Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 16 грудня 2013 року адвокатом [PERSON] було ініційовано судову справу проти нього за позовом його колишньої дружини [PERSON] Миколаїни. Зі слів останньої саме [PERSON] була ініціатором судового позову проти нього та обіцяла всіляко сприяти у цій судовій справі і взамін просила для себе всю суму коштів, які відсудить у нього. [PERSON] пристала на цю пропозицію і подала до суду позов. 12 грудня 2014 року рішенням Рахівського районного суду вирішено стягнути з нього на користь [PERSON] кошти в загальній сумі 33957,90 гривень. 26 вересня 2007 року між філією "Відділення Промінвестбанку в м. Рахів" та [PERSON] було укладено кредитний договір №1630" за яким [PERSON] отримала кредит 60000 гривень. За цим договором він виступив поручителем за виконання боржником своїх зобов"язань. Дані зобов"язання по кредиту відповідачкою не виконувалися, отрмавши кредитні кошти вона зникла у невідомому йому напрямку. На вимоги банку, ним як добросовісним поручителем були виконані забов"язання боржника, де він сплатив кредитору кредит в сумі 60000 гривень та відсотки за користування кредитом в сумі 39300,34 гривень. У кінці 2013 року [PERSON] з"явилася в м. Рахів, де ним були висунуті вимоги про повернення коштів, які він сплатив замість неї. [PERSON] на його вимогу категорично відмовилася повернути кошти, і в подальшому почала його всіляко уникати, а згодом ще і пристала на пропозицію адвоката [PERSON] відсудити у нього частину будинку та кошти. У результаті довготривалої судової тяганини та нервових переживань, стан його здоров"я різко погіршився і в результаті чого він став інвалідом другої групи. Він пережив серйозні моральні страждання через дії адволката [PERSON], яка своєю зухвалою поведінкою принижувала його під час судових засідань та між судовими засіданнями, чим порушила закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та адвокатську етику. Також адвокат [PERSON] умисно зловживала процесуальнм правом для заподіяння йому шкоди. Розмір його моральної шкоди безмежний, але якщо навести його в грошовому вирізі, то він має компенсувати хоча витрати пов"язані з відновленням його здоров"я. На підставі наведеного просив стягнути вартість лікування в сумі 4955,71 грнивень та моральну шкоду в сумі 100000 гривень, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] в його користь моральну та матеріальну шкоду в розмірі 104955,71 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, ним подана заява, в якій просить справу слухати в його відсутності, на підставі наявних матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними, просять відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши відповідачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку. [PERSON] звертаючись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилався на те, що [PERSON] пристала на пропозицію адвоката [PERSON] ініціювати судову справу проти позивача, внаслідок чого у подальшому така справа розглядалася судом і рішенням Рахівського районного суду від 12.12.2014 із [PERSON], попри сплату ним банку коштів за боргами [PERSON], стягнуто на її користь 33957,90 грн. Зазначав також, що у результаті тривалої судової тяганини та нервових переживань стан його здоров"я різко погіршився, внаслідок чого він став інвалідом 2-ї групи, він пережив серйозні моральні страждання через дії адвоката [PERSON], яка своєю зухвалою поведінкою принижувала його під час судових засідань та між ними, чим порушила закон і адвокатську етику. Адвокат, крім того, умисно зловживала своїми процесуальними правами з метою заподіяння шкоди позивачу. На підтвердження доводів позову [PERSON] додав до заяви копії: рішення Рахівського районного суду від 12.12.2014 у справі № 305/2794/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Рахівська міська рада про поділ нерухомого майна та визначення порядку користування нерухомим майном і за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та стягнення коштів, виплачених за цивільно-правовими зобов"язаннями ); довідки ЛКК №180 від 12 червня 2015 року; пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого йому 17.03.2015 із терміном дії до 28.02.2017 за видом пенсії по інвалідності, 2-ї групи за загальним захворюванням, чеків за придбання ліків на 2 аркушах. Відповідно до ст. 8 ч. 1, ст.