Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи - державного нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори про визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування яким порушено право спільної часткової власності, в обгрунтування якого вказала, що 02.04.2008 року виконавчим комітетом Хорольської міської ради було видано на ім'я померлого [PERSON] Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 02.04.2008 року на квартиру 2 приватного будинку [ADDRESS] та проведено його реєстрацію, як окремого об'єкта права власності. Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 02.04.2008 р. на квартиру №2 будинку, [ADDRESS], не є дублікатом правоустановчого документа на право власності, яким володів померлий [PERSON] (1/5 частка у праві спільної часткової власності), а є новим правоустановчим документом, який видано всупереч компетенції органів місцевого самоврядування визначених п.п. 10 п. б) ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", та встановлено інші права і обов'язки щодо спільного майна. Крім цього, частиною 4 статті 25 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. [PERSON] помер у серпні 2007 року і з моменту його смерті припиняється здатність мати цивільні права та обов'язки, у тому числі і набувати право власності на нерухоме майно. Указане свідчить, що правоустановичий акт виданий виконкомом Хорольської міської ради на ім'я померлого [PERSON] суперечить актам цивільного законодавства і порушуть права позивачки та інтереси, як співвласника спільної часткової власності. В судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Полтавської області Бибик В.В. не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з"явилися, але подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи - Хорольської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника , зазначивши, що при вирішенні справи покладаються на розсуд справи. Врахувавши позицію позивачки та її представника, відповідачів та третьої особи, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст. 10, ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є співвласником 1/2 частки будинку [ADDRESS], в рівних частинах із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 10 грудня 1981 року, реєстровий №1789, виданого Хорольського державною нотаріальною конторою (на даний час, квартира №1,) будинку [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частини цього будинку, був [PERSON], за заявою якого прийнято рішення №122 від 19.06.1985 соку виконкому Хорольської Міської Ради народних депутатів «Про перерахунок часток на домоволодіння [ADDRESS]», і видано Свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння, у частках, від 1 липня 1985 року. Відповідно до Рішення від 19.05.1985 р. №122 виконкому Хорольської Міської Ради та Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 1 липня 1985 р., частка [PERSON] у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS], (два жилих будинки під літерами А-1, А-1-1 ) складає 1/5, а частка співвласників: [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у праві власності складає 4/5. Згідно, частини 1 статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, (частина 1 ст.358 ЦК України). При життя [PERSON] не вимагав виділу або поділу майна, що є у спільній частковій власності. Письмовий договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, або про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, між: співвласниками домоволодіння [ADDRESS], не укладався і нотаріально не посвідчувався (вимога ч.3 ст.364; ч.3 ст.367 ЦК України). Спадщину, половину будинку, якою користувався [PERSON] (квартира №2), що складає 1/5 частку у праві спільної часткової власності, прийняли його діти, а саме відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після прийняття спадщини відповідачами по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] не припинялося, а відбулася лише заміна в суб'єктному складі цих правовідносин. Наведене свідчить, що Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 02.04.2008 року видане виконавчим комітетом Хорольської Міської Ради в порушення права спільної часткової власності (ст.356 ЦК України) та вимог цивільного законодавства щодо порядку виділу та поділу майна (ч.3 ст.364; ч.3 ст.367 ЦК України) , що перебуває у спільній частковій власності. Відповідно до цивільного законодавства право спільної часткової власності припиняється, у разі поділу спільного майна між співвласниками. У відповідності до вимог ч.ч. 2;3 ст.367 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Проте реєстрація права приватної власності на квартиру №2 будинку, [ADDRESS] яка є частиною спільного майна у Реєстру прав власності на нерухоме майно (запис 02.04.2008 р. та 09.02.2012 року) за померлим [PERSON], проведена з порушенням закону, як окремого об'єкта права власності (частка власності 1/1), без наявності договіру про поділ нерухомого майна що є у спільній частковій власності. У реєстрі прав власності на нерухоме майно (запис від 09.02.2012 року) та Свідоцтві про право на спадщину, ВКО 001028 від 19.05.2008 року на ім'я [PERSON], Свідоцтві про право на спадщину, ВКО 001023 від 19.05.2008 р на ім'я [PERSON], Свідоцтві про право на спадщину, ВКО 001026 від 19.05.2008 р. на ім'я [PERSON], виданих державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори, частка власності зазначених осіб у спадковому майні вказана: 1/3 кожного від об'єкта нерухомого майна, без врахування частки спадкодавця [PERSON] у праві спільної часткової власності, яка складає: 1/5, а частка кожного спадкоємця у спадковому майні буде складати (1/5:3)=1/15. Враховуючи, що власність зобов'язує упорядкувати правоустановчі документи, щодо права спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна, що розміщений за адресою: [ADDRESS], позивачка вимушена подати до суду позовну заяву про визнання незаконним та скасування Свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 02.04.2008 року виданого виконавчим комітетом Хорольської Міської Ради на ім'я померлого [PERSON], що суперечить актам цивільного законодавства і порушує права та інтереси позивачки, з одночасним скасуванням Свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], як виданих державним нотаріусом на підставі незаконного акта органу місцевого самоврядування. Про незаконність Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02.04.2008 року виданого на імя померлого [PERSON] свідчить: Архівна довідка від 08.07.2016 р. №01-17/121 із якої видно, що рішення виконавчого комітету про право власності на квартиру №2 будинку [ADDRESS] від 02.04.2008 р. в архіві відсутнє, а також рішення виконавчого комітету Міської Ради від 21.10.2014 року №227 із якого видно, що квартира №2 складає 1/5 частину у праві власності на домоволодіння. Згідно п. 4 частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право. Про порушення права спільної часткової власності, позивачка довідалася із Інформаційної довідки від 27.05.2016 р. та Архівної довідки від 08.07.2016 р. Відповідно до статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася про порушення свого права або про особу яка його порушила. Згідно статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання, або оспорювання (част.1 статті 15 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів, встановлено част. 2 статті 16 ЦК України, у тому числі і визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до ст. 59 Закон України "Про місцеве самоврядування" не відносять до повноважень виконавчих комітетів міських рад питання скасування свідоцтв про право власності або прийняття житла у комунальну власність. Ч.1ст. 182 ЦКУкраїни встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 2ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбаченийКонституцієюта законами України. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають задоволенню: визнання незаконним і скасування: Свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 02.04.2008 року виданого виконавчим Комітетом Хорольської Міської Ради на ім'я померлого [PERSON] на квартиру 2 будинку [ADDRESS]; - Свідоцтва про право па спадщину ВКО 001028 від 19.05.2008 р. на ім'я [PERSON], виданого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1258; - Свідоцтва про право на спадщину ВКО 001023 від 19.05.2008 р. на ім'я [PERSON], виданого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1246; - Свідоцтва про право на спадщину ВКО 001026 від 19.05.2008 р. на ім'я [PERSON], виданого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1251 та зобов"язання державного реєстратора він же, державний нотаріус Хорольської державної нотаріальної контори, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, скасувати відомості про право власності на квартиру 2 будинку [ADDRESS] за померлим [PERSON] та його спадкоємцями: [PERSON], [PERSON], [PERSON], як такі що внесені у Реєстр з порушенням права спільної часткової власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved