Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначила, що з 28.05.2011 року з відповідачем перебувала в зареєстрованому\~ шлюбі. Від даного шлюбу 09.11.2012 року у них народилась дочка [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що з відповідачем не змогли створити міцної сім"ї через різні погляди на життя та сімейні обов"язки. Між ними часто виникали суперечки та скандали, відповідач без поваги ставився до неї, не приділяв уваги сім"ї, останнім часом вдома практично не проживав. 14.04.2014 року позов аналогічного змісту вона вже подавала до суду, однак [PERSON] переконав її в тому, що зміниться та має намір зберегти сім"ю, що спонукало її написати заяву про залишення заяви без розгляду. Проте, це бажаних результатів не дало, відповідач у сім"ї не проживає, жодної участі у вихованні дочки не бере. Наведене призвело до остаточного розпаду сімї та стало причиною повторного звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе. Просить після розірвання шлюбу дитину залишити проживати з нею, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила, вказавши, що прізвище після розірвання шлюбу їй не змінювати, судові витрати розділити порівну. Час на примирення просила не давати, оскільки він баажаних результатів не дасть. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заперечив проти розірвання шлюбу та просив відмовити у його задоволенні, надавши йому можливість зберегти сім"ю. Не заперечив щодо проживання дитини з матір"ю та поділу порівну судових витрат. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НМ №094045 встановлено про те, що між [PERSON] Мар"яною Василівною, [INFO], та [PERSON], [INFO],\~ відділом державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 28.05.2011 року був зареєстрований шлюб, актовий запис №64. З даних копії свідоцтва про народження серії І-НМ№220298 від 16.11.2012 року вбачається, що від даного шлюбу у сторін 09.11.2012 року народилась [PERSON], яка проживає з [PERSON], про що свідчить довідка про склад сім"ї від 09.03.2017 року за №02-24/216 (а.с.6, 7). Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 ч.5 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк на примирення, який не може перевищувати 6 місяців. Аналізуючи наведене, при вирішенні питання про доцільність надання строку на примирення, суд виходить з того, що відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому враховує, що надання строку на примирення можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи характер відносин, що склалися між стронами, дійсні причини даного позову, суд приходить до переконання, що покладення обов"язку збереження сім"ї на одного з подружжя, при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б ст. 51 Конституції України та ст.ст. 24, 55, 56 СК України. Більше того, сторони мали достатньо часу для примирення, оскільки\~позов аналогічно характеру вже позивачкою подавався до суду, який ухвалою Долинського районного суду від 06.06.2014 року був залишений без розгляду за заявою [PERSON], яка мала намір зберегти сім"ю, проте сторони і надалі проживають окремо, будь-яких заходів для збереження сім»ї вжито не було. Впродовж всього розгляду справи позивач постійно підтримувала позовні вимоги,\~ просила їх задовольнити, а вживати заходи до примирення вважає за недоцільне, оскільки розлади в сім'ї носять тривалий характер та негативно відбиваються на психологічному здоров"ї малолітньої дитини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, часто мали місце скандали\~ в\~ сім"ї, чого не заперечив відповідач,\~ що привело до припинення між ними шлюбних відносин і розпаду їхньої сім'ї. Позивач не бажає зберегти сім'ю, наполягає на розлученні, оскільки більше шести місяців проживають окремо,подальше спільне життя є неможливим та суперечитиме її інтересам. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу не змінювати, малолітню дитину залишити проживати з матір"ю, судові витрати розділити порівну між сторонами. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved