Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Honda модель Acura, шасі (кузов, рама, коляска) номер [NUMBER] 2002 року випуску, колір -сірий, реєстраційний номер [NUMBER]. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 20 грудня 2006 року між ПАТ "Банк Золоті Ворота" та [PERSON] укладено Договір № 02/57 Ф про надання споживчого кредиту, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 21 300 євро зі сплатою 9% річних у період з 20.12.2006 року по 18.12.2009 року, 14% у період після 18.12.2009 року зі сплатою 0,2% від суми кредиту комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної забогованості із кінцевим строком повернення 18.12.2009 року. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає погашенню за рахунок предмета застави. Представник позивача в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення у пресі. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого договором застави, умовами якого передбачено право заставодержателя задовольнити забезпечену вимогу в один із передбачених договором способів шляхом звернення стягнення на предмет застави Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 20 грудня 2006 року між ПАТ "Банк Золоті Ворота" та [PERSON] укладено Договір № 02/57 Ф про надання споживчого кредиту (п.1.1,2.3,3.2.6), згідно якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 21 300 євро зі сплатою 9% річних у період з 20.12.2006 по 18.12.2009 року, 14% у період після 18.12.2009 року, зі сплатою 0,2% від суми кредиту комісії та розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості із кінцевим строком повернення 18.12.2009 року.(а.с.7-8). За умовами договору, п.3.2.2, [PERSON] зобов"язався здійснювати погашення кредиту, сплату процентів та комісійної винагороди у повному обсязі та на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно із п.п.2.2 кредитного договору, за користування кредитом банк нараховує проценти, а позичальник у строк до останнього робочого поточного місяця, а також на день закінчення строку дії договору сплачує банку проценти за період з першого календарного дня поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно. Таким чином, утворилась заборгованість за кредитним договором № 02/57 Ф від 20.12.2006 року, розмір якої станом на 17.08.2015 року становить 1 132 232 грн. 55 коп., з них заборгованість за кредитом -333 533 грн. 27 коп, еквівалент 13 722,55 євро, по відсотках - 300 956 грн. 14 коп., еквівалент 12 382, 23 євро, по комісії- 45 097 грн. 88 коп., пеня - 452 645 грн. 26 коп. (розрахована за період з 18.08.2012 року по 17.08.2015 року). Виконання зобов"язань [PERSON] перед банком забезпечено заставою автомобіля марки Honda модель Acura, шасі (кузов, рама, коляска) номер [NUMBER] 2002 року випуску, колір -сірий, реєстраційний номер [NUMBER] згідно договору застави від 22.12.2006 року №Д587 (10-11). У зв"язку із простроченням [PERSON] у відповідності до п.2.1.2 договору застави, банк набув права звернути стягнення на предмет застави.(а.с.10). Постановою Правління Національного банку України №781 від 04.12.2014 року запроваджено процедуру ліквідації АТ "Банк Золоті Ворота" За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Згідно статті 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 564 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов'язання та зазначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувачі вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» та п 2.1.3 договору застави транспортного засобу. Враховуючи вищенаведене та положення ст. 20 Закону України «Про заставу» позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до договору застави звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватися шляхом продажу предмета застави із укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою. Відповідно дост. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбаченихст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави - є обґрунтованими і таким, що узгоджується з вищевикладеними нормами матеріального права. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно п.3 ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Суд вважає, що відсутні правові підстави для передачі предмету застави у володіння, автомобіль необхідно передати в управління банку на період до його реалізації. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивачів було звільнено від його сплати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 550-552, 589, 590, п. 3 ч. 2 ст. 592, 610-112, 625, 629, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу»,

Outcome: partial