Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, а саме просила стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , одноразово 9 750,00 грн. та щомісячно 2 700,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовуючи вимоги тим, що від шлюбу у них з відповідачем народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2019 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача, з ј частини на 1/3 частину від усіх видів заробітку на обох дітей. [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку АЗПСМ № 11 з народження, діагноз цукровий діабет 1 типу, важка форма, субкомпенсований глікемічний синдром. Для моніторингу використовується трансмиттер Dexcom G5 (передавач), вартістю 8 700,00 грн., сенсор G4/G5, вартістю 10 800,00 грн. Крім цього, у зв`язку з лікуванням сина позивачка витрачає приблизно від 500 грн. щомісячно на придбання голок, шприців, тестів для смужок до глюкометру. Також позивачка несе додаткові витрати у зв`язку з дієтичним харчуванням дитини. Враховуючи, що кожен із батьків несе відповідальність та витрати на дитину у рівних частинах, у зв`язку з необхідністю придбання обладнання для моніторингу, позивачка просить суд стягнути з відповідача одноразову виплату 9 750,00 грн. та щомісячно 2 700,00 грн., що є половиною необхідних витрат, іншу частитну яких буде нести позивач. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.12.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного розгляду з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові, вказуючи на їх обгрунтованість та доведеність. Додатково позивач в судовому засіданні демонструвала наявність у неї приладу - трансмиттер Dexcom G5, який фактично був нею придбаний. Відповідач у судовому засіданні не заперчував хворобу своєї дитини, але заперечував проти стягнення з нього вартості препарату, посилаючись на відсутність коштів та вказуючи на недоведеність позивачем заявлених нею вимог. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані суду докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).'Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з 08.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2017 року розірвано. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Рішенням Святошинського районного сду м. Києва від 19.03.2019 року зменшено розмір аліментів, присуджених до стягнення на підставі судових наказів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з ј частини до 1/3 частини на обох дітей від усіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва від 22.11.2019 року [PERSON] , [INFO] , відвідує АЗПСМ № 11 з народження, з 21.12.2018 року перебуває на диспансерному обліку, діагноз цукровий діабет 1 типу, важка форма, субкомпенсований глікемічний синдром. Для моніторингу використовується трансмиттер Dexcom G5 (передавач), сенсор G4/G5. Зазначені прилади не зареєстровані в Україні, забезпечення ними дітей за державні кошти не передбачено, батьки купують їх за власні кошти. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII 27.02.1991 р., передбачено, що батькі несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв"язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов"язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред"являвся. У такому випадку такий батько зобов"язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що [PERSON] , [INFO] , було діагнозтовано цукровий діабет 1 типу, важка форма, субкомпенсований глікемічний синдром, що підтверджується довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва від 22.11.2019 року. Для моніторингу використовується трансмиттер Dexcom G5 (передавач), сенсор G4/G5. Зазначені прилади не зареєстровані в Україні, забезпечення ними дітей за державні кошти не передбачено, а тому батьки купують їх за власні кошти. Встановлено, що такий прилад не тільки є необхідним для дитини сторін для щоденного вимірювання цукру в крові, але й фактично куплений позивачем за власні кошти, у зв"язку з чим полована його вартості підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - витягами з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Самі такі детальні розрахунки були надані суду стороною позивача, які суд з урахуваням наданою медичною документацією, призначенням лікування, діагностикою, вважає обгрунтованим та таким, що відповідає їх реальній вартосній частині та необхідності до застосування в обов"язковому порядку, враховуючи складний стан здоров"я дитини та не виліковність діагностованої хвороби. В даному випадку суд враховує заперечення відповідача щодо його матеріальних можливостей, проте зважає на те, що відповідач є працездатним, немає на утриманні інших осіб, оскільки про це не заявляв та зворотнього не доведено. Зважає суд і на матеріальні можливості матері, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Слід вказати, що заперечення відповідача не спростовують факту наявність у дитини тяжкої та невиліковної хвороби, нобхідність у зв"язку з цим постійного, стабільного та вчасного лікування, медичного супроводу та відповідно понесення затрат . В даному випадку суд враховує надважливість цього питння, оскільки таке стосується життя та здоров"я дитини, а тому вважає наведені твердження в запереченнях відповідача такими, що не покращать її ситуацію та натомість не вчасність чи неповнота застосування заявлених до регулярних витрат медичних витрат може стати фатальним, а тому в даному випадку беруться до уваги, оцінюються загалом та за сукупно відповідно. Таким чином, досліджена в судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Отже, згідно наданого розрахунку необхідних затрат вбачається необхідність придбання приладу для моніторингу - трансмиттер Dexcom G5 (передавач), вартістю 8 700,00 грн. та сенсору G4/G5, вартістю 10 800,00 грн., загалом 19 500,00 грн. З урахуванням рівного обов`язку батьків на утримання дітей з відповідача підлягає стягненню половина цієї суми 9 750,00 грн.-одноразова виплата та 2700 грн. (10 800:2 батька:2 місяця). Відповідно ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки позивач відповідно до ЗУ«Про судовийзбір» звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, тому суд дійшов висновку, що витрати на судовий збір потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved