Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом з тих підстав, що всупереч укладеним між ТОВ „Український промисловий банк" і відповідачами кредитного договору та договорів поруки ,останні не виконують взяті на себе зобов"язання щодо повернення грошових коштів .Позивач за договором про передачу активів та кредитних зобов"язань від 30.06.2010 року прав кредитора.Згідно уточненої заяви просить стягнути з відповідачів солідарно 204314,72 грн. боргу станом на 28.07.2014 року . В судовому засіданні представник позивача заявленівимоги підтримав повністю.Ствердив, що відповідачі свої зобов"язання за договором не виконали і продовжують невиконувати .Позичальник повідомлявся про наявність боргу, в 2012 році він намагався платити певні кошти позивачу,проводив листування ,що свідчить про визнання ним нового кредитора. Відповідач [PERSON] позов не визнав.Договір він уклав в 2006 році,коли економічна ситуація була стабільною,він свої зобов2язання виконував. В 2008 році після кризи також виконував зобов2язання, але банк зник і на протязі 2 років місце його знаходження не було відомо. Згодом він побачив оголошенняі звернувся до позивача ,де його повідомили про передачу боргу .Він домовлявся з новим кредитором про переведення валюти зобов"язання на гривню, продовжував платити, але домовленості не відбулось і він припинив відносини з банком ,який веде нечесну підприємницьку діяльність. Від банку не переховувався. під час судового розгляду намагався знайти компроміс. Зміни до умов договору в частині збільшення курсу валюти більше ніж в 2 рази призвели до істотних змін умов договору . Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнав .Вважає ,що банк зловживає своїм правом,знаючи про наявність боргу з 2010 року, нараховує відсотки , а до суду звернувся лише в 2014 році, з порушенням строків позовної давності та намагається збагатитись. Передача боргу відбулась, але позивачем не доведено який саме борг, його розрахунок з моменту укладення договору відсутній. Поручителі не є боржниками, їх про зміну кредитора не повідомляли всупереч п.п.4.8.1 ,4.8.2 договору більше 3 років, а тому пропущені всі, в тому числі і загальні строки позовної давності. Щодо поручителя [PERSON], то банку такий договір не передавався взагалі. Відповідач [PERSON] про день і час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України неодноразово, в судове засідання не з"явилась. Суд, вислухавши пояснення сторін,їх представників, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності , прийшов до висновку про часткове задоволення позову , виходячи з наступного. Судом встановлено ,що 28.04.2006 року між відповідачем [PERSON] і ТОВ „Український промисловий банк" було укладено кредитний договір ,за яким кредитодавець надає позичальнику кредит сумі 15000 доларів США на 120 місяців до 27.04.2016 року під 15% річних , а позичальник зобов"язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом і інші платежі, передбачені договором (а.с.6-10,13-15). Укладений між кредитодавцем та позичальником договір не суперечить вимогам ст.ст.1054, 1048, 1049,1056-1 ,509,11 ЦК України, та свідчить про те, що відповідач прийняв на себе зобов"язання повернути позичальнику у строк, на умовах та порядку, передбаченому договором , отримані в якості кредиту грошові кошти . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] поручились перед кредитором за виконання зобов"язань позичальником [PERSON],їх відповідальність з боржником є солідарною, про що свідчать договори поруки від 28.04.2006 року (а.с.11-12,16-20),що не суперечить ст.ст.541,543 ЦК України. Згідно з договором про передачу активів та кредитних зобов"язань Укрпромбанку на користь Дельта банку від 30.06.2010 року (а.с.160-174,27 ) позивач набув право вимоги до відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON], доказів набуття прав вимоги до відповідача [PERSON] не надано. Твердження представника позивача щодо наявності описки не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не грунтуються на доказах. Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Таким чином, судом встановлено факт набуття позивачем права вимоги до відповідачів [PERSON], [PERSON] Зобов"язання, як це встановлено ст.ст. 526,527,530,611 ЦК України, має виконуватись належним чином, належними сторонами, у встановлені строки, а в разі його порушення настають правові наслідки, встановлені договором або законом . 22.01.2014 року року позивачем направлено відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту щодо наявної суми заборгованості (а.с.22-24). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом станом на 28.07.2014 року за позичальником рахується заборгованість по тілу кредиту 11074,69 доларів США,по відсоткам -6301,15 доларів США , ,що згідно з курсом НБУ 1175,3 гривень за 100 доларів США становить загальну суму 204214,72 грн. (а.с.121) . З розрахунку вбачається ,що 31.07.2010 року по квітень 2012 року боржником не вносились кошти на оплату заборгованості .Погашення відсотків мало місце в травні 2012 року, липні та серпні 2012 року та жовтні 2012 року, після чого всі проплати припинені. . Отже, судом встановлено,що позичальник не належним чином виконував зобов"язання за договором,на момент передачі прав вимоги фактичний розмір невиконаного зобов"язання станом на 1.06.2010 року становив 11374,69 доларів США. В подальшому позичальник частково вніс кошти в 2012 році і після жовтня 2012 року позичальник взагалі припинив внесення коштів на погашення боргу. Вимоги про стягнення коштів до позичальника пред"явлені підставно і підлягають задоволенню. Суд відмовляє в задоволенні вимог до поручителя [PERSON],оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо передбачених законом підстав набуття права вимоги до названого поручителя. При вирішенні вимог до поручителя [PERSON] суд враховує наступне. Згідно наданих доказів відповідачку банк про неналежне виконання зобов"язання позичальником повідомив лише в квітні 2014 року та пред"явив письмову вимогу про дострокове повернення кредиту. Верховний Суд України 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 , в якій зробив наступний правовий висновок . Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.Судом при розгляді справи встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогами до поручителя-відповідачки [PERSON] поза межами строку дії поруки , а тому жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.Вимоги до відповідача [PERSON] заявлені безпідставно. Судові витрати, понесені позивачем( а.с.1,118) , згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідача [PERSON]

Outcome: approved