Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності у порядку спадкування Позовні вимоги обгрунтовано тим, що після смерті її чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] Рахівського району Закарпатської області з надвірними спорудами. Даний будинок ними було зведено спільно в 1960 році. Спадщину після смерті чоловіка, вона прийняла, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем. З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, вона, як спадкоємець за законом, звернулася до нотаріальної контори для вирішення даного питання, однак нотаріусом у здійсненні таких дій було відмовлено у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі вказаного, просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] Рахівського району Закарпатської області. В судовому засіданні, представник позивачки [PERSON]- [PERSON], позовні вимоги підтримав, просить такі задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - виконавчого комітету Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - реєстраційної служби Рахівського РУЮ, в судове засідання не з"явився, начальник служби Делятинчук А.І., надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги залишають на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Рахівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши представника позивача, вивичвши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що [INFO] року, помер громадянин [PERSON], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.08. 2014 року. Позивачка [PERSON] являється дружиною померлого [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19.02. 1976 року, отже вона являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Як вбачається з матеріалів справи (характеристики будинку, господарських споруд) та стверджується поясненнями позивачки, спадковий будинок позивачка з померлим [PERSON] спільно побудували у шлюбі - в 1960 році, тобто у віці - позивачка у 2 роки а померлий [PERSON] у 5 років, що є об"єктивно неможливим, тому таке твердження позивачки суд оцінює критично, а характеристика спадкового будинку, наявна у матеріалах справи з позиції суду є неналежним доказом у справі. За змістом ст. ст. 58, 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої хвимог та заперечень. Довідку Середньоводянської сільської ради № 51 від 04.02. 2015 року, про те, що згідно погосподарським книгам житловий будинок [ADDRESS] суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ належності померлому спадкового житлового будинку, оскільки позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження часу набуття права власності на спадковий будинок померлим [PERSON], що в свою чергу позбавляє суд встановити чи є належним чи неналежним даний документ на підтвердження права власності та застосування положень ст. 392 ЦПК України. Також, суд не враховує долучені до справи заяви інших спадкоємців - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які відмовилися від спадкового майна після смерті свого батька на користь позивачки, оскільки відповідні заяви датовані 25.05. 2015 року спадкодавець помер 27.07. 2014 року, - тобто після спливу шестимісячного строку встановленого ст. 1273 ЦК України, тому такі заяви не створюють жодних юридичних наслідків. Тобто в ході розгляду справи встановлено право на спадкування після смерті [PERSON] інших спадкоємців, позивачка не заявляла клопотань про залучення інших спадкоємців як співвідповідачів у справі, а без залучення до участі у справі всіх спадкоємців вирішення справи є неможливим. Аналогічна позиція викладена в постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05. 2008 року № 7. Таким чином, враховуючи недоведення належності спадкодавцю спірного житлового будинку, наявність права на спадкування у інших осіб, які в якості співвідповідачів залучені за клопотанням позивачки не були, позовні вимоги в зв'язку з чим не підлягають до задоволення. Питання розподілу судових витрат, позивачкою не ставилося.

Outcome: dismissed