Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

27.02.2017 року позивач звернувся у суд із зазначеним позовом і свої доводи мотивував тим, що 08.06.2010 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 4,94 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, яка належела померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 2990811, кадастровий номер: 1421581400030000079 та житловий будинок за адресою: Донецька область, Волноваський район, с. Дмитрівка, вул. Шкільна (Дзержинського), 31, загальною площею 58,10 кв.м., житловою 29,80 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який належав помрлому згідно свідотцтва про право власності від 17.11.1988 року, виданого Волноваською раонною радою на підставі рішення від 19.08.1987 року № 233. Після смерті батька у Волноваській державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа № 857. На день відкриття спадщини, спадкоємцями першої черги був позивач, відповідач- син померлого, та їх мати [PERSON], яка фактично вступила у спадщину. 08.01.2013 року мати [PERSON] померла. На теперішній час крім позивача та відповідача інших спадкоємців немає. Відповідач відмовився від спадщини на користь позивача. Позивач вважає, що фактично прийняв спадщину після смерті батька спадкового майна у вигляді земельної ділянки, житлового будинку, т.я. на час смерті проживав разом з ним, користується спадковим майном, від спадщини не відмовлявся. Отримати свідотцтво про право на спадщину за законом на майно після померлого [PERSON] не може на підстві того, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказаом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 видача свідотцтва про право на спадщину, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У позасудовому порядку отримати свідотцтво на право власності він не має можливості, так як втратив оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку та свідотцтво на право власності на житловий будинок. Тому позивач просив суд визнати за ним право власноті на земельну ділянку, на житловий будинок. Позивач надав заяву у якій просить справу розглянути без його участі, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності від 17.11.1988 року виданого Волноваською районною радою на підставі рішення від 19.08.1987 року № 233, житловий будинок № 31 по вул. Шкільної (Дзержинського) в с. Дмитрівка, Волноваського району Донецької області, загальною площею 58,10 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м належав [PERSON] (.с.19). Земельна ділянка загальною площею 4,94га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення товарного сільскогосподасрького виробництва, належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 2990811, кадастровий номер: 1421581400030000079.(а.с.15). На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO]. Волноваського району, Донецької області та мав склад сім'ї: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Волноваського району № 394 від 27.07.2010 року.(а.с.14). Те, що [PERSON] помер 08.06.2010 року підтверджується свідотцтвом про смерть, актовий запис № 16, виданого виконкомом Дмитрівської сільської ради Волноваського району Донецької області, серія 1-НО, № 4680965. (а.с.12). [PERSON] померла 08.01.2013 року, що вбачається з копії свідотцтва про смерть, актовий запис № 3, виданого виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Волноваського району Донецької області,серія 1-Н) № 970916.(а.с.13). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи , яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, право на спадкування за законом, як зазначено у ст.1223 ЦК України, одержують спадкоємці з першої по пяту чергу. Ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, право на спадкування по закону виникло у позивача, як син померлого. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.18 п.є Постанови ПВСУ від 16.04.2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ не може здійснюватися право власності за судовими рішеннями на земельні ділянки, які перебувають у власності громодяндля ведення товарного сільскогосподарського виробництва, а також земельних часток/паїв/, крім передачі їх у спадщину. Відповідно ст.81 ч.1, п.г. ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельну діляну, загальною площею 4,94 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення товарного сільскогосподасрького виробництва, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою : Донецька область, Волноваський район, с. Дмитрівка, вул. Шкільна ( Дзержинського), 31, загальною площею 58,10 кв.м., житловою 29,80 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами. На стягнення судових витрат позивач не наполягає. На підставі ст. 328, 392, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved