Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до ФОП [PERSON] про зобовязання усунути недоліки виконаної роботи визнання недійсним пункту договору про надання послуг та відшкодування моральної шкоди, стягнення пені, мотивуючи позовні вимоги тим, що 04 листопада 2015 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір DY-813 про виготовлення ПВХ-конструкцій. Відповідно до договору вартість виробів становить 8729,00 грн. із встановленням терміну передачі виробів замовнику 30 робочих днів з моменту укладення договору. За виходом на обєкт працівником відповідача здійснились заміри розмірів ПВХ-конструкцій і позивачем було зазначено, що вказана конструкція має бути встановлена в існуючу лутку, оскільки вона є несучою конструкцією для даху. Відповідач неналежним чином виконав вимоги договору, оскільки вироби доставлено було 24.12.2015 року з простроченням строку виконання замовлення на 7 днів. Перед початком встановлення ПВХ-конструкції монтажником 25.12.2015 року було зроблено заміри та виявлено, що вказана ПВХ-конструкція не може бути встановлено без проведення певних будівельних робіт на місці, оскільки конструкцію виготовлено за розмірами які не відповідають вимогам позивача про залишення існуючої лутки. Позивач звернулась до ФОП [PERSON] із письмовою заявою, щодо проведення експертизи та виплату неустойки за прострочення виконання зобовязань. Проте позивач відмовився від проведення експертизи у звязку із браком коштів, щодо виплати пені відповідач погодився, що прострочення виконання зобовязання складає 7 днів та запропонував заплатити 61,11 грн. відповідно до п.4.2 Договору DY-813 від 04.11.2015 року, проте вимоги позивача ФОП [PERSON] не виконав усунути недоліки у виконаній роботі у розумний строк не бажає, внаслідок чого позивачу також заподіяна моральна шкода в розмірі 6000,00 грн. Добровільно відшкодувати завдані збитки відповідач відмовляється, тому позивач вимушена звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просили суд позов задовольнити. Позивач вказала, що відповідач не був присутнім на замірах. Вона замоляла виготовлення вікон у існуючі на теперішній час лутки та не бажала проводити інших дій що до видалення існуючих луток, проведення ресмонтних робіт тощо. Після проведених замірів по їх замовленню їй не надавали результатіи замірів, тому вона не могла належним чином проконтролювати дії відповідача. Счерез не належне виконання договору мона посварилась з чоловіком, була позбавлена коштів на придбання інших предметів та продуктів, нервувала, через що у неї підвищувався тиск; погано себе почувала, вимушена витрачати час та кошти для захисту свого права у суді. Відповідач в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими. [PERSON] вазав, що з позивачем було укладено договір на виготовлення вікон. Він особисто був присмутнім на замірах. Позивач просила виготовити вікна для встановлення в існуючі літки, про те він звернув увагм на те, що старі лутки не належні та вирішив, що вони не витримають нових вікон та треба їх видаляти, проводити підготовчі роботи та вставляти вікна . Він не пам"ятає де і коли узгодив з позивачем вказані обставини, проте зазначає, що не погоджував строк видалення старих луток для проведення належних замірів для виготовлення вікон ( вважав це не потрібним). Заміри проводились один раз, їх результати позивачу не надавались. Позивач протягом доби з моменту вчинення замірів могла прийти до їх офісу, ознайомитися з замірами, змінити конфігурацію вікон та інші умови договору, про те цього не зробила. Тому вікна були виготовлені на умовах видалення старих луток. Коли вікна привезли позивач підписала акт виконаних робіт, про те потім виник конфлікт з приводу встановлення вікон ( позивач не хотіла видаляти лутки, а виготовлені вікна за розміріами не підходили для встановлення в лутки). Ваажає, що він ніяким чином не порушив права споживача. Оскільки сторони підписали договір, отже погодились з його змістом, тому підстав для визнання певних пунктів договору не дійсними не має. Вважає, що позивач ніякої моральної шкоди не отримала. Конструкції складаються з двох частин, тому навіть їх зберігання в приміщенні не спричиняє незручностей. Вважає, що відповідач не надала доказів огіршення її смопочуття в зв"язку з несвоєчасною заміною вікон. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 04 листопада 2015 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір DY-813 про виготовлення ПВХ-конструкцій. Відповідно до договору вартість виробів становить 8729,00 грн. із встановленням терміну передачі виробів замовнику 30 робочих днів з моменту укладення договору (а.с. 5). При цьому як позивач, представник позивача так і відповідач стверджують, що позивач бажала виготовлення вікон для встановлення в існуючі лутки. Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона ( підрядник) зобов"язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони ( замовника) , а замовник зобов"язується прийняти і сплатити виконану роботу. Отже згідно вимог позивача відповідач повинен був виконати роботу - виготовити конструкції вікон ПВХ на вимогу замовника та за вказаними нею розмірами - в старі лутки. Акт проведених замірів на виготовлення конструкцій позивачу не надавався, отже позивач не могла своєчасно перевірити відповідність підписаного договору її намірам. Відповідач не надав суду доказів відповідності виконаного підрязду за умовивами змовника. Згідно п 3.3. договору ( на а.с. 5) в разі якщо замовник виконує додаткові роботи ( зварювання, демонтажу, тощо), після виконання яких потрібно проведення контрольних замірів для уточнення розмірів, можливість відстежувати стан замовлення наступає після спливу 4-х робочих днів з моменту уточнення замірів. Отже для виготовлення конструкцій за умови демонтажу старих луток відповідач повинен був провести контрольні заміри, уточнити у позивача строк виконання демонтажу та інших підготовчих робіт. Відповідач не надав суду доказів узгодженння з позивачем строків виконання демонтажу, часу проведення контрольних замірів, часу виготовлення конструкцій, тому суд вважає, що відповідач не надав доказів узгодження відповідачем умов договору відповідно до висловлених відповідачем умов ( виготовлення контсрукцій з демонтажем старих луток). Позивач виконала умови договору та сплатила вартість виготовлення ПВХ-конструкцій в розмірі 8729,00 грн., що підтверджується товарними чеками (а.с. 6). Згідно акта прийому-передачі ПВХ-конструкцій від 24.12.2015 року ФОП [PERSON] передав [PERSON] вироби відповідно до договору від 04.11.2015, що підтверджується підписами виконавця та замовника. Про те суд критично віднгоситься до вказаного документу, оскільки при підпианні договору позивачу не було надано акт замірів щодо виготовлених конструкцій і при підписанні акту позивач не мала можливості перевірити відповідність виготовлоених конструкцій вимогам позивача що до витготовлення. Умовами договору не передбачене право відповідача в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах. Тому посилання відповідача підписаний акт прийому- передачі та виконання обовязків в повному обсязі, суперечить встановленим обставинам, оскільки наявні претензії замовники по розмірам виробів, умов та строку виконання договору. Позивач звернулась з листом до ФОП [PERSON] з вимогою про сплату пені у розмірі 3% вартості роботи у звязку з простроченням виконання роботи на 7 днів в сумі 1833,09 грн. та з вимогою проведення будівельної експертизи, у звязку з істотними недоліками ПВХ конструкцій, які були виявленні під час встановлення вказаних конструкцій (а.с. 7). ФОП [PERSON] погодився на сплату неустойки в розмірі 0,1 % від вартості Договору, оскільки відповідно до п.4.2. Договору, у разі невиконання п.3.2. Договору, виконавець зобовязаний сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості Договору за кожен робочий день прострочення, а також не заперечив, щодо проведення експертизи протягом весняного періоду року (а.с 8-9). Отже відповаідач , згідно листа, визнав порушення ним умов дроговору Стаття 6 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлює обовязок продавця (виробника, виконавця) передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки виготовлені конструкції ( вікна) не відповідали розмірам для встановлення в старі лутки згідно вимоги позивача за замовленням, суд вважає, що відповідач не виконав своїх зобов"язань що до договору підряду ( договір № 813 від 4.11.2015 року на а.с.5) Згідно із ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Згідно із ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Тому вимоги позивача зобов"язати ФОП [PERSON] безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі у строк 30 діб підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Суд приймає до уваги пояснення сторін що до умов договору, строків його виконання, сплити позивачем вартості виконаних робіт в повному обсязі та те, що до сі відповаідач не виконав своїх зобов"язань за договором та вважає, що позивачу діями відповідача спричинена моральна шкода, яка виявилась в порушенні нормального ритму життя, переживаннях, порушенні спокою, погіршенні відносин позивача з родичами, погіршення стану здоров"я. Згідно позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 6000,00 грн., то у відповідності до вимог ст.1167 ЦК України суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково з наступних підстав. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що протиправними діями відповідача у звязку із істотними недоліками виконаних робіт, їй завдано моральні страждання, які полягали в тому, що позивач вимушена приділити значну частині свого часу на вирішення вказаної проблеми, оскільки були затрачені значні матеріальні кошти на оплату ВПХ-конструкцій, та вважає, що відшкодування моральної шкоди шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 4000 гр-н буде достатнім відшкодуванням. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визання не дійсним п. 4.2 Договору ДУ 8213 від 4.11.2015 року ( на а.с. 5-6) що до розміру неустойки, суд керується ч. 3 ЦК України, згідно якої сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. При цьому суд вважає, що позивач та її н предстаник і в суперечи вимог ст. 60 ЦПК України не надали доказів не відповідності п. 4.2. договору вимогам законодавства, де зазанчена обов"язковість положень актів законоадвства для сторін або змісті у суті відносин, які існують міжд сторонами. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів; нікчемні правочини, та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним рішенням суду. Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. На підставі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, як вимагає ст. 203 ЦК України. Позивач та її предстаник не надали доказів не відповідності п. 4.2 договору вимогам ст. 203 ЦК України, тому в задовленні вказаних вимог позивача належить відмовити. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповіно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк ( термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно п. 3.2. договору № 813 від 4.11.2015 року строку виконання договороу визначений в 30 робочих днгів. з моменрту укладення договору. Відповілдено до ст. 546 ЦК України, виконпнаня зобов"язань може буьти зщабезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до п. 4.2. договору № 813 від 4.11.2015 року виконання зобов"язань забезпечено неустойкою в розмірі 0.1 % від вартості даного договору за кожний робочий день прострочення. При розрахунку розміру неустойки, суд виходить з розміру позовних вимог, визначеною сторонами розміру розрахунку неустойки та строку порушення виконання зобов"язань на день винесення рішення. Сума договору склаладє 8729 гр-н, отже 0.01% за кожен день прострочення складає 8.729 гр-н. Строк прострочення виконання з 4.12.2015 по день винесення рішення . 8.729х 158 = 1379.18 , що не перевищує розміру позовних вомог по ситягненню неустойки 1833 гр-н 09 коп. Отже позоні вимог [PERSON] в частині встягнення неустойки належить задовольнити частково в розмірі 1379 гр-н 18 коп. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 1653,50 грн. ( три позовні вимоги, що підлягають задоволенню) в дохід держави, оскільки позивач була звільнена від сплати збору на момент звернення до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial