Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 03 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №СNL-В00/132/2007, відповідно до якого банк надав [PERSON]: 04.07.2007 р. - 21 550,57 швейцарських франків та 05.07.2007р. - 39 043,43 швейцарських франків на строк до 02 липня 2022 року з встановленою плаваючою відсотковою ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 3,99% річних. Крім того, до Кредитного договору вносилися зміни та доповнення наступними угодами: - Додатковим договором № СNL -В00/132/2007/СНР від 03.07.2007 р.; - Додатковим договором № СNL -В00/132/2007/1 від 05.07.2007 р.; - Додатковим договором №1 від 02.02.2009 р.; - Додатковим договором № СNL -В00/132/2007/1 від 02.02.2009 р. Додатковим договором №2 від 18.08.2011 р. були внесені зміни, зокрема, щодо «розміру і валюти кредиту», що визначені в сумі 437 841,81 грн.; встановлений новий розмір плаваючої відсоткової ставки за користування кредитом, а саме: фіксований відсоток +FIDR, де фіксований відсоток становить 0,49% річних. Додатковим договором №3 від 18.01.2013 р. на період з 18.01.2013 р. до 03.02.2013 р. для розрахунку процентів за користування вирішено використовувати плаваючу процентну ставку у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 0,49% річних, а на період з 04.02.2013 р. до повного виконання боргових зобов'язань - плаваючу процентну ставку у розмірі: фіксований процент+ FIDR, де фіксований процент становить 0,71% річних; Додатковим договором №4 від 20.01.2014 р. визначено на період з 20.01.2014 р. до 19.06.2014 р. для розрахунку процентів за користування кредитом буде фіксована процентна ставка у розмірі 9,50% річних, а на період з 20.06.2014 р. до повного виконання боргових зобов'язань плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований процент+ FIDR, де фіксований процент становить 0,71% річних. Однак, свої зобов"язання відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого на 23 лютого 2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту - 402 556,24 грн., по відсоткам - 12 523,34 грн. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] 3 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки №SR-В00/132/2007, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за Кредитним Договором, в повному обсязі таких зобов'язань (п. 1.1.). Також, згідно з внесеними до Договору поруки Додатковими договорами №1 від 18.08.2011 р., №2 від 18.01.2013 р., №3 від 20.01.2014 р., поручитель зобов"язалась забезпечити виконання боржником зобов"язань за вищевказаними додатковими договорами. Просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 23.02.2015 р. у розмірі 415 088,58 грн. В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, подавши 15.12.2015р. уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, що виникла на 11.11.2015р. в сумі 452200,75грн., з них - 398290, 53грн. по тілу кредиту та 53910, 22 грн. по процентах за користування кредитним коштами (а.с. 234). В судове засідання представник позивача [PERSON] не з"явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, просить справу розглянути у його відсутність, позов задоволити, проти розгляду справи у відсутність відповідачів, їх представника не заперечує. В ході минулих судових засідань позов підтримав повністю. Відповідачі, їх представник [PERSON] в судове засідання не з"явилися, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник відповідачів [PERSON] просить справу розглянути у його відсутність. В ході судових засідань [PERSON] позов визнав частково, а саме тіло кредиту в сумі 369826, 94грн., заборгованість по процентах не визнав, мотивуючи тим, згідно Додаткової угоди від 18.08.2011р. між сторонами виникли нові зобов"язальні відносини: новий предмет кредитного договору- 437 841,81 грн., нова процентна ставка, а тому зобов"язальні відносини за Кредитним договором від 03 липня 2007 року припинено; оскільки згідно з п.3 Додаткового договору до договору поруки від 20.01.2014р. сторони визнали, що сума основного зобов"язання -406803,74грн., будь-які нарахування та сплати, які мали місце з 18.08.2011р. по 20.01.2014р. не можуть бути предметом судового розгляду, і на наступний період ( з 20.01.2014р.) проценти за користування кредитними коштами мають бути нараховані, виходячи з суми основного зобов"язання - 406803,74грн.; крім того, досудовою вимогою від 20.11.2014р. про дострокове повернення кредиту, виходячи з правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 21.01.2015р. (справа №6-190- ЦС14 ), позивач в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов"язання до 20.12.2014р. і, оскільки вимога відповідачами виконана не була, з 21.12.2014р. відповідачі є такими, що прострочили виконання грошового зобов"язання, а відтак, відповідно до правової позиції в ухвалах ВССУ від 01.10.2014р. ( справа №6-28531 СВ 14 ), від 10.12.2014р. ( справа № 6-35797 СВ14), постановах ВСУ від 29.10.2014р. 17.09.2014р. право позивача на нарахування процентів за користування кредитним коштами припинилось; за період з 20.01.2014р по 17.03.2015р. на погашення заборгованості по тілу і процентах боржником сплачено 84200грн., які повністю погасили проценти, за користування кредитним коштами, на які банк мав право, а також частково тіло кредиту, залишилась заборгованість по тілу кредиту 369826,94грн.. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов до [PERSON] підлягає до задоволення, а в задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. 03 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №СNL-В00/132/2007 та Додатковий договір до нього, відповідно до яких, банк надав [PERSON] 04.07.2007 р. - 21 550,57 швейцарських франків та 05.07.2007р. - 39 043,43 швейцарських франків на строк 02 липня 2022 року з встановленою плаваючою відсотковою ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 3,99% річних, з розміром платежу 119,73грн. + сума нарахованих процентів на дату платежу (а.с. 9-15, 30 ). Згідно з п. 1.4.1 ч. 2 Кредитного договору проценти нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше [PERSON], на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення. Відповідно до п. 1.5.1 ч. 2 Кредитного договору [PERSON] зобов'язався повертати відповідну частину Кредиту та сплачувати проценти щомісяця у розмірі платежу та не пізніше [PERSON], шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим Договором. В подальшому позивачем та [PERSON] до Кредитного договору №СNL-В00/132/2007 було укладено Додаткові договори: 05.07.2007 р., яким, змінено розмір платежу на «366,64грн. + сума нарахованих процентів на дату платежу» (а.с. 31); договір від 02.02.2009 р. № 1 (а.с. 32); договір від 02.02.2009р. № СNL-В00/132/2007/1 (а.с. 33), яким розмір платежу визначений « 606 швейцарських франків»; договір від 18.08.2011 р. №2 (а.с. 38-39,58 ), за яким на погашення кредиту, отриманого на підставі Кредитного договору банком надано [PERSON] 437 841,81 грн. з річною базою нарахування процентів 365днів, розміром плаваючої відсоткової ставки за користування кредитом: фіксований відсоток +FIDR, де фіксований відсоток становить 0,49% річних; відповідно до Графіка платежів, який є Додатком №1 до договору від 18.01.2011р.(а.с. 40-42) процента ставка складала -11,49%; договір від 18.01.2013 р. №3 (а.с. 59-611), за яким сторони домовились, що на період з 18.01.2013р. до 03.02.2013р. для розрахунку процентів за користування кредитом вирішено використовувати плаваючу процентну ставка у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 0,49% річних, а на період з 04.02.2013 р. до повного виконання боргових зобов'язань - плаваючу процентну ставка у розмірі: фіксований процент + FIDR, де фіксований процент становить 0,71% річних; договір №4 від 20.01.2014 р. (а.с.69-71), яким визначено, що на період з 20.01.2014 р. до 19.06.2014 р. для розрахунку процентів за користування кредитом буде фіксована процентна ставка у розмірі 9,50% річних, а на період з 20.06.2014 р. до повного виконання боргових зобов'язань плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований процент + FIDR, де фіксований процент становить 0,71% річних; згідно з Додатком №1 до Договору №4 (а.с. 72-74) з 20.06.2014р. до повного виконання зобов"язань процентна ставка складає 16,71% річних. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] 3 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір поруки №SR-В00/132/2007, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за Кредитним Договором, в повному обсязі таких зобов'язань (п. 1.1.). Також, згідно з внесеними до Договору поруки Додатковими договорами №1 від 18.08.2011р.; №2 від 18.01.2013р., №3 від 20.01.2014р. (а.с. 75-80), поручитель зобов"язалась забезпечити виконання боржником зобов"язань за вищевказаними додатковими договорами. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Свої зобов"язання відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого, на 11.11.2015р. виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 452200,75грн., з них - 398290, 53грн. по тілу кредиту та 53910, 22 грн. по процентах за користування кредитним коштами, що стверджується розрахунком заборгованості, який узгоджується умовами Кредитного договору та Додатковими угодами до нього (а.с. 236-239). Доводи представника відповідачів про те, що будь-які нарахування та сплати, які мали місце з 18.08.2011р. по 20.01.2014р. не можуть бути предметом судового розгляду, розміру заборгованості не спростовують, оскільки, згідно з вказаним розрахунком (а.с. а.с. 236-239) сума боргу - 406803,74 грн. визначена ще 20.12.2013 року і проценти за користування кредитним коштами з 20.12.2013р. нараховувались, виходячи саме в вказаного тіла кредиту; розмір заборгованості по процентах у наведеному Додатковому договорі від 20.01.2014р. не вказаний, а тому суд з вищевикладеними доводами відповідача не погоджується. Згідно з п.1.9 ч.2 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання зобов"язань в цілому або у визначені банком частині у випадку невиконання позичальником та /або поручителем своїх боргових та інших зобов"язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов"язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів дати одержання позичальником відповідної вимоги. 20.11.2014р. позивачем відповідачу [PERSON] направлена досудова вимога ( вих. № 22-2/859516), згідно якої, позивач вимагав у відповідача дострокового виконання зобов"язань за Кредитним договором впродовж 30-ти календарних днів з дати відправлення вимоги, а саме сплатити 406803,74грн. - тіла кредиту; 22886, 61грн. процентів за користування кредитним коштами та пені 26332,70грн. Відповідно до вимог частини другої\~статті 1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені,\~кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~змінив строк виконання основного зобов'язання. Дана правова позиція відображена в постанові ВСУ від 21.01.2015р. (справа №6-190ЦС-14). Проте, суд не погоджується з доводами представника відповідачів про те, що із закінченням зміненого позивачем строку виконання основного зобов"язання у позивача припинилось право на нарахування процентів за користування кредитним коштами, виходячи з такого. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов"язання припиняється виконанням, проведеного належим чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України позикодавець за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625ЦК України. Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено між сторонами договору. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 01.04.2015р. справа № 6-37 цс15. Слід також вказати що відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, тобто положення, передбачені статтями 1046-1053 ЦК України. Проте, суд зауважує, що в задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити виходячи з такого. Згідно з положеннями частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті\~251,\~252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті\~251, частини четвертої статті\~559\~ЦК України. Враховуючи, що договором поруки з [PERSON] не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором ( п. 4.1 Договору поруки (а.с. 75) і у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~і пункту 9.1. кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 20.11.2014р. вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, а тому був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати зміненого строку виконання зобов"язання. Тобто, у разі зміни кредитором на підставі частини другої\~\~\~статті 1050 ЦК України\~строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України шестимісячний\~строк підлягає обрахуванню від цієї дати.\~ Дана правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постановах від 21 січня 2015р. (справа №6-190ЦС-14); від 29 січня 2014 р. (справа № 6-155цс13); від 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14); від 17 вересня 2014 року\~(справа №6-125цс14). Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-6цс14-1 (постанова від 17 вересня 2014 р.). Отже, за своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), що принципово впливає на вирішення ряду питань: його закінчення є підставою для припинення поруки; у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України; суд зобов'язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін; у випадку, якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно одержаного кредитором; встановивши факт закінчення строку, суд відмовляє кредитору в позові за відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя, що припинилося у зв'язку з його спливом. Даний позов до суду поданий 27.02.2015р., що стверджується описом вкладення у цінний лист (а.с. 90), тобто після закінчення шестимісячного строку з дати зміненого строку виконання зобов"язання, а відтак порука [PERSON] за даним кредитним договором припинена у позивача відсутнє право вимагати у [PERSON] стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положень п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року\~№ 3674-VI (в редакції до внесення та після внесення змін Законом № 484-VIII від 22.05.2015, який набрав чинності 01.09.2015р.) позивачем вірно сплачено 4872грн. судового збору: за пред"явлення даного позову 3654 грн. (а.с. 102) та за подання заяви про збільшення позовних вимог 1218 грн. (а.с. 240). Дані витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved