Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач просить постановити рішення, яким визначити місце проживання дочки [PERSON],[INFO] та дочки [PERSON], [INFO] з ним. На час розгляд справи визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON], з ним. Скасувати рішення суду по справі №343/903/16-ц від 26.05.2016р., тобто,звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Визнати виконавчий документ про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що з травня 1997р. по квітень 2015р. він перебував з відповідачкою [PERSON], у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відділом РАЦС 14.04.2015р., після чого вони почали жити окремо. За час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей: син, [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO] З квітня 2015р. згідно рішення суду діти, проживали з матір'ю на орендованій квартирі. З травня 2016р син [PERSON] вирішив проживати з ним. З травня 2018р. по даний час дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] проживають з ним. До теперішнього часу він та відповідачка не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. На цей час їх донька [PERSON] досягла десяти років та може приймати участь щодо визначення місця свого проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків. Він не згоден із тим, щоб їх діти проживали із відповідачкою, наполягає на визначенні місця проживання дочки [PERSON] та дочки [PERSON] разом з ним, їх батьком. Вважає, що в інтересах самих дітей, вони повинні проживати саме з ним, а не з матір'ю. Він на цей час має державну роботу, його робочий день триває з 8-00 год. до 17-00 год., тому він має час відводити дітей до школи, займатися із ними вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про дітей. Він має стабільний достойний дохід, яким може у повному об"ємі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку його дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові , моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, він проживає разом з дружиною, яка знаходиться у відпустці по догляду за їх спільною дитиною та яка має сили і бажання доглядати за його дітьми, поки його нема вдома, що вона й робила у той час, коли діти перебували у нього, а він знаходився на роботі. В той же час відповідачка не має постійного місця проживання та достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дітей, веде аморальний спосіб життя, сплачені ним аліменти витрачає не на потреби дітей. Вона не може забезпечувати умови для нормального розвитку дітей, їх навчання. За час проживання з відповідачкою діти постійно пропускали заняття в школі, мали погані оцінки, що свідчить про те, що відповідачка не займалася вихованням дітей. Коли діти приїжджали до нього, вони були одягнуті погано, мали неохайний вигляд та погані стосунки з оточуючими дітьми. Одяг дітей, коли вони приїжджали, постійно видає неприємний запах цвілі, що вказує на невідповідність санітарно-гігієнічним умовам проживання для дітей, щоб вони могли мати здоровий сон, навчатися, гратися. Щодо стосунків між доньками та його дружиною, то вони мають добрі стосунки один з одним. З самого дитинства він постійно піклується про дівчат, допомагає матеріально, купує одежу, сплачує аліменти. На протязі всього часу з моменту розірвання шлюбу донька [PERSON] 2007р.н. постійно вказує на своє бажання жити разом з ним, у зв'язку з тим, що їй подобається у нього, окрім того є можливість культурного розвитку дитини через наявність культурно-масових закладів. Таким чином, проживання дітей разом з ним відповідає їх інтересам. Він має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням, чого відповідачка забезпечити не взмозі. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із дітьми і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків, не були позбавлені піклування матері. Спиртними напоями він не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дітей. Вважає, що перебування дітей в сім'ї відповідачки негативно впливає на їх виховання та здоров'я. Він хоче дати дітям освіту і добробут. Самі діти також хочуть жити з ним. Відповідачка не може дати дітям ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дитини умов проживання. Згідно з актом обстеження спеціалістів Долинського наукового ліцею-інтернату від 06.11.2018р. для виховання, розвитку проживання та утримання дітей, він забезпечив всі необхідні умови. Ухвалою про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2018 року (а.с.21), залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Службу у справах дітей Долинської РДА. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об'ємі, просив позов задоволити. Додатково пояснив, що з травня 2018 року доньки [PERSON] та [PERSON] проживають з ним. З того часу дочки лише один раз, а саме 31 серпня 2018 року пішли до мами- відповідачки по справі, однак через тиждень повернулись назад. Він працює майстром в НГВУ "Долинанафтогаз" ПАТ "Укрнафта", та отримує велику заробітну плату, якої достатньо для утримання дітей. Дочки навчаються в Долинському науковому ліцеї-інтернаті. Він постійно ходить в ліцей на батьківські збори, цікавиться навчанням дочок. Також він не заперечує, про наявності бажання у відповідачки, щоб вона забирала дітей у вільний від навчання час. З розмови з молодшою донькою [PERSON], йому стало відомо, що вона проживає на даний час разом з дідом та бабою. Мами [PERSON] знову немає. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, не згідна, щоб діти проживали з батьком, позивачем по справі. Отримані аліменти вона тратить на потреби дітей. Діти з травня 2018 року проживали з батьком. 31.08.2018 року доньки повернулись до неї і вони жили разом приблизно два тижні. Потім у неї виникли проблеми з орендованою квартирою і по цій причини діти перейшли знову проживати до батька. На орендованій квартирі вона проживала разом з доньками та з своїм знайомим. На даний час вона проживає в будинку своїх батьків. Старший син [PERSON] з 2016 року проживає з батьком, [PERSON] На даний час з нею проживає лише молодша донька [PERSON].За час літніх канікул, коли дочки проживали разом з батьком, вона з ними не зустрічалась, лише інколи телефонувала. В останні судові засідання, які призначались на 28.01.2019р., 18.02.2019р. 04.03.2019р. відповідачка [PERSON] не з"явилась, причини своєї наявки суд не повідомила, хоч про час та місце слухання справи була належним чином повідомлена судом, про що свідчать розписка повідомлення (а.с.30), повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.39,43). Представник органу опіки та піклування Служби у справах дітей Долинської РДА, [PERSON] (довіреність а.с.27), в судовому засіданні пояснила, що служба в справах дітей після вивчення всіх обставин справи, прийшла до висновку рекомендувати суду залишити малолітніх [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2012 року народження на проживання з матір'ю [PERSON]. В останнє судове засідання представник не з"явилась, хоч про час та місце слухання справи була належним чином повідомлена судом, про що свідчить розписка (а.с.42), подала заяву, згідно якої просила розгляд справи проводити у їх відсутності, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги належать до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі ст.157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного проживання у них, [INFO] народився син [PERSON], [INFO] - донька [PERSON] та [INFO] - донька [PERSON] Рішенням Долинського районного суду від 31.03.2015 року в справі № 343/2562/14-ц, шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 14 травня 1997 року Долинським відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківської області, актовий запис №77 - розірвано. Прізвище відповідачки [PERSON] після розірвання шлюбу залишено - «[PERSON]». Малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], залишено проживати з мамою, позивачкою по справі [PERSON] (а.с.31-32). Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 03.10.2018 року (а.с.4) та акту обстеження матеріальних і житлово-побутових умов неповнолітнього від 06.11.2018 року (а.с.5), зі слів обстежуваного [PERSON], діти від першої дружини [PERSON] з травня місяця цього року проживають разом з батьком, це [PERSON] 2012 р.н., [PERSON], 2007р.н., [PERSON] 2000 р.н., і знаходяться на повному матеріальному забезпеченні. [PERSON] та [PERSON] проживають в доброзичливій атмосфері в сім?ї батька, де створені належні умови для навчання та виховання дітей. Батько та мачуха дбають про дружні та теплі родинні стосунки між дітьми і забезпечують їм необхідний догляд. Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської РДА про визначення місця проживання дітей від 15.01.2018 року № 23101-09155, орган опіки та піклування прийшов до висновку: рекомендувати суду, залишити малолітніх [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2012 року народження на проживання з мамою [PERSON] (а.с.28-29). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей. Із зазначеного вище висновку органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей вбачається, що орган, на який покладено обов'язок захищати права та інтереси дітей, вважає за доцільне місце проживання дітей визначити разом з матір'ю [PERSON] Вказаний висновок було прийнято на підставі наданих пояснень обох сторін та вивченні умов проживання батьків з яких слідувало, що [PERSON], працює в НГВУ «Долинанафтогаз», проживає за адресою [ADDRESS]. Разом з ним проживають його батьки, дружина, двоє неповнолітніх дітей та син від першого шлюбу [PERSON], який навчається на денній формі в м.Львові. [PERSON] після розірвання шлюбу проживала з дітьми - [PERSON] та [PERSON] в орендованому житлі в місті Долині, з вересня 2018 року проживає з батьками за адресою: [ADDRESS]. Працює в НГВУ «Долинанафтогаз» . Разом з тим, судом враховано, що вказаний висновок не містить жодних даних про те, які саме умови для проживання та виховання дітей за місцем проживання [PERSON], були встановлені органом опіки та піклування, що дозволяли б встановити перевагу матері перед батьком при вирішення питання про визначення місця проживання дітей. Вирішуючи заявлений позов, суд враховує практику Європейського суду з приводу виниклих між сторонами правовідносин. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак, це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України»від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. До рішення Європейського Суду з прав людини в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного: Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу «Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року). Декларація ООН не є юридично обов'язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов'язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про «розлучення дитини з матір'ю лише за виняткових обставин» існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, а відтак, його вилучили. Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає з самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування . Як зазначалося в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» , спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір'ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.). Насамкінець, Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім'ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п'ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім'ї». Судом не встановлено особливої непридатності або не благополучності обох сімей- позивача та відповідачки. Саме тому, суд у цій справі, акцентує увагу у якнайкращих інтересах дітей , забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Опитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON], [INFO], суду пояснила, що вона проживає разом з батьком [PERSON] Також з ними проживають її брат [PERSON], зведена сестра [PERSON] і мати [PERSON]. Вона навчається у Долинському науковому ліцеї-інтернаті. Її сестра [PERSON] також навчається в ліцеї. Піссля закінчення уроків вона іде до батька, а сестра [PERSON] іде до матері. Вона бажає жити разом батьком, братом [PERSON] та сестрою [PERSON]. Відповідачка [PERSON], на даний час, не має власного житла. Факт її проживання то в орендованих квартирах, то в помешканні батьків, на думку суду, становить у собі потенційну можливість порушення спокійного та стійкого середовища проживання дітей. Позивач [PERSON] проживає у облаштованому будинку, в якому є місце для проживання, відпочинку та навчання неповнолітніх дітей. Повнолітній син сторін по справі [PERSON] з 2016 року проживає з батьком . Неповнолітні діти: [PERSON], 2007р.н.,з травня 2018 року та [PERSON], 2012 р.н.,більше частину періоду з травня 2018 року , як було встановлено, проживають разом з батьком [PERSON], та мачухою [PERSON], які приймають активну участь у догляді та вихованні дітей, дбають про дружні та теплі родинні стосунки між дітьми, забезпечують їм необхідний догляд. Діти являються повноправним членами їх сім'ї, повністю матеріально забезпечені . Для них створені належні умови для навчання та виховання. Неповнолітня [PERSON], виявила бажання проживати разом з батьком- позивачем по справі. Суд, не маючи доказів того, що мати дітей здатна забезпечити кращі умови їх проживання, ніж ті у яких вони знаходиться сьогодні з батьком, у звичній для них обстановці та оточенні, а також зважаючи на їх прихильність до батька, з метою не розділення рідних між собою дітей, не може допустити навіть імовірності порушення їх інтересів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним визначити місце проживання дітей, саме з батьком - позивачем [PERSON], так як останній у повній мірі здатний забезпечити належні умови для проживання та виховання дітей, що буде повністю відповідати їх інтересам та вимогам Закону. При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов'язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дітей. Судом по даній справі не опитувалася малолітня [PERSON], [INFO], оскільки остання не є спроможна з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища (залежність від впливу батьків та інших дорослих на її поведінку) усвідомити реальний зміст власних дій. Разом з тим, суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ст. 160 СК України вони не позбавлені права звернутися до суду з новим позовом у будь-який час після досягнення донькою 10-річного віку, коли спір щодо визначення місця проживання дитини, яка досягла десяти років, вирішується з урахуванням думки самої дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дітей з батьком, відповідатиме якнайвищим інтересам дітей. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов в цій частині вимог підлягає до задоволення. Позов в частині звільнення позивача від сплати аліментів теж підлягає до задоволення виходячи з наступного: Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось зі них та інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Ст. 273 СК України містить дві підстави для їх коригування: а) шляхом зміни розмір аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення та і у бік покращення. Судом встановлено, що на підставі рішення Долинського районного суду від 16 жовтня 2015 року, проводилося стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в розмірі сорок відсотків від всіх видів доходу щомісячно з дня пред'явлення позову з 30.07.2015 р. до досягнення дітьми повноліття . Рішенням Долинського районного суду від 26.05.2016 року в справі № 343/903/16-ц, зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Долинського районного суду від 16 жовтня 2015 року, та проводиться стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], звільнивши [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] (а.с.10-11). Оскільки суд прийшов до висновку визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON], позивач буде повністю нести витрати на їх утримання, хоча згідно рішення суду зобов"язаний сплачувати відповідачці на них аліменти, тому, його слід звільнити від сплати аліментів визначених за рішенням Долинського районного суду від 26.05.2016 року в справі №343/903/16-ц. Позовні вимоги в частині визнати виконавчий документ про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню також підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 157, 160, 161, 273 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved