Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Національна академія аграрних наук, КП "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації", Прогресівська сільська рада Козелецького району про визнання поважними причини пропуску звернення до суду та поновлення пропущеного строку, визнання свідоцтва про право власності недійсним, виключення з реєстру прав власності на нерухоме майно та визнання права на приватизацію житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з моменту народження проживає разом зі своїми батьками - [PERSON], [PERSON], та зареєстрований в [ADDRESS]. У 2000 році батьки розірвали шлюб та залишились проживати в одному будинку. На початку 2012 року [PERSON] дізнався, що власниками квартири в рівних частках є відповідачі [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.02.2009 року органом приватизації при ДП ДГ "Прогрес" Чернігівського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, на підставі розпорядження від 26.01.2009 року № 298. Зазначені документи позивач отримав в грудні 2012 року, за таких обставин вважає, що порушено його право на приватизацію житлового будинку. Рішенням Козелецького районного суду від 25.11.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання поважними причини пропуску звернення до суду та поновлення пропущеного строку, визнання свідоцтва про право власності недійсним, виключення з реєстру прав власності на нерухоме майно та визнання права на приватизацію житлового будинку, задоволено. Визнано поважними причини пропуску звернення до суду [PERSON] та поновлено пропущений строк. Визнано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.02.2009 року - житловий будинок [ADDRESS], видане на ім"я [PERSON] та [PERSON] - недійсними. Виключено з реєстру прав власності на нерухоме майно вказаний житловий будинок. Визнано за [PERSON] право на участь у приватизації житлового будинку. Вирішено питання про судові витрати. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 25.11.2013 року, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт в скарзі зазначає, що суд безпідставно визнав поважними причини пропуску звернення до суду позивачем, при цьому посилається на норми ст. 257, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, вказує, що приватизація спірного житлового будинку відбулась 26.02.2009 року, позивач знав про приватизацію в 2009 році, але звернувся з позовом тільки у вересні 2013 року. В порушення ст. 10 ЦПК України суд не допитав [PERSON] та [PERSON], як свідків. Судом не враховано, що при визнанні недійсною приватизації спірного будинку, реституція є не можливою у зв"язку з ліквідацією ДП "Дослідне господарство "Прогрес" Чернігівського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук. Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача [PERSON], обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що позивач нарівні з відповідачами мав право на участь у приватизації житлового будинку, але його право було порушено. З таким висновком місцевого суду погоджується суд апеляційної інстанції. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2009 року (а.с. 18), власниками по 1/2 частки житлового будинку є [PERSON] та [PERSON] Згідно довідок від 17.06.2013 року виданих виконкомом Прогресівської сільської ради Козелецького району (а.с. 15-16), в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній проживає разом з матір"ю [PERSON] у вказаному будинку. [PERSON] на момент приватизації будинку з місця реєстрації не знімався та постійно проживав за даною адресою, що підтверджується даними довідки від 05.08.2013 року виконкому Прогресівської сільської ради Козелецького району (а.с. 14). Місцевий суд прийшов до вірного висновку про порушення права позивача на приватизацію будинку, оскільки згідно ст. 65-1 Житлового кодексу Української РСР, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім"ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. В матеріалах справи наявна довідка про склад сім"ї ( а.с. 74), в якій зазначені лише відповідачі [PERSON] та [PERSON], зазначені обставини спростовуються даними копії паспорту [PERSON] (а.с. 24,25), де підтверджується реєстрація позивача за адресою; [ADDRESS] з 27.01.1998 року. За таких обставин усунення позивача від участі у приватизації будинку є неправомірним. Крім того, висновок суду першої інстанції про визнання поважними причини пропуску до суду та поновлення такого строку, є вірним оскільки, згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Доводи апеляційної скарги що строк позовної давності по даній справі позивач пропустив без поважних причин, а також те, що приватизація спірного житлового будинку відбулась 26.02.2009 року, а позивач знав про приватизацію в 2009 році, але звернувся з позовом тільки у вересні 2013 року не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання в апеляційній скарзі, щодо неможливості застосування реституції у зв"язку з ліквідацією ДП "Дослідного господарства "Прогрес" Чернігівського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, не заслуговують на увагу суду, оскільки є довільним тлумаченням норм права апелянтом. Не спростовують правильності висновків суду і доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом вимог ст. 10 ЦПК україни, щодо не роз"ясння права сторони на допит її в якості свідка. Як вбачається з журналів судого засідання (а.с. 38, 45) від 29.10.2013 року та 13.11.2013 року головуючим були роз"яснені права, як це регламентовано нормами ЦПК України. Разом з тим, місцевий суд прийшов до невірного висновку, про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині виключення з реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS], та визнання за [PERSON] право на участь у приватизації житлового будинку, оскільки рішення в цій частині прийнято необгрунтовано та з порушенням норм процесуального права. З матеріалів справи вбачається, що Національна академія аграрних наук, КП "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації" залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Тобто, виходячи з процесуального становища, суд допустив порушення норм процесуального права, зобов"язуючи третіх осіб своїм рішенням виключити з реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право на участь у приватизації житлового будинку, а тому з врахуванням положень 10, 11 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині задоволення цих вимог підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Тобто, власник порушеного права може скористатися обраним ним, конкретним способом захисту свого права, під яким розуміється закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушеного (оспорюваного) права та відповідний вплив на порушника. Ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, оскільки судовий захист спрямований на захист реального, порушеного права особи і спосіб захисту має узгоджуватись з положеннями законодавства, що регламентує спірні правовідносини, за зазначених обставин слід дійти висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо визнання права на участь у приватизації позивача [PERSON] На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial