Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн щомісячно на період її навчання в Харківському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, то б то до 28 лютого 2018року. Обгрунтовує вимоги таким. Відповідач по справі є її батьком. Рішенням Дружківського суду від 01 грудня 2014року з нього стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 500грн щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2014року і до 30 червня 2016року. В теперішній час вона навчається на п"ятому курсі денного відділення Харківського регіонального інституту державного управління і за рік її навчання її мати сплачує 9680грн, що за місяць складає 806,67грн. Вважає, що відповідач повинен виплачувати їй аліменти до закінчення нею навчання в інституті хоча б в розмірі прожиткового мінімуму, оскільки вона потребує додаткових витрат на придбання навчальної літератури, оплату гуртожитку, телекомунікаційних послуг та послуг інтернету, проїзд до місця навчання та додому. Усі витрати на даний час сплачує її мати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Пояснив, що щомісячно через навчання позивач витрачає кошти на оплату за контрактом в сумі 807грн, на оплату гуртожитку, в якому проживає, що в середньому складає 450грн., на оплату інтернету 120грн, на харчування, придбання предметів першої необхідності, одягу, канцелярських товарів. Всі витрати несе мати позивача. У матері є ще неповнолітня донька. На даний час мати позивача взагалі не отримує ніяких доходів, оскільки закрила підприємницьку діяльність. Позивач потребує матеріальної допомоги від батька, а тому просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Вважають, що позивач не навчається в інституті, оскільки він бачить доньку в місті Дружківка майже кожного дня. Крім того він не може надавати матеріальну допомогу, оскільки він хвора людина. Перебуває на обліку у кардіолога. Щомісячно витрачає на підтримку свого стану здоров"я до 2000грн. Його дохід на рік склав 9000грн. Мати позивачки має дохід, який дозволяє їй утримувати доньку. [PERSON] приховує свій дійсний матеріальний стан. Крім того, саме мати позивача взяла на себе обов'язок за договором про надання освітньої послуги. З ним ніхто не радився з цього приводу. Він не брав на себе такі зобов'язання, оскільки знає, що не зможе їх виконувати. Він також сплачує аліменти на другу доньку, яка проживає з матір"ю позивачки в сумі 500грн. В нього наявна матір пенсіонерка. Просить врахувати всі обставини і відмовити в задоволенні позову . В судове засідання 06.06.2017р позивач та її представник не з"явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В позові позивач просить розглядати справу в її відсутність, за участю її представника. На позові наполягає. Представник позивача в судове засідання також не з"явився. Надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні виимоги підтримує. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з"явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали клопотання про відкладення розгляду справи по сімейним обставинам, поважність причин не повідомили. Протягом розгляду справи відповідач та його представник неодноразово заявляли клопотання про відкладення розгляду справи по сімейним обставинам, при цьому не надавали документи, які підтверджують поважність причин такого відкладення. (А.с.147,48,111,112,161). Судом прийнято рішення про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином , суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто повнолітні діти, які продовжують навчання, відповідно до вимог ст. 199 СК України для виникнення права на утримання повинні потребувати матеріальної допомоги. Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу положення статті 199 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року по справі № 6-1296цс15 та від 24 грудня 2014 року № 6-186цс14, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Судом встановлено, що відповідач є батьком позивача [PERSON] Позивач досягла повноліття, але продовжує навчання в Харківському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, є студенткою 5 курсу денної форми навчання факультету соціально-економічного управління за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. Строк навчання з 01.09.2016р по 28.02.2018р. (а.с.7,8,18, 128-134). Судом встановлено, що позивач у зв"язку з навчанням несе витрати на оплату освітніх послуг за договором №110 від 12 серпня 2016року, щомісячно в сумі 807грн, оплату проживання в гуртожитку на місяць 440грн, на придбання предметів першої необхідності, одягу, продуктів харчування, витрати на проїзд з м.Дружківки до місця навчання в м.Харків. Суд вважає, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість її надавати оскільки отримує доход від підприємницької діяльності. За період з 01.01.2016року по 31.12.2016року, згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, загальна сума доходу [PERSON] склала 9000грн, що на місяць складає 750грн, з розрахунку 9000 : 12. (а.с.54). Судом встановлено, що відповідач має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON], на утримання якої сплачує аліменти, (а.с. 66), перебуває на обліку у лікаря кардіолога з хворобою серця (а.с.74-75). Судом встановлено, що мати відповідача є непрацездатною за віком, вона 1936року народження. Вона отримує пенсію за віком (а.с. 152,172). Згідно із статтями 202, 203 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Зазначений обов"язок повнолітнього сина, тобто відповідача, встановлено законом і він не залежить від того чи проживає відповідач разом із матірю та чи є у неї інші повнолітні діти, які мешкають разом з нею. Згідно договору № 110 про надання освітньої послуги від 12 серпня 2016року, [PERSON] взяла на себе зобов'язання своєчасно вносити плату за освітню послугу в розміру та в порядку , встановлених цим договором. Згідно наданих квитанцій про оплату за навчання [PERSON], (а.с.9,113), оплату за навчання позивача здійснює [PERSON]. Відповідно довідки ДПІ у м. Дружківці від 10.03.2017року, (а.с.86) , [PERSON] за період з 01.01.2016року по 31.12.2016року перебувала на загальній системі оподаткування , згідно поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016рік, доходи від підприємницької діяльності за цей період не отримувала. Однак, виходячи з того, що в серпні 2016року мати позивачки [PERSON] взяла на себе зобов'язання щодо оплати освітньої послуги, і фактично ці послуги оплачує, суд вважає, що мати позивачки має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу під час навчання. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Пред"являючи до суду даний позов, [PERSON] визначила розмір аліментів у 1500 грн. щомісячно. Проте позивач не надала доказів на підтвердження того, що відповідач у справі може надавати матеріальну допомогу у визначеному нею розмірі. Позивачем не доведено, що відповідач має дохід в більшому розмірі, ніж 750грн на місяць. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, матеріальне становище відповідача, його стан здоров"я , той факт, що відповідач має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON], у нього є непрацездатна матір, також враховує можливість надання позивачці матеріальної допомоги її матір"ю і вважає, необхідним визначити розмір аліментів в сумі 350грн., які підлягають стягненню, починаючи з 09 грудня 2016 року до закінчення навчання, тобто по 28 лютого 2018 року включно, що є подією, яка настане раніше, ніж досягнення позивачем 23 років (28 липня 2019 року). При цьому суд також виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності, а також враховує, що позивач є повнолітньою та працездатною особою і, бажаючи продовжувати навчання після досягнення 18 років на денній формі, мусить докладати певних зусиль для забезпечення своєї життєдіяльності та навчання. Задоволення позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 1500грн, про що просить позивач, призведе до порушення прав неповнолітньої доньки [PERSON] та непрацездатної матері відповідача на отримання від відповідача матеріальної допомоги. Суд не погоджується з доводами відповідача про необхідність врахування при визначенні розміру аліментів, утримання дитини його дружини [PERSON] [PERSON], 2004р.н., оскільки обов"язок по утриманню [PERSON] до досягнення ним повноліття несуть його батьки [PERSON] та [PERSON] , а не відповідач [PERSON] Суд також не погоджується зі ствердженням відповідача, що позивач не навчається в інституті, оскільки цей факт підтверджений довідкою начальника відділу кадрів Харківського регіонального інституту державного управління, квитанціями про сплату послуг за навчання. Доказів, які б спростували цей факт, відповідачем не надано суду. Позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачувала, від його сплати вона звільнена на підставі п. 3 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а тому відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 2, п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до п. 3 ст. 80 ЦПК України ціна позову про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більш ніж за шість місяців. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). (п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах») Виходячи з задоволених позовних вимог, в дохід держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 21 грн, з розрахунку 350грн х 6 х 1% = 21 грн.

Outcome: partial