Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування вимог в позовній заяві посилається на те, що 04.02.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] гроші в сумі 27 740,00 доларів США, 5860,00 євро, 164 000,00 грн., які відповідач зобов"язався повернути йому в повному обсязі з 15% річних для іноземної валюти та 25% річних для національної валюти до 14.07.2014 року, мотивуючи борги купівлею домоволодіння. На підтвердження укладання договору позики, а також факту одержання грошових коштів [PERSON] власноруч написав розписку про одержання суми позики у нього вдома [ADDRESS]. Розпискою від 04.02.2014 року відповідач підтвердив отримання ним грошових коштів в сумі, що обумовлена договором позики. Проте, в обумовлену договором позики дату [PERSON] суму позики не повернув, ухиляється від її повернення до цього часу. Позивач зазначає, що на неодноразові його звернення з проханням повернути грошові кошти, позичені за цим договором позики, відповідач відповідає обіцянками, але останнім часом він зовсім перестає виходити на зв"язок з ним, не з"являється за місцем проживання та роботи, не відповідає на телефонні виклики, що в свою чергу свідчить про його стале небажання повертати грошові кошти, отримані ним за договором позики. Таким чином, сума боргу відповідача складається з: 1) сума заборгованості у валюті долари США: 27 740,00 доларів США х 15% річних х на 21,1 грн. (курс долара до гривні), що разом дорівнює 673 189,0660 грн.; 2) сума заборгованості у валюті ЄВРО: 5860,00 євро х 15% річних х 23,5 грн. (курс євро до гривні), що разом дорівнює 158 734,09900 грн.; 3) сума заборгованості в гривні - 164 000,00 грн. х 25% = 205 000,00 грн., загальна ума заборгованості складає 1 036 923 грн. (673 189,0660 + 158 734,0990 + 205000,00). Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати дійсним договір позики? укладений 04.02.2014 року між ним та [PERSON], стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 04.02.2014 року в сумі 1 036 923 грн. та понесені витрати по справі. В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши осіб, які з"явилися, свідка, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК Кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно до ч.2 цієї статі, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, 04.02.2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] гроші в сумі 27 740,00 доларів США, 5860,00 євро, 164 000,00 грн., які зобов"язався повернути йому до 14.07.2014 року з виплатою 15% річних для іноземної валюти та 25% річних для національної валюти. Вказані грошові кошти відповідач позичив для придбання житла. На підтвердження укладання договору позики, а також факту одержання грошових коштів [PERSON] власноруч написав розписку від 04.02.2014 року про одержання суми позики, яка у розумінні ст. 1046 ЦК України і є договором позики. Вказані обставини домовленості між позивачем та відповідачем, за якими відповідач зобов"язався повернути позивачеві грошові кошти у сумі, вказаній в розписці, підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] Проте, в обумовлену договором позики дату [PERSON] суму позики позивачеві не повернув, на неодноразові його звернення з проханням повернути грошові кошти за цим договором позики відповідач відповідає обіцянками повернути суму позики в майбутньому, почав ухилятися від спілкування з позивачем, до цього часу грошові кошти не повернув. Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем станом на день звернення до суду з позовом 11.06.2015 року становить загальну суму 1 036 923 грн., яка складається з: 1) сума заборгованості у валюті долари США - 27 740,00 доларів США х 15% річних х на 21,1 грн. (курс долара до гривні), що разом дорівнює 673 189,0660 грн.; 2) сума заборгованості у валюті ЄВРО - 5860,00 євро х 15% річних х 23,5 грн. (курс євро до гривні), що разом дорівнює 158 734,09900 грн.; 3) сума заборгованості в гривні - 164 000,00 грн. х 25% річних = 205 000,00 грн., а всього 1 036 923 грн. (673 189,0660 + 158 734,0990 + 205000,00) і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідач будь-яких належних та допустимих доказів проти позовних вимог позивача суду не надав. Щодо позовних вимог позивача про визнання дійсним договору позики від 04.02.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], суд вважає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 2 цієї статті - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У позові позивач просить визнати дійсним договір позики від 04.02.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], яким по суті є вищевказана розписка [PERSON] Зважаючи на те, що позивачем не надано суду доказів того, що дана розписка оспорюється відповідачем і цим порушуються його права, позовні вимоги позивача про визнання дійсним договору позики від 04.02.2014 року задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial