Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цим позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 04 вересня 2013 року в загальній сумі 9118,54 доларів США з урахуванням офіційного курсу долара США до національної валюти України, встановленого Національним Банком України на день ухвалення судового рішення , а саме : - суму основного боргу в розмірі 5 700 доларів США; - проценти за договором позики в розмірі 2 914,54 доларів США; - три проценти річних від простроченої суми в розмірі 504 долари США, а також стягнути з відповідачки судові витрати. Позивачка [PERSON] посилається на те, що 04 вересня 2013 року відповідачка [PERSON] позичила у неї 7500 доларів США та зобовязалась повернути борг до 10 жовтня 2013 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідачка надала розписку. Частину основного боргу відповідачка повернула із порушенням строку виконання зобовязання, визначеного умовами договору позики, а саме: 12 лютого 2014 року [PERSON] повернула їй 500 доларів США, 04 квітня 2015 року повернула ще 500 доларів США, 13 серпня 2015 року повернула ще 800 доларів США . Решту боргу в сумі 5700 грн. відповідачка по теперішній час не повернула. Відповідно до вимог ст. 1048 ч.1 ЦК України та ст. 625 ЦК України з відповідачки підлягають також стягненню проценти за користування грошовими коштами в розмірі 2914,54 доларів США та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 504 долари США згідно наведених розрахунків. Загальна сума боргу , яка підлягає стягненню з відповідачки, складає 9118,54 доларів США. Позивачка [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засіданні не прибула , надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задовленні свого позову наполягає. Відповідачка [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , в судове засідання не з"явилась, направила до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення боргу за договором позики визнає , крім вимоги про стягнення судових витрат . Просить звільнити її від сплати судових витрат на користь позивачки , посилаючись на те, що вона є інвалідом 2 групи та звільнена за законом від сплати судового збору. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка [PERSON] отримала від позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі 7 500 доларів США та зобовязалась повернути борг 10 жовтня 2013 року, про що власноручно написала розписку (а.с.16). Судом також встановлено , що відповідачка частково повернула позивачці частину основного боргу , а саме : 12 лютого 2014 року повернула 500 доларів США, 04 квітня 2015 року повернула ще 500 доларів США, 13 серпня 2015 року повернула ще 800 доларів США. Решту боргу в сумі 5 700 доларів США відповідачка по теперішній час позивачці не повернула. Про це позивачка зазначила в своїй позовній заяві , цей факт не заперечується відповідачкою. Відповідно до ст.1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦПК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1048 ЦПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ч.1 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки договором позики , укладеним між сторонами не встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами, відповідно до ст. 1048 ч.1 ЦК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню проценти в розмірі , визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України. Проценти від суми позики підлягають стягненню за весь період з дати отримання відповідачкою грошових коштів по день повернення позики. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року по справі № 6-37цс15. Згідно розрахунку , наданого позивачкою, розмір процентів за користування позичковими грошовими коштами за період з 05 вересня 2013 року по 18 травня 2016 року складає 2 914,54 доларів США (а.с.17-18). Відповідачкою розрахунок процентів не оспорюється. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачкою розрахована сума 3% річних від простроченої суми боргу за період з 11.10.2013 року по 26.04.2016 року в сумі 504 долари США (а.с.18), яка також не заперечується відповідачкою. Таким чином з відповідачки на користь позивачки підялгає стягненню загальна сума боргу 9 118,54 доларів США , а саме : - сума основного боргу в розмірі 5 700 доларів США; - проценти за договором позики в розмірі 2 914,54 доларів США; - три проценти річних від простроченої суми в розмірі 504 долари США. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ст. 192 ч.1 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку , встановлених законом (ст. 192 ч.2 ЦК України). Відповідно до ст. 533 ч.1 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. За ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума , що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Згідно з частиною 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається лише у випадку , передбаченому законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу ( (тобто грошової одиниці , в якій обчислена сума зобов"язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов"язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. У національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов"язання , передбачені зокрема у ст. 1048 ЦК Україїни та при застосуванні ст. 625 ЦК України. Така правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України по справі № 6-79цс14. У абзаці 2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року зазначено, що у разі пред"явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті , суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом , встановленим Національним банком України на день ухвадлення ріщення. Національним банком України станом на 17 червня 2016 року курс української гривні встановлено на рівні 2 490,46 грн. за 100 доларів США (а.с.78). Таким чином на користь позивачки підялгає стягненню 9 118,54 доларів США х 2490.4642 гривень= 227 093 гривні 97 копійок. Вимога позивачки про стягнення з відповідачки судових витрат в сумі 2302 грн. 43 коп. задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідачка [PERSON] є інвалідом 2 групи безстроково , що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 ААА № 949986 (а.с.76). Відповідно до ст. 5 ч.1 п. 9 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди 1 і 2 групи. За ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з тим у п.35 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду україни з розгляду цивільтних і криміналдьних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз"яснено , якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Таким чином понесені позивачкою судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави у визначеному порядку , а вимога позивачки про стягнення цих витрат з відповідачки задоволенню не підлягає.

Outcome: partial