ст. 11-16, 23, 1166, 1167 ЦК України, особа вправі вимагати повного відшкодуванняматеріальної та моральної шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, ушкодженням здоровя, приниженням честі та гідності; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, водночас розмір завданої шкоди доводиться позивачем. Солідарний обовязок із відповідними правами вимоги виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання (ст. 541, ст. 543 ч. 1 ЦК України); особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ст. 1190 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); сторони зобовязані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, обовязок доказування позову лежить на позивачеві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України). Позов може бути задоволено лише за умови його обґрунтованості та доведеності (ст.ст. 212-215 ЦПК України). За змістом солідарного обовязку боржників, у т.ч., солідарної відповідальності заподіювачів шкоди, особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємоповязаним сукупними діями або діями з єдністю наміру. Оскільки, як убачається з правової позиції позивача, він поставив питання саме про солідарну відповідальність за умисно завдану йому відповідачами матеріальну моральну шкоду, то предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) є указані вище ознаки щодо наявності підстав для такої солідарної відповідальності, а також інші істотні обставини, що мають значення для розвязання спору: час, місце, спосіб, конкретні обставини заподіяння шкоди, її характер, конкретні негативні наслідки, в т.ч., щодо стану здоровя позивача, тривалість його переживань, душевних страждань, обставини, з яких виходив позивач при визначенні розміру компенсації, відповідних розрахунків тощо. Тобто, мають бути встановлені, належно підтверджені доказами відповідні факти, передусім факт власне заподіяння шкоди, відповідні причинно-наслідкові зв"язки, які свідчать про умисне заподіяння діями відповідачів матеріальної та моральної шкоди позивачу, а відтак, свідчать про наявність реальних підстав для предявлення позову та про обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Доказів, які б підтверджували обґрунтованість підстав і доводів позову та розмір пред"явленої до стягнення компенсаціїматеріальної шкоди, вираженої вартістю лікування та моральної шкоди, позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, суду не надав. У цьому звязку, зокрема пред"явлення колишньою дружиною до позивача судовим порядком вимог про поділ та користування спільним майном, як і використання правової допомоги адвоката для захисту інтересів, є правом особи, якого вона не може бути позбавлена, а саме по собі використання особою права на звернення до суду по захист не може розглядатися як заподіяння протилежній стороні моральної шкоди; представник створює відповідні права і обовязки для особи, яку він представляє, тому стороною у відповідних відносинах (зокрема, їх ініціатором) є не представник, а особа, яка його уповноважила на представництво (ст.ст. 55, 59 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 20, 237 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 12, ст. 15 ч. 1 п. 1, ст.ст. 38, 40, 44 ЦПК України, інші норми законодавства); матеріали справи не містять доказів того, що адвокат мав одержати для себе всю суму присуджених клієнту грошей; поза тим, у справі, на яку посилається позивач, він теж використав право на судовий захист і на правову допомогу; факт одержання позивачем 17.03.2015 пенсійного посвідчення із вказівкою на наявність 2-ї групи інвалідності за загальним захворюванням, чеків витрат на придбання ліків, сам по собі жодним чином не вказує на його повязаність із будь-якими діями відповідачів; посилання на порушення адвокатом [PERSON] вимог цивільного процесуального закону та обов"язків адвоката, зловживання процесуальними правами, приниження нею позивача в суді та поза ним не підтверджуються жодними конкретними фактами, доказами, матеріалами; міркування позивача, пов"язані з розрахунками за кредитним договором у контексті майнового спору з колишньою дружиною, стосуються обставин, які знаходяться поза межами даної справи. Таким чином, позов [PERSON] не ґрунтується на реальних фактах, обставинах і доказах, натомість в його основу покладені міркування та недопустимі в доказуванні припущення позивача. У справі не встановлений факт заподіяння позивачу майнової та моральної шкоди за конкретних обставин, не встановлені ані спільні винні дії відповідачів, ані окремі дії будь-кого з них, що були спрямовані та мали наслідком заподіяння шкоди позивачу. За цих умов, необґрунтованість по суті розміру предявленого до стягнення відшкодування значення не має, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed