Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] вернувся до суду з позовною заявою доЩуфан М.І. про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 20.07.2005 року померла мати позивача-Щуфан [PERSON]. Після смерті матері позивача, відкрилася спадщина, що складається з спадкового майна-житлового будинку, розташованого в с. Пушкіново по вул.. Гайдара 59. Виноградівського району, згідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі Розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 03.12.2001 року за №730. На випадок своєї смерті, матір»ю позивача, було залишено заповідальне розпорядження на його користь, згідно до Заповіту, посвідченого секретарем Перехрестівської сільської ради 14.10.2002 року. За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачем [PERSON] прийнято, поскільки на час відкриття спадщини, позивач постійно проживав із матір»ю, що стверджується Довідкою виконкому Пушкінівської сільської ради за №407 від 19.11.2015 року, а також відміткою про ззареєстроване місце проживання у внутрішньому паспорті позивача [PERSON] Єдиними спадкоємцями до спадкового майна за заповітом є позивач [PERSON], поскільки його рідний брат [PERSON], спадщину не прийняв та такий на таку не претендує. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємець, позивач звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Однак державним нотаріусом позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв"язку із тим, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно- (Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі Розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 03.12.2001 року за №730)-втрачено у зв"язку із чим нотаріусом було розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, про що нотаріусом було надано відповідну відмову за №271/01-16 від 13.11.2015 року. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення позову. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 20.07.2005 року померла мати позивача-Щуфан [PERSON]. Після смерті матері позивача, відкрилася спадщина, що складається з спадкового майна-житлового будинку, розташованого в с. Пушкіново по вул.. Гайдара 59. Виноградівського району, згідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі Розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 03.12.2001 року за №730. На випадок своєї смерті, матір»ю позивача, було залишено заповідальне розпорядження на його користь, згідно до Заповіту, посвідченого секретарем Перехрестівської сільської ради 14.10.2002 року. За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачем [PERSON] прийнято, поскільки на час відкриття спадщини, позивач постійно проживав із матір»ю, що стверджується Довідкою виконкому Пушкінівської сільської ради за №407 від 19.11.2015 року, а також відміткою про ззареєстроване місце проживання у внутрішньому паспорті позивача [PERSON] Єдиними спадкоємцями до спадкового майна за заповітом є позивач [PERSON], поскільки його рідний брат [PERSON], спадщину не прийняв та такий на таку не претендує. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємець, позивач звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Однак державним нотаріусом позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв"язку із тим, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно- (Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі Розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 03.12.2001 року за №730)-втрачено у зв"язку із чим нотаріусом було розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, про що нотаріусом було надано відповідну відмову за №271/01-16 від 13.11.2015 року. Позивач зазначає, що оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок-(Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі Розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 03.12.2001 року за №730, він не знайшов серед документів своєї матері [PERSON], а дублікат вказаного Свідоцтва отримати та зареєструвати належним чином немає можливості, так як виданий дублікат правовстановлюючого документу, а в даному випадку Свідоцтво про право власності на житловий будинок, для його прийняття і видачі на підставі нього іншого свідоцтва повинен бути зареєстрований за спадкодавцем в державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно, чого зробити не має можливості в будь-якому випадку, так як для цього необхідна присутність в Реєстраційній службі власника майна матері позивача -[PERSON], яка 20.07.2005 року-померла. В звязку з вище викладеним позивач не може у встановленому законом порядку подати нотаріусу належний та зареєстрований за спадкодавцем правовстановлюючий документ на спадковий будинок. Позивачем подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини» за №36(8436) від 19.09.2015 року про втрату вище вказаного Свідоцтво про право власності на житловий будинок. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Outcome: approved