Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що його батько - [PERSON] працював в КСП ім.Карла Маркса, нині СВК "Відродження". На підставі рішення Харківської райдержадміністрації Харківської області №281 від 05 липня 1999 року його батьку був виданий сертифікат на право на земельний пай серії ХР №0231901, який підтверджував факт належності батькові земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Карла Маркса розміром 6,77 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, вартістю 21387 грн. та свідоцтво про право власності на майновий пай члена коллективного сільськогосподарського підприємства серії ХА-XXV №228507 від 28 вересня 2001 року, згідно з яким його батьку належить право на пайовий фонд КСП імені [PERSON] у розмірі 0,266615%, що в грошовому еквіваленті становить 4308 грн. 02 березня 2003 року батько помер. За життя батько залишив заповіт, яким заповів усе належне йому майно йому. Але на теперішній час він оформити свої спадкові він не має можливості, оскільки нотаріус через відсутність документів, які б підтверджували прийняття ним спадщини, відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька - [PERSON] Позивач та його представник у судове засідання не з"явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Представник 3-ої особи у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та постановити рішення на розмуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Відповідно до вимог ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Частинами 3 та 4 ст.2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.1235 ЦК України спадкодавець може призначити своїми спадкоємцями одну або декількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно зі ст.1236 ЦК України спадкодавець має право охопити заповітом права та обов"язки, які належали йому на момент складання заповіту, а також на ті права та обов"язки, які можуть належати йому в майбутньому. Спадкодавець може скласти заповіт відносно всієї спадщини або її частки. У відповідності з вимогами пунктів 4, 5 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що [PERSON] помер у 2003 році, тобто до набрання законної сили Цивільним кодексом України (в редакції 2004 року), суд вважає за можливе застосовувати до виникликлих правовідносин вимоги Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) та вимоги Інструкції щодо вчинення нотаріальних дій державними нотаріусами УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Відповідно до вимог ст.561 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Як встановлено в судовому засіданні на підставі рішення Харківської райдержадміністрації Харківської області №281 від 05 липня 1999 року [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельний пай серії ХР №0231901, який підтверджував факт належності останньому земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Карла Маркса розміром 6,77 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, вартістю 21387 грн. та свідоцтво про право власності на майновий пай члена коллективного сільськогосподарського підприємства серії ХА-XXV №228507 від 28 вересня 2001 року, згідно з яким його батьку належить право на пайовий фонд КСП імені [PERSON] у розмірі 0,266615%, що в грошовому еквіваленті становить 4308 грн. (а.с.8, 9). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] - батько позивача, помер 02 березня 2003 року, а [PERSON] - мати позивача, померла 14 серпня 2003 року (а.с.11). Як вбачається з копії заповіту, посвідченого керуючим справами Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області 29 травня 2002 року, [PERSON], заповів усе належне йому майно сину - [PERSON] (а.с.10). Позивач звертався після смерті батька до нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав, але державний нотаріус Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області своїм листом від 08 жовтня 2003 року, рекомендувала звернутися позивачу до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст.524, 529, 534 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст.1216, 1217, 1218, 1235, 1236 ЦК України (в редакції 2004 року),

Outcome: approved