Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON],\~\~ [PERSON], який був уточнений,\~ про визнання договору дарування квартири недійсним. На обгрунтування позовних вмиог зазначила,що в січні 2005 року вона стала проживати разом з [PERSON] як чоловік та дружина в її будинку за адресою: Коростенський район с. Поліське вул. Лугинська, 28-А. 14.02.2008 року вона офіційно уклала шлюб з [PERSON] В липні 2012 року вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, як наслідок в подаольшому їх шлюб було розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду. Також в липні 2012 року вона звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26.06.2014 року їх сіпльне майно було розподілене: автомобіль та колісний транспорний засіб були залишені [PERSON], а їй присуджено компенсацію. Однак, до укладення шлюбу, 28.12.2004 року [PERSON], шляхом укладення договору купівлі-продажу, придбав квартиру [ADDRESS]. На придбання вказаної квартири [PERSON] отримав кредит в Банку. В подальшому, вони разом, за спільні кошти сплачували кредит. Крім того, вони разом проводили поточні ремонти придбаної квартири, сплачували всі комунальні платежі. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 30.07.2014 року за нею було визнано право власності на 21/100 частини квартири [ADDRESS], а за [PERSON] визнано право власності на 79/100 частин вказаної квартири. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.09.2014 року було встановлено факт проживання її та [PERSON] однією сім"єю в період з грудня 2007 року. Визнано за нею право власності на 15/100 частин квартири [ADDRESS], а за [PERSON] визнано право власності на 85/100 частин спірної квартири. Під час проведення державної реєстрації вказаної вище квартири, вона дізналась що 13.03.2013 року [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] своїй матері [PERSON] Однак, [PERSON] залишився зареєстрованим та проживати у спірній квартирі. Тобто укладення вказаного правочину не потягло за собою настання реальних правових наслідків. А тому, вона звернулась до суду з даним позовом та просить поновити їй строк звернення до суду та визнати договір дарування квартири [ADDRESS] укладений 13.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним. Представник позивача, [PERSON] надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянусти справу в його відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з"явились, причини неявки не повідомили, про день розгляду справи повідомлялись належним чином. Третя особа, приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу [PERSON], до суду не з"явився, надав заяву, в якій просив справу розгянути в його відсутність, а також підтвердив той факт, що ним був посвідчений спірний договір. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з січня 2005 року проживали однією сім"єю. З 14.02.2008 року по липень 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі. До укладення шлюбу, 28.12.2004 року [PERSON], шляхом укладення договору купівлі-продажу, придбав квартиру [ADDRESS]. На придбання вказаної квартири [PERSON] отримав кредит в Банку. В подальшому, вони разом, за спільні кошти сплачували кредит. Крім того, вони разом проводили поточні ремонти придбаної квартири, сплачували всі комунальні платежі. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 30.07.2014 року за [PERSON] визнано право власності на 21/100 частини квартири [ADDRESS], а за [PERSON] визнано право власності на 79/100 частин вказаної квартири (а.с.9-10). Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.09.2014 року було встановлено факт проживанняГрищенко Н.М. та [PERSON] однією сім"єю в період з грудня 2007 року. Визнано за [PERSON] право власності на 15/100 частин квартири [ADDRESS], а за [PERSON] визнано право власності на 85/100 частин спірної квартири (а.с.11-12). Під час проведення державної реєстрації вказаної квартири, [PERSON] дізналась що 13.03.2013 року [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] своїй матері [PERSON], що стверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 06.11.2014 року № 17018477. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про розірвання договору дарування. Позивачка звернулась до суду з позовом 17.07.2015 року (а.с. 3), а про порушене право дізналась 06.11.2014 року, що вбачається з рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.14). Таким чином, вимога позивачки про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільнихї прав та обов"язків. Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що убомовлені ним. Однак, [PERSON] не мав наміру дарувати квартиру своїй матері [PERSON], тобто правочин був укладений без наміру створення правових наслідків, тобто є фіктивним, що визначено в ст. 234 ЦК України. Відповідачами іншого суду не надано. А тому, вимоги позивачки про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] укладеного 13.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним підлягає задоволенню.

Outcome: partial