Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача , в якому зазначає , що померлому господарю житлового будинку у с. Олефірівка [PERSON] рішенням Дмитрівської сільської ради було наділено земельну ділянку під забудову житлового будинку з господарськими спорудами , правовстановлюючий документ на забудову не зберігся . Строк початку та закінчення робіт невідомий , належним чином не оформлено право власності по завершенню такого будівництва . Отже документально у нього відсутнє підтвердження на отримання права власності на таке домоволодіння … У 2010 р. вона ( позивач ) передала власнику збудованого майна грошові кошти у розмірі 30 000 грн. за це домоволодіння з метою у 2011 р. оформити договір купівлі-продажу цього будинку , але [INFO] р. [PERSON] помер.. Після його смерті спадкоємцем була його дружина [PERSON] , яка за станом здоров"я не змогла оформити документи , а потім [INFO] р. також померла . Позивач проживає у будинку з грудня 2011 р. , в спірному домоволодінні , використовує земельну ділянку надану для обслуговування придбаного домоволодіння та ведення присадибного господарства на свій розсуд . Крім цього за власні кошти провела воду у будинок , виготовила огорожу , провела капітальний та поточний ремонт житлового будинку . Тобто позивач вступив у повне володіння нерухомим майном та фактично став його власником. Просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою : [ADDRESS] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами . У судове засідання сторони не з`явилися. В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач своєї позиції не висловив. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено , що згідно свідоцтва про одруження , серії [NUMBER] , виданого 01.02.1959 р. ЗАГС Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON] одружилися , про що в книзі записів актів громадського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 6. [INFO] . [PERSON] у віці 75 років помер в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області ( копія свідоцтва про смерть , серії [NUMBER] , видане 02.02.2011 р. відділом ДРАЦС Петропавлівського РУЮ у Дніпропетровській області ) . [INFO] . [PERSON] у віці 72 р. померла в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області ( копія свідоцтва про смерть , серії [NUMBER] , видане 13.12..2011 р. відділом ДРАЦС Петропавлівського РУЮ у Дніпропетровській області ) . Довідками Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 14.03.2018 р. ( вих. №№ 502 , 503 ) зазначається , що при житловому будинку , що належить [PERSON] числяться земельні ділянки : - 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і спору ; - 0.15 га для ведення особистого селянського господарства , які не передані в приватну власність ( не приватизовані ) . В іншій довідці зазначається , що [PERSON] є головою домогосподарства в [ADDRESS] , згідно запису в погосподарській книзі № 4 за 2011-2015 рр. Актом складеного депутатом Дмитрівської сільської ради у присутності свідків 14.03.2018 р. стверджується той факт , що гр-ка [PERSON] , 1978 р.н. , яка зареєстрована в [ADDRESS] постійно з грудня 2011 р. проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на садибний ( індивідуальний ) , виготовленого 14.06.2018 р. ТОВ " БТІ-Сервіс Плюс" на житловий будинок [ADDRESS] замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . За висновком ФОП [PERSON] ринкова вартість спірного будинку становить 33 880 грн. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд бере до уваги наступне. З тексту позовної заяви вбачається та обставина , що у 2010 р. між позивачем та власниками спірного будинку фактично був укладений попередній договір купівлі-продажу будинку . У 2010 р. вона ( позивач ) передала власнику збудованого майна грошові кошти в сумі 30 000 грн. з метою у 2011 році оформити даний договір нотаріально. Однак , власники будинку померли і вона з грудня 2011 р. проживає в ньому. В той же час позивач зазначає , що правовстановлюючі документи на домоволодіння не збереглися. Строк завершення будівництва невідомий. Отже , у господарів домоволодіння відсутні будь-які підтвердження на отримання права власності на таке домоволодіння . Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В зв"язку з цим суд зазначає , що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). Крім того , позивач ,зазначає в позові про те, що вона сплатила господарям будинку 30 000 грн. , але не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження даної обставини , тобто відсутня письмова розписка про одержання грошових коштів із зазначенням мети їх отримання . Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.629, ч.1 ст.638, ч.4 ст.639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, але даний вид договору підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК). У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК). В той же час , позивач , враховуючи вищезазначену ситуації не ставить перед судом питання про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним , а суд в силу вимог ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК України та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК України (ч.5 ст.12 ЦПК в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Крім того , поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 4, частина перша статті 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, виходячи з того, що укладений у 2010 р. між позивачем та покійним [PERSON] та його покійною дружиною [PERSON] договір купівлі-продажу спірного будинку, нотаріально посвідчений не був, то право власності на спірний будинок позивачем не набуто, оскільки недодержання нотаріальної форми договору купівлі-продажу будинку тягне його недійсність. Набуття права власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу пов"язане з обов"язковим нотаріальним посвідченням договору, а тому посилання позивача на норми ЦК УРСР , як на підставу набуття нею права власності на спірний будинок з моменту передання їй вказаного майна, не відповідає закону. Щодо посилань позивача на ст. 392 ЦК України, то відповідно до цієї норми позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України . Отже, виходячи з того, що позивач у передбачений законом спосіб не набула право власності на спірне домоволодіння, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Таким чином, вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed