позивач вказувала на те, що у зв'язку з тим, що в липні 2011 року у [PERSON] стався переломом пальців лівої стопи стан останнього погіршився, він потребував постійного догляду так, як ходив за допомогою милиці та палиці, потребував витрат на коштовні ліки. З їх спільних коштів вона оплачувала лікування, постійно була поряд з [PERSON] і доглядала за ним особливо коли зламав ногу - спочатку перебуваючи на лікарняному а потім, оскільки ще не був здоровий не міг вийти на роботу, після лікарняного перебував у відпустці і весь цей час - більше місяця лише вона доглядала [PERSON]. Зазначила, що рідна її дочка, яка живе в Лондоні матеріально дуже допомагала, висилала подарунки, переказувала власні кошти, за які вони з померлим купували побутову техніку, неодноразово їздили разом на відпочинок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи завчасно повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача проти позову заперечував, пояснивши що в позовній заяві позивач посилається на ст. 1259 ЦК України, як на підставу визнання її спадкоємцем першої черги разом з матір'ю померлого [PERSON] Однак [PERSON] помер у віці 49 років, тобто не у похилому віці, тяжких хвороб у нього не було, що підтверджується медичною карткою, калікою не був бо інвалідність йому не встановлювалася, жодних довідок з цього приводу не існує. В безпорадному стані померлий [PERSON] не перебував і не міг перебувати, оскільки до останнього дня свого життя працював на підприємстві ТОВ «Житлобуд-1». Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи - Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких також просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони позивача) пояснив, що знає сім'ю [PERSON] з 1996 року. Померлий [PERSON] став для нього хорошим другом, з яким він постійно спілкувався, відмічав дні народження, та навіть їздили сім'ями разом на відпочинок. В сім'ї [PERSON] та [PERSON] був спільний побут, вони декілька разів їздили на відпочинок до Англії, звідки привезли автомобіль «ВАЗ 2105». Потім [PERSON] захотів придбати автомобіль «Фольксваген», але грошей у нього не було і він звертався за грошима. Перший та другий автомобіль були придбані в Англії, це було спільно придбане майно. Пам'ятає, що в 2006 році у [PERSON] був зміщений шийний хребець, він не міг сам повертатися і [PERSON] годувала його. [PERSON] доглядала за [PERSON], міряла йому тиск, бо бачили, що в нього підвищений тиск. [PERSON] телефонував та казав, що внього зламані пальці і йому потрібні милиці. В період коли [PERSON] зламав пальці [PERSON] допомагала йому ходити, бо він не міг без її допомоги обходитись. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони позивача) пояснила, що є сусідкою [PERSON] з 1996 року. Підтвердила, що між [PERSON] та [PERSON] були дуже гарні відносини, вони піклувались один про одного. [PERSON] допомагала дочка, яка зараз живе в Лондоні. У [PERSON] дуже часто були головні болі і він не відрізнявся міцним здоров'ям. [PERSON] часто бігала в аптеку купувати ліки для [PERSON] Зазначила, що [PERSON] до останніх днів працював електриком в ЖЕК. Свідок [PERSON] (зі сторони відповідача), допитана в судовому засіданні, пояснила, що є сестрою померлого [PERSON] Повідомила, що з 1998 року брат почав проживати з [PERSON] З 1985 року по 2012 рік брат працював, а один раз виїздив за кордон щоб заробити гроші. Майна з закордону брат не привозив, хронічних хвороб у нього не було. В процесі поховання брата приймала участь мама - [PERSON] Квартиру брат отримав в 1993 році і власними силами зробив в ній ремонт. Допитана судом свідок [PERSON] (зі сторони відповідача) показала, що в 1993 році племінник отримав квартиру. Він працював електриком до останнього дня. Про хронічні хвороби племінника не знає. Коли помер [PERSON] приїздила з сестрою та племінницею купувати одежу. Свідок [PERSON] (зі сторони позивача), допитана в судовому засіданні, пояснила, що знала померлого дуже давно, так як працювали разом в «Житлобуд-1». Після того як [PERSON] і [PERSON] почали проживати разом [PERSON] став виглядати охайним. На протязі всього часу не знала, що у [PERSON] не рідні діти, бо він дуже гарно відносився до дітей [PERSON], вважав їх рідними. В той день коли трапилася біда [PERSON] був на зміні і взагалі він дуже часто мінявся з іншими працівниками змінами. [PERSON] розповідав, що живе у жінки, а в його квартирі живе брат, який не платить за квартиру. Коли зламав ногу, вона приїздила до них додому і бачила, що [PERSON] за ним доглядає, навіть нога на подушці знаходилась. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 25.09.2012 року, [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 649 (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.05.2013 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON], який помер [INFO] з 20 березня 1998 року (а.с. 9,10). Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. В період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] придбали спільне майно, а саме: автомобіль марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В» д.н.з. [NUMBER], 2003 року випуску, який згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований на ім'я померлого [PERSON] (а.с. 7). Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 Сімейного Кодексу України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи викладене та пояснення позивача, суд приходить до висновку, що придбаний автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахування викладено, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки "Фольксваген" вантажний малотоннажний "фургон-В", державний номер [NUMBER]. Згідно Свідоцтва про право власності від 04.05.2006 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності ( а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина: квартира [ADDRESS]. За життя спадкодавця, ним не був складений заповіт. Спадкоємцями за законом померлого [PERSON] є його мати та позивачка по справі [PERSON] Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона відноситься до четвертої черги спадкування за законом (а.с.37). Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер у віці 49 років, за станом свого здоров"я був працездатною особою, до 2012 року працював. Згідно довідки ТОВ «Житлобуд-1» [PERSON] дійсно працювавав в ТОВ «Житлобуд-1» електрослюсарем з 15.09.2003 року по 24.09.2012 рік. З 18.07.2005 року по 10.08.2005 рік перебував у відпустці. За період роботи був на лікарняному з 15.07.2011 року по 03.08.2011 рік. Перебував у відпустці з 04.08.2011 року по 28.08.2011 рік (а.с.165). Відповідно до копії медичної картки амбулаторного хворого [PERSON], останньому 14.07.2011 року було поставлено діагноз періартрит та направлено на рентген пальців лівої ступні (а.с.53). 15.07.2011 року поставлено діагноз маршовий перелом ІІІ ступеня кисті лівої ноги, внаслідок чого як зазначила позивач в судовому засіданні [PERSON] мав незадовільний стан здоров'я, знаходився тривалий час в безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та лікування, а тому вважає, що вона має право на спадкування за законом у першу чергу разом з матір'ю померлого. З наданих суду показів свідків можна зробити висновок про те, що, дійсно, свідки всі знали і померлого, і позивачку та надавали переконливі покази про те, що у позивача та померлого [PERSON] були дуже гарні відносини, а також про те, що після того, як у останнього стався перелом пальців ноги [PERSON] протягом тривалого часу опікувалася та надавала допомогу [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та лікування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту того, що [PERSON] через тяжку хворобу або каліцтво був тривалий час у безпорадному стані та потребував стороннього догляду та піклування, матеріального забезпечення та сторонньої допомоги і таку допомогу йому надавала саме позивач. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання права права власності на право власності в порядку спадкування на ? частину квартири [ADDRESS], визнати право власності в порядку спадкування на ? частину автомобіля марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В», державний номер [NUMBER]. Визнати майно: автомобіль марки «Фольксваген» вантажний малотоннажний «фургон-В», державний номер [NUMBER], зареєстрований в ВРЕД-1 УДАІ в м. Києві 12.06.2012 року, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки можливість одержання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі не втрачена. Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК україни, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, отже пропорційно задоволеній частині позовних вимог і підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial