Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

у грудні 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] та Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] року померла його рідна сестра - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] через свого представника [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк, зокрема 27 лютого 2002 року звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за померлою дочкою [PERSON]. Державний нотаріус листом № 337 від 28 лютого 2002 року повідомив про заведення спадкової справи № 190/2002. Наведене, на думку позивача, вказує про прийняття спадщини [PERSON] за своєю дочкою [PERSON] [PERSON] 05.06.2002 р. склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 2224, згідно з яким заповіла належну їй на праві власності 1/2 частину квартири № [ADDRESS], а також право на земельну частку (пай) КСП "Рось" смт. Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області своєму сину - [PERSON] [INFO] року померла мати позивача - [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем своєї матері [PERSON], у зв"язку з чим він звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до Корсунь - Шевченківської державної нотаріальної контори, де за його заявою була відкрила спадкова справа № 315 від 26.05.[INFO], після чого 27.07.2005 р. позивач отримав свідоцтво про право на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 2,3275 га на території Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Разом з тим, постановою від 25.11.2015 р. державного нотаріуса Корсунь - Шевченківської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після [PERSON], померлої [INFO] р. (заява № 318 від 27.02.2002 р., спадкова справа № 190/2002), що заведена у Другій київській державній нотаріальній конторі. Постанову мотивовано відсутністю документа про право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Позивач, зазначає, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] входить до складу спадщини за померлою [PERSON], право на отримання якої належить йому, як за заповітом, так і за законом. У листопаді 2015 року позивачу стало відомо, що 27 грудня 2011 року Другою київською державною нотаріальною конторою видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її брата - [PERSON], який помер [INFO] р., зареєстрованого в рестрі за № 11-1913, спадкова справа № 622/2011. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири № 80 на вул. Деміївській, 37 в м. Києві, що належала [PERSON], матері померлого, яка померла [INFO] р., спадкоємцем якої був її син - [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 02.03.2002 р. Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. Оскільки Друга київська державна нотаріальна контора під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом № 11-1913 на ім"я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в цілому, не зважаючи на прийняття спадщини у вигляді 1/2 частки цієї ж квартири [PERSON] після смерті її дочки та матері [PERSON] - [PERSON], та на факт прийняття спадщини за своєю матір"ю [PERSON] її сином - [PERSON], на думку позивача, неправомірно видала свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] без зазначення розміру частки та імені іншого спадкоємця [PERSON], чим порушила право позивача на спадщину, [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.12.2011 р., видане [PERSON] Другою київською державною нотаріальною конторою на вказану квартиру. [INFO] року [PERSON] помер. Правонаступником останнього є його дружина - [PERSON], яка була залучена до участі у даній справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов, зазначивши, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] прийняла спадщину, звернувшись 06.10.2016 р. з відповідною заявою до Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області, де на підставі її заяви була заведена спадкова справа № 336/2016 р. Представник відповідача [PERSON] в письмових запереченнях не визнав позовні вимоги, зазначивши, що [PERSON] у позовній заяві вказує суперечливі відомості щодо прийняття спадщини його матір"ю [PERSON] на підставі її реєстрації та проживання у спірній квартирі, проте особисто спростовує цей факт шляхом зазначення постійного її місця проживання в [ADDRESS]. Вказує також, що 26 травня 2004 року за заявою позивача Корсунь - Шевченківською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 315 після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, за останнім місцем свого проживання, що спростовує факт проживання [PERSON] в спірній квартирі. Також, на думку представника відповідача, позивач безпідставно вказує на прийняття спадщини [PERSON] після померлої її дочки [PERSON], оскільки в доданому до позову листі № 337 від 28.02.2002 р. Другої київської державної нотаріальної контори не вказано про відкриття спадщини та заведення спадкової справи, а лише зазначено про отримання заяви позивача від імені [PERSON], що суперечить на той час діючому законодавству України. Вважає, що у померлої [PERSON] було відсутнє право на спадкування квартири, оскільки вона за життя не виконала дій, які вказують на прийняття нею спадщини за своєю дочкою. Також, на думку представника відповідача, предметом спадкування є лише пайовий внесок за спірну квартиру, оскільки після смерті [INFO] року спадкодавця [PERSON] квартира не перебувала у власності померлої, а право власності було оформлено в Київському БТІ лише 05.03.2002 р. [PERSON] в інтересах малолітнього сина - [PERSON], який прийняв спадщину у вигляді квартири. Вказує на те, що [PERSON], прийнявши спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої в [INFO], та вважаючи себе спадкоємцем останньої, не виконав вимог чинного законодавства щодо оформлення права на спадщину шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно. Також представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, звернувшись у суд лише 23.12.2015 р., тобто через 11 років. (а.с. 147 т. 1) У червні 2016 року [PERSON] звернулася у суд із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа - Корсунь - Шевченківська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на 1/4 частину спадкового майна. (а.с. 1 т. 2) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2017 р. зустрічна позовна заява [PERSON] залишена без розгляду. Відповідач - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіславши клопотання про судовий розгляд без їх участі. Третя особа - Корсунь - Шевченківська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Черкаській області також просить розглянути справу без участі їх представника. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] року померла [PERSON]. (а.с. 13) Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка їй належала на праві приватної власності, що підтверджується даними свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 02 березня 2002 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. (а.с. 218 т.1) Квартира [ADDRESS] є однокімнатною, житловою площею 18,9 кв.метрів, загальною площею 35,0 кв.метрів. (а.с. 119 т.1) 27.12.2011 року Друга київська державна нотаріальна контора видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема квартиру [ADDRESS]. (а.с. 20) Позивач просить суд визнати недійсним вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], зазначивши про неправомірність дій державного нотаріуса при видачі оспорюваного правовстановлюючого документу. Суд погоджується з доводами позивача з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 11 вересня 2001 року відділом реєстрації смерті у м. Києві, [INFO] року померла [PERSON]. (а.с. 13) Спадкоємцями першої черги за померлою були її малолітній син - [PERSON], [INFO], та її мати - [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], тобто за однією адресою зі спадкодавцем. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] через свого представника [PERSON] 27 лютого 2002 року, тобто у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті доньки [PERSON], у зв"язку з чим на підставі вказаної заяви нотконторою була заведена спадкова справа № 190/2002 щодо майна [PERSON], померлої [INFO] р. (а.с. 14, 153 - 171 т. 1) [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії 1-СР № 247959, виданого 20 травня 2004 року виконкомом Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. (а.с. 17) 27 липня 2005 року [PERSON] звернувся до Корсунь - Шевченківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], на підставі якої була заведна спадкова справа № 315/2004 (а.с. 102, 103 т. 1) 27 липня 2005 року Корсунь - Шевченківська державна нотаріальна контора видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема земельну ділянку, площею 2,3275 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Стеблівської селищної ради Корсунь - Шевченківського району Черкаської області. (а.с. 114 т. 1) З матеріалів спадкової справи № 315/2004 вбачається, що [PERSON] за час життя залишила заповіт, посвідчений 05.06.2002 р. Богуславською державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 2224, згідно з яким заповіла належну їй на праві особистої власності 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також право на земельну частку (пай) КСП "Рось" [ADDRESS], своєму синові - [PERSON] (а.с. 109 т. 1) Постановою від 25.11.2015 р. державного нотаріуса Корсунь - Шевченківської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після [PERSON], померлої [INFO] р. (заява № 318 від 27.02.2002 р., спадкова справа № 190/2002, що заведена Другою київською державною нотаріальною конторою), посилаючись на відсутність документа про право власності на 1/2 частину вказаної квартири. (а.с. 19 т. 1) Також з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 10 травня 2011 року відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 175 т.1) 02 вересня 2011 року [PERSON] звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою № 1771 про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], на підставі якої була заведена спадкова справа № 622/2011 (а.с. 172 т. 1) 27 грудня 2011 року Друга київська державна нотаріальна контора видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], матері померлого, яка померла [INFO] року, спадкоємцем якої був її син [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 02 березня 2002 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. (а.с. 221 т. 1) [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. (а.с. 54 т. 3) 06 жовтня 2016 року дружина [PERSON] - [PERSON] звернулася із заявою № 855 до Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області, де на підставі заяви останньої була заведена спадкова справа № 366/2016. (а.с. 79 т.3) Позивач просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON] недійсним, оскільки такою видачею порушені його права як спадкоємця першої черги за законом. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Позивач [PERSON] була спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] та у встановлений шестимісячний строк звернулася до нотконтори із заявою про прийняття спадщини. Наведене вказує про прийняття спадщини [PERSON] після смерті її доньки [PERSON] За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 с. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі 1/2 частину квартири № [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223 та 1258 ЦК України [PERSON] є єдиним спадкоємцем своєї матері [PERSON] на підставі заповіту. Також, з урахуванням вимог ст. 1261 ЦК України, він є єдиним спадкоємцем першої черги у випадку спадкування за законом. У зв"язку з цим [PERSON] у встановлений шестимісячний строк звернувся до Корсунь - Шевченківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема на 1/2 частину спірної квартири, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Друга київська державна нотаріальна контора заяву [PERSON] долучила до матеріалів спадкової справи № 190 після смерті [PERSON] Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], право на спадкування якої належить [PERSON], як за заповітом, так і за законом. За таких підстав, Друга київська державна нотаріальна контора, видавши свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на всю спірну квартиру, порушила права [PERSON] як спадкоємця. [PERSON] не мала права на спадщину після смерті [PERSON] у вигляді спірної квартири в цілому. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] набув права власності на 1/2 частину спірної квартири, як спадкоємець за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В даному випадку таке право не визнається відповідачем [PERSON], доводи представника якої не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки до матеріалів справи приєднана копія паспорту громадянина України, виданого на ім"я [PERSON], в якому міститься відмітка про реєстрацію місця проживання останньої за адресою: [ADDRESS], з 30.06.1998 р. Крім того, в матеріалах спадкової справи № 190/2002 р., заведеної Другою київською державною нотаріальною конторою, наявна довідка № 22 від 19.09.2001 р. Житлово-будівельного кооперативу "Темп - 14", згідно з якою власником спірної квартири є [PERSON] Згідно з довідкою № 09/14 від 14.04.2016 р. ЖБК "Темп - 14" [PERSON] повністю внесла пайовий внесок за належну їй квартиру станом на 31.12.1991 р. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 р. "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" встановлено, що у випадку смерті після 01.07.1990 р. члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок, спадщина відкривається відповідно на квартиру, або будинок. Що стосується реєстрації права власності на спірну квартиру, то відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про власність" в редакції 1991 р., що діяла до 27.04.2007 р., член житлового, житлово-будівельного кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно. Суд вважає, що на момент відкриття спадщини [PERSON] набула права власності на спірну квартиру. Позивач також просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спірну квартири, оскільки між сторонами існує цивільно-правовий спір. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, стороною відповідача оспорюється право позивача на спадкове майно, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на спадщину в порядку спадкування за законом - на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO] р. Також суд не погоджується з доводами відповідача щодо строку позовної давності, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що лише постановою від 25.11.2015 р. державного нотаріуса [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема 1/2 спірної квартири. При цьому, максимальний строк, в який повинно бути вчинено нотаріальну дію про видачу свідоцтва про право на спадщину або про відмову в його видачі законодавством не встановлено. Позивач не був юридично обізнаною особою і не міг знати про порушення свого права або про особу, що його порушила до винесення вказаної постанови державного нотаріуса, що відповідно до вимог ст. 261 ЦК України вказує про початок перебігу строку позовної давності саме з часу винесення вказаної постанови державного нотаріуса. [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом у грудні 2015 року, тому суд вважає, що строк позовної давності ним не пропущений. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 487,20 грн. та 243,60 грн., а всього 730,80 грн., сплачений при зверненні в суд з позовом. На підставі ст. 154 ЦПК України, зважаючи на те, що зустрічна позовна заява [PERSON] ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2017 р. залишена без розгляду, суд вважає за необхідне скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року про забезпечення даного позову шляхом заборони відчуження 1/4 частини земельної ділянки, площею 2,3275 гектарів, що становить площу 0,5819 гектарів, яка розташована на території Стеблівської селищної ради Корсунь - Шевченківського району Черкаської області.

Outcome: approved