Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

07.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після батьків - [PERSON], померлої 16.04.2008 року, та батька - [PERSON], померлого 31.10.2015 року, на частину земельної ділянки площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва на території [PERSON] сільської ради Золочівського району Харківської області, кадастровий номер 6322686500:03:005:0001; виділити їй 1/2 частку із зазначеної земельної ділянки, іншу 1/2 частку виділити [PERSON]; припинити їх - [PERSON] та [PERSON] - право спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її матір"ю та [PERSON] 07.02.1996 року у [PERSON] було придбано у власність земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва на території [PERSON] сільської ради Золочівського району Харківської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту від 29.03.1994 року серії ХР-13-00-08178. При цьому частки у справі спільної сумісної власності визначені не були. Після смерті матері - 16.04.2008 року ані позивач, ані її батько [PERSON], який помер 31.10.2015 року, з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. [PERSON] фактично спадщину після [PERSON] прийняв, оскільки на момент її смерті постійно з нею проживав. Позивач як єдиний спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 05.05.2016 року №1110/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 6322686500:03:005:0001, з мотивів відсутності правовстановлюючого документу у спадкодавця. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача, що діє на підставі довіреності від 13.05.2016 року надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав з наведених мотивів, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON], представник відповідача - [PERSON] сільської ради Золочівського району Харківської області, представник третьої особи - Відділу державної реєстрації Золочівської РДА в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про визнання позовних вимог, розгляд справи за відсутності їхнього представника. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.08.1964 року у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії V-УР №1225994, виданим Комінтернівським РАЦС м.Харкова 08.09.1964 р. (а.с.8). В зв"язку з укладенням шлюбу з [PERSON] [PERSON] змінено прізвище на Кулик, доказом чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ВЛ №401653, видане Палацом одруження "Орджонікідзевський" м.Харкова 12.06.1983 р. (а.с.9). 07 лютого 1996 року між [PERSON] разом із [PERSON] як покупцями і [PERSON] як продавцем, укладено угоду купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва/садівництва площею 0,12 га, що розташована в с.Чепели Золочівського району Харківської області, що належала продавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 29.03.1994 року виконкомом [PERSON] сільської ради. Долі покупців у власності не визначено (а.с.12-14). 16.04.2008 року [PERSON] померла в м. Харкові, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №5925, та ВРАЦС по м. Харкову №4 Харківського МУЮ 16.04.2008 року видане відповідне свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ №169296 (а.с.10). Згідно листа Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 26.09.2016 року №2552/02-14 після [PERSON], померлої 16.04.2008 року, спадкова справа за №08/2015 заведена у приватного нотаріуса Харківського МНО [PERSON] 08.09.2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 1/4 частки квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю. 31.10.2015 року [PERSON] помер в м. Харкові, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №16058, та ВРАЦС по м.Харкову Харківського МУЮ 31.10.2015 року видане відповідне свідоцтво про смерть серії І-ВЛ №516620 (а.с.11). Згідно цього ж листа Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 26.09.2016 року після [PERSON], померлого 31.10.2015 року, спадкова справа №28/2016 заведена в Сьомій Харківській державній нотаріальній конторі. 27.01.2016 року із заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлого - [PERSON] 05.05.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Золочівського району Харківської області, відмовлено в зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім"я [PERSON] на цю земельну ділянку (а.с.41). При вирішені спору суд виходив з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Цивільного Кодексу України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до пункту 4\~перехідних положень ЦК України\~цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цьогоКодексу\~застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин, що виникли необхідно застосовувати положення цивільного законодавства, що діяло на момент купівлі спірної ділянки та на момент смерті одного з співвласників. Стаття 112 ЦК Української РСР, надає поняття спільної власності. Так майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Стаття 128 ЦК Української РСР визначає, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 355 ЦК України визначає, поняття і види права спільної власності. Так майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Стаття 356 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 357 ЦК України встановлює, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із положеннями ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ст. 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 1 ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Стаття 1270 вказаного Кодексу встановлює строки для прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1225, ч.1 ст.1226 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Аналізуючи вказані правовідносини на предмет дотримання вказаних норм судом встановлено, що [PERSON] за договором купівлі-продажу разом із [PERSON], за життя, набула у власність спірну земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва на території [PERSON] сільської ради Золочівського району Харківської області, враховуючи відсутність доказів домовленостей з приводу розміру частки кожного з них у майні, суд виходить з принципу рівності часток вказаних співвласників. У відповідності до ст.1269 ЦК України спадщину після [PERSON] прийняв її чоловік - [PERSON], звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. До складу спадщини відповідно увійшла в тому числі 1/2 частина у спірній земельній ділянці площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва на території [PERSON] сільської ради Золочівського району Харківської області. Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки [PERSON] отримано не було, що відповідно до положень ч.3 ст.1269 ЦК України не позбавляє спадкоємця права власності на це майно, враховуючи, що спадщина належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Після смерті батька [PERSON], позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги, подавши заяву про прийняття спадщини, є такою, що прийняла спадщину відповідно до положень ст.ст.1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України. Відтак враховуючи, що до складу спадщини увійшли усі права та обовязки, що мав спадкодавець [PERSON], позивач [PERSON] успадкувала після смерті батька в тому числі і 1/2 частину спірної земельної ділянки площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва на території [PERSON] сільської ради Золочівського району Харківської області, кадастровий номер 6322686500:03:005:0001, в звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. Що стосується вимог позивача про виділення частини з земельної ділянки в тому числі відповідачу, припинення режиму спільної сумісної власності, суд виходячи з того, що [PERSON], як і згодом позивач [PERSON] отримували у власність як спадкоємці вже визначену частину майна, що належало спадкодавцю, а саме 1/2 частину спірної земельної ділянки, тобто частки спадкоємців вже визначені, вважає, що такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, в звязку з чим відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: partial