Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON], [PERSON] М, [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог в остоточній редакції просили : - розірвати договір купівлі-продажу автомобіля від 17.03.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] у зв"язку з його невиконанням; - встановити де, у кого та на яких підставах знаходиться вантажний автомобіль марки "ЗІЛ" 1985 року випуску номерний знак [NUMBER], причеп до даного автомобіля ОДАЗ 9357 номерний знак ВС 2395 і напівпричіп ОДАЗ 9958 1977 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] , - вилучити у [PERSON] та повернути вказані транспортні засоби власникам, а саме [PERSON] та [PERSON] Окрім того, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати на суму 3550.00 грн. та 3% річних у розмірі 1857.00 грн.та судовий збір в сумі 2054,07грн. Позовні вимоги обгрунтовують тим, що [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] 17.03.2015року уклав з [PERSON] договір купівлі продажу вказаних вище транспортних засобів на суму 200000грн. з розстрочкою платежу ( перший платіж в сумі 100000грн. сплачується при укладенні договору, а наступний в розмірі 100000грн. - не пізніше 30.05.2015року). На виконання умов договору відповідачу, окрім транспортних засобів, передано ключі від вантажного автомобіля та всі необхідні документи і таким чином продавцем виконав усі умови договору. В той час, як відповідач всупереч умовам договору не сплатив вчасно кошти в сумі 100000грн. Посилаючись на те, що умовами договору передбачено, що у разі прострочення платежу, договір підлягає розірванню, а відповідач мав би повернути вказані транспортні засоби , просить позовні вимоги задоволити. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судові засідання не з"явилися, подавши заяви про розгляд справи без їх участі в зв"язку з тим, що їх інтереси представляє адвокат [PERSON]В.( а.с.80-82), що не суперечить вимогам цивільно-процесуального кодексу. Так, згідно ст. 38 ЦПК України сторони можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. А ст. 158 цього ж Кодексу передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За наведених підстав суд ухвалив проводити розгляд справи без участі позивачів [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні їх представник, підтримавши уточнені позовні вимоги, вказував на те, що договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню на підставі ст. 651 ЦК у зв"язку з тим, що відповідач порушив істотні умови договору(п.2.3) Так, отримавши транспортний засіб, причеп та напівпричеп, технічнні паспорти, сплативши при укладенні договору 10000грн., не вчасно здійснював проплату: 50000грн. вніс тільки 05.05.2016року, коли договором передбачено, що 10000грн. сплачується до 30.05.2015року. Таким чином, недоплата становить 50000грн., а тому договір слід розірвати та застосувавши наслідки ст.1212 ЦК зобов»язати відповідача повернути автомобіль. Той факт, що автомобіль в подальшому знаходився у [PERSON], партнера по бізнесу [PERSON], не дає підстави для залучення його до справи, оскільки між ним та позивачами відсутні договірні відносини. На даний час автомобіль та напівпричіп знаходяться на штрафплощадці у Долинському відділенні поліції (слідчим суддею накладено арешт) в зв"язку з розглядом кримінального провадження по факту шахрайства за зверненням [PERSON] Але вважає, що транспортні засоби підлягають вилученню саме у [PERSON] в зв"язку з тим, що він укладав вказаний договір та мав тривалий час їх в користуванні. Сам договір вважає укладеним, адже сторони при його укладенні досягли всіх умов. А реєстрація права власності транспортних засобів не здійснена з вини відповідача, оскільки за їхньою домовленістю реєстрація на нового власника [PERSON] повинна бути здійснена після сплати ним всієї суми вартості транспортних засобів- 200000грн. Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та додатково пояснив, що він продав [PERSON] вказані транспортні засоби за ціною 200000грн. За умовами договору відповідач віддавав кошти частинами : спочатку 10000грн., потім 05.05.2016року сплатив 50000грн. Однак 50000грн. так і не повернув. Перед продажем автомобіль не був знятий з реєстрації, оскільки була домовленість, що відповідач здійснить реєстрації транспортних засобів на себе після того, як проведе остаточний розрахунок. Від [PERSON] він дізнався, що вказані транспортні засоби силоміць забрані [PERSON], тому звертався із заявою в Стрийську поліцію. Ці транспортні засоби він спочатку купив у подружжя [PERSON], сплативши їм всі кошти, але не встиг переоформити на себе і в подальшому продав їх відповідачу. Відповідач [PERSON] та його представник позовних вимог не визнали, оскільки вважають, що цей договір є нікчемним через те, що не був нотаріально посвідченим, у ньому не встановлено до укладення договору оціночну вартість транспортних засобів, не сплачено податок та не знято з реєстрації. Зокрема, як в судовому засіданні так і в письмових поясненнях на а.с. 103, вказували на те, що за вказані транспортні засоби [PERSON] сплатив [PERSON] у два прийоми особисті кошти в сумі 150000грн. , з яких 100000грн. - в момент укладення договору, а з червня по жовтень 2015року - ще 50000грн. Окрім вантажного автомобіля, [PERSON] отри мав і два причепи, технічні паспорти до вказаних транспортних засобів , страхові полюси та ключі і він вважав себе законним користувачем. В подальшому на своє прізвище оформив страхові полюси. Оскільки у нього був спільний бізнес з [PERSON], то ці транспортні засоби [PERSON] використовував для потреб його виробництва в цеху, де він, [PERSON] працював начальником. В кінці листопада 2015року він попросив [PERSON], щоб той повернув йому 150000грн., які він сплатив [PERSON] за автомобіль. [PERSON] спочатку погодився, а потім сказав, що гроші не поверне. За таких обставин він уже не міг співпрацювати з [PERSON]В і залишив роботу, забравши автомобіль додому. В першій половині грудня 2015року до нього подзвонив [PERSON] та попросив приїхати на виробництво, щоб повернути гроші за автомобіль. Насправді, коли він приїхав, то [PERSON] з невідомими йому особами стали погрожувати та вимагати, щоб він віддав йому автомобіль. Тому, переживаючи за власне життя, він віддав [PERSON] автомобіль, ключі від нього, технічні паспорти, причепи і страхові поліси, які оформив на своє ім"я. Також йому відомо, що 12.01.2016 року [PERSON] звертався у Стрийське відділення поліції з письмовою заявою щодо дій [PERSON] за ч.1 ст.190 КК (шахрайство). Але кримінальне провадження закрито, а автомобіль , який був затриманий працівниками Стрийського ВП та залишений на штрафмайданчику, повернутий на зберігання під розписку [PERSON] Але вважаючи себе власником вказаних транспортних засобів і будучи не згідний з діями [PERSON], він звернувся із заявою в Долинське відділення поліції щодо шахрайских дій та за його клопотанням слідчим суддею накладено арешт на вказані транспортні засоби, які вилучені у [PERSON] і перебувають на штрафмайданчику у Долинському відділенні поліції. Ухвалу слідчого судді шодо арешту транспортних засобів оскаржував [PERSON], але його скарга залишена без задоволення.Тому вимоги про вилучення у нього автомобіля є безпідставними, так як автомобіль не перебуває у його володінні. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до наступного висновку . Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Виходячи із змісту ч. 1 ст. 328, п 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України на підставі правочину про відчуження власником свого майна його право власності припиняється і таке ж право набувається новим власником. Таким правочином може бути договір купівлі-продажу майна. Загальні вимоги щодо договору купівлі-продажу встановлені ЦК України. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів на момент вчинення продажу автомобіля, здійснювалося на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, який визначає певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з п. 8 вказаного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб ? нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, тощо. Таким чином, ні ЦК України, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено певних вимог щодо оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником причіпу ОДАЗ 9357, шасі (кузов рама) № 000021123, номерний знак ВС 2395ХТ, 1991року випуску; а [PERSON] є власником транспортного засобу : вантажного автомобіля марки "ЗИЛ" 131В, 1985 року випуску, номерний знак [NUMBER]; шасі (кузов, рама) № 637210 та причіпу ОДАЗ 9958 1977 року випуску, шасі (кузов, рама) № 17983, реєстраційний номер ВС 0595ХТ (а.с.12-14). 23 серпня 2013року вони, як власники вказаних транспортних засобів, згідно доручень уповноважили позивача [PERSON] продавати, здавати в оренду за ціну і на умовах на його розсуд вказані транспортні засоби . При цьому, термін дії доручень видано на строк три роки, тобто до 23.08.2016року (а.с. 6-8). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказували на те, що вказані транспортні засоби відчужені відповідачу шляхом укладення між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу за ціною 2000000грн. І так як, [PERSON], отримавши автомобіль та причіпи, порушив істотні умови договору - терміни проплати, не сплативши 50000грн., просили розірвати укладений договір. Суд погоджується з такими доводами позивачів [PERSON] та [PERSON], оскільки вони знайшли своє підвердження під час розгляду справи. Так, як сторони не заперечували і визнали в суді, що 17 березня 2015року між [PERSON] (продавець), який діяв на підставі доручення та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу вказаних вище транспортних засобів з розстрочкою платежу та погоджено ціну - 200000грн. Умовами договору передбачено, що продавець зобов"язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов"зується прийняти та оплатити автомобіль [PERSON] «ЗІЛ» та причепи. При цьому сторони оцінили вартість автомобіля та причепів в 200000грн. та визнали, що проплата здійснюється в розстрочку . Окрім того, за умовами договору продавець зобов"язувався передати покупцеві свідоцтво про держреєстрацію транспортних засобів. (а.с.4-5). Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до вказівок договору і не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання та одностороння зміна умов договору, за винятком випадків, передбачених законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 530 ЦК , якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як ствердив сам відповідач, він погодився з умовами договору, підписавши його, і після укладення приступив до виконання : сплатив [PERSON] спочатку на момент укладення 10000грн., а потім протягом червня-жовтня 2015року 50000грн. (хоч договором передбачено до 30.05.2015року -100000грн.), отримав в день укладення договору 17.03.2015року вказані транспортні засоби, ключі від них разом з свідоцтвами про право власності на транспортні засоби (техпаспорти), що також і підтверджується актом прийому-передачі від 17.03.2015року (а.с.5) та користувався ними до грудня 2015року, оформив на своє прізвище страхові поліси і вважав себе законним користувачем ( про це зазначено ним і в письмових поясненнях на а.с.103). Окрім того, вважаючи себе власником транспортних засобів, після того, як в грудні 2015року вказані траспортні засоби у нього силоміць проти його волі незаконно заволодів [PERSON] він звернувся із заявою до Долинського відділення поліції щодо неправомірних дій останнього. Саме за заявою [PERSON], як власника майна ( і таке зазначено в ухвалі суду слідчого судді) накладено арешт на вказані транспортні засоби ( а.с.189). У п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно зі ст. 639, 639 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Договір може бути уккладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми не встановлена законом. Ст.695 ЦК України, в якій зазначено про особливості оплати товару з розстроченням платежу, наголошено, що істотними умовами про продаж товару з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З огляду на викладене, навність у даному спорі письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження транспортних засобів ( договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу та акту прийому передачі, які підписані відповідачем), вищевказані дії відповідача : володіння, користування та розпорядження ним транспортними засобами ( отримання разом з транспортними засобами технічної документації та ключів, оформлення страхового полюса на своє ім"я, сплата коштів в сумі 150000грн.), визнання ним себе власником транспортних засобів дають підстави вважати про укладення між сторонами у письмовій формі правочину щодо спірних транспортних засобів (автомобіля та причепів)- договору купівлі-продажу з рострочкою платежу. Тому твердженння відповідача про те, що договір є неукладеним через відсутність реєстрації є необгрунтованим, оскільки обовязок реєстрації придбаних транспортних засобів покладається на їх власників. Така позиція викладена у справі у постанові Верховного Суду України в справі № 6-100 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. І як встановлено судом, така реєстрація в зв"язку укладенням договору купівлі-продажу з розстрочою платежу за домовленістю сторін мала відбутися після повної сплати відповідачем всіх коштів, передбаченим договором Доводи відповідача про те, що такий договір є нікчемним через відсутність нотаріального посвідчення не заслуговують на увагу, оскільки належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова форма, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України. Разом з тим законодавством\~\~не встановлено загальнообов'язкової вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу транспортного засобу. Вказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу сторонами не оспорений і є чинним, на якого виконання відповідачем вчинені дії, зокрема щодо часткової проплати погодженої в договорі вартості транспортних засобів, а тому є необгрунтованим його твердження, що договір є нікчемним через невстановлення оціночної вартості та сплату податку. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Як вбачається із змісту договору, сторони погодили строки проплати та визнали, що у разі прострочення платежу, договір припиняє дію Зокрема, відповідач зобов"язувався здійснити проплату в такі строки : 100000грн. - під час підписання договору, а 100000грн. в термін до 30.05.2015року. У разі прострочення чергового платежу договір припиняє дію, а покупець зобов"язаний впродовж 30 днів з моменту прострочення платежу повернути продавцю вказані транспортні засоби. ( п.2.3, 3.3 договору). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору,\~\~коли\~\~внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести плату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля укладений з розстрочкою платежу відповідно до ст. 204 ЦПК України є дійсним, а відповідач не виконав умови договору щодо здійсння проплати в погоджений строк : частину коштів 50000грн. сплатив з порушеннями, а 50000грн. взагалі не повернув, то згідно умов договору слідує, що такий договір припиняє дію. Відтак, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав істотних умов договору купівлі-продажу - не сплатив продавцю повну вартість придбаних трпанспортних засобів в строк, передбачений договором, а тому вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON], як власників вказаних транспорних засобів на момент їх відчуження, про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля підлягають задоволенню, а вказаний договір - розірванню. В той же час відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору. Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів. Із зазначеного слідує, що захисту в судовому порядку підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Оскільки власником вказаних транспортних засобів на момент їх відчуження [PERSON] були подружжя [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] здійснював продаж від їх імені на підставі довіреностей , то суд вважає, що права [PERSON] внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу не були порушені, а тому немає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання договору купівлі продажу, вилучення у відповідача та повернення власникам. З цих міркувань відсутні також підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] інфляційних втрат на суму 3550грн. та трьох процентів річних в розмірі 1857грн у зв"язку з несплатою остаточної суми. Окрім того, слід врахувати і те, що ним фактично заявлені вимоги про розірвання договору та повернення автомобіля та не ставилося питання про стягнення остаточної суми заборгованості в розмірі. Вирішуючи вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] про визначення місцеперебування транспортних засобів, їх вилучення та повернення, суд встановив, що вказані транспортні засоби вибули з власності та володіння [PERSON] внаслідок неправомірних дій [PERSON], що стало підставою для порушення кримінального провадження за ч.1 ст. 190 КК (щахрайство). В рамках вказаного кримінального провадження на вантажний автомобіль марки "ЗИЛ" 131В, причіп ОДАЗ 9357, 1991року випуску; причіп ОДАЗ 9958 , 1977 року випуску згідно ухвали слідчого судді від 01.12.2016року накладено арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і використання ними, які будуть зберігатися на території Долинського ВП Калуського ВПГУНП в Івано-Франківській області до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку (а.с. 189). З повідомлення Долинського відділення поліції вбачається, що у відповідності до вказаної ухвали слідчого судді вантажний автомобіль марки "ЗИЛ" 131В та причіп ОДАЗ 9357, 1991року випуску вилучені у [PERSON] та перебувають на території Долинського ВП в м. Долині по вул. Яворницького,8. А місце знаходження причепа ОДАЗ 9958 , 1977 року випуску не встановлено, оскільки 02.12.2016року при здійснені виїзду до цеху в м.Болехів по вул. Галицького,169 в приміщенні якого знаходились вантажний автомобіль марки "ЗИЛ" та причіп ОДАЗ 9357, його виявлено не було. При опитуванні [PERSON], останній так і не зміг пояснити, де він знаходиться. ( а.с.204). При таких обставинах, коли вказані транспортні засоби не перебувають у володінні відповідача і на них накладено арешт, зняття якого має вирішуватись в порядку КПК України, то вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] про вилучення автомобіля у [PERSON] не підлягають до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 88 ЦПК України, беручи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволені частково тільки в частині розірвання договору купівлі-продажу. На підставі викладеного, ст. 632, 640, 651, 655, 692, ЦК

Outcome: approved