Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про надання дозволу її неповнолітнім дітям [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на тимчасові виїзди за межі України до Республіки Білорусь, в її супроводі та без згоди і супроводу батька - [PERSON], а також у супроводі інших осіб, уповноважених нею, без згоди та супроводу батька, на строк - з дня прийняття судового рішення і до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в період шлюбу між сторонами у них народилися діти - [PERSON] і [PERSON], у свідоцтвах про народження яких батьком зазначено відповідача. Після розірвання шлюбу діти проживають і перебувають на утриманні матері, котра являючись громадянкою Республіки Білорусь, має посвідку на постійне проживання в Україні. Позивач має бажання та можливість організовувати тимчасові виїзди дітей до країни свого походження, однак відповідач, всупереч інтересам дітей, відмовляє в наданні офіційної згоди на їх виїзд за межі України. Під час судового розгляду до участі у справі, в якості третіх осіб, котрі не заявляють самостійних вимог на предмет спору, було залучено орган опіки та піклування Новояриловицької сільської ради та Службу у справах дітей Ріпкинської РДА. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що [PERSON] обмежує спілкування дітей з ним особисто, а також з рідними дідом та бабою в Україні. Крім того, відповідач вказав на негативний вплив, які справляють на дітей родичі позивача в Республіці Білорусь. Представник органу опіки та піклування, в особі Новояриловицької сільської ради, в судове засідання не з"явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності та покладаючись у вирішенні спору на розсуд суду. Представник Служби у справах дітей в судовому засіданні вказала на обгрунтованість вимог [PERSON], які узгоджуються з правами неповнолітніх, в інтересах яких заявлено позов. Заслухавши пояснення з"явившихся учасників судового розгляду, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу між сторонами у них народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у свідоцтвах про народження яких батьком зазначено відповідача. В судовому засіданні відповідач не оспорював той факт, що неповнолітні діти проживають спільно з матір'ю та перебувають на її утриманні. Як пояснила в судовому засіданні позивач, вона має бажання та можливість організовувати тимчасові виїзди дітей, в період канікул, до с.Семенівки Гомельського району Гомельської області Республіки Білорусь, до бабусі та інших родичів. На думку позивача, виїзд дітей за кордон, з урахуванням допомоги, яку може надавати неповнолітнім бабуся, буде мати позитивний вплив на їх фізичний та духовний розвиток. В той же час, відсутність офіційної згоди батька на виїзд дітей, суперечить правам та законним інтересам неповнолітніх. З матеріалів справи вбачається, що рідна баба дитини - [PERSON], проживає в с.Семенівка Гомельського району Гомельської області Республіки Білорусь. Факт родинних відносин між неповнолітніми [PERSON] і [PERSON] з [PERSON], сторонами в судовому засідані не оспорювався. Як слідує з пояснень відповідача, раніше він неодноразово давав згоду на виїзд дітей з України, однак на момент розгляду справи судом вважає це недоцільним. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона доводиться матір"ю відповідачеві та бабусею дітей, в інтересах яких пред"явлено позов, однак вимоги колишньої невістки вважає безпідставними, так як [PERSON] обмежує її у спілкуванні з онуками на території України. З пояснень учасників судового розгляду вбачається, що спору про визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] в Україні, не існує, а питання про неналежне виконання матір"ю своїх обов"язків, перед компетентними органами не піднімалось. Такиим чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дітей за межі України, обумовлена виключно неприязними відносинами, які виникли між ним та позивачем. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до п.4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.95 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків. Постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 року "Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа" передбачено, що оформлення проїзних документів здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі, того з них, з ким проживає дитина. За наявності заперечень одного із батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд дітей за межі України, без згоди і супроводу батька, є обґрунтованими. В той же час, вимога про надання такого дозволу з дня винесення судового рішення, не грунтується на законі, оскільки ст.367 ЦПК України, допущення до негайного виконання судових рішень за результатами розгляду справ даної категорії, не передбачається. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягать стягненню на користь позивача понесені по справі судові витрати.

Outcome: partial