Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 9246,68 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 60000,00 грн. та три відсотки за користування коштами в сумі 563,92 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що працювала на посаді бухгалтера ТОВ "Томашгородський кар"єр" Розовий" з 03.10.2011 року по 29.02.2012 року. Відповідно до наказу №9 від 29.02.2012 року була звільнена з роботи за власним бажанням. Однак, в день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, не виплачено заробіну плату в сумі 9246,68 грн., яку просить стягнути з відповідача. Крім того, просить зобов"язати відповідача відшкодувати їй середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, по день звернення до суду в сумі 60000,00 грн. Вважає, що відповідач є боржником, який прострочив свої зобов"язання по виплаті заробітної плати і весь час користувавався її коштами, а тому просить стягнути три відсотки річних за користування коштами, що становить 563,92 грн. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явилися, від представника позивача на адресу суду надійшла заява в якій просила розгляд справи проводити за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задоволити, в разі неявки в судове засідання відповідача дала згоду на прийняття заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Суд вважає, що зібраних по справі доказів достатньо для розгляду справи по суті, тому розглядає справу в заочному порядку у відсутності відповідача, за згоди позивача. Суд, дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді бухгалтера ТОВ "Томашгородський кар"єр "Розовий" з 03.10.2011 року по 29.02.2012 року, про що свідчать записи у трудовій книжці. Відповідно до наказу №9 від 29.02.2012 року була звільнена з роботи за власним бажанням. В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Вказані обставини підтверджуються листом територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області від 07.06.2012р. №17-07/831, яким в ході перевірки встановлено, що в день звільнення з позивачем не проведений повний розрахунок в сумі 9246,68 грн., а отже сума заборгованості по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, у станови, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законом строки при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно наданих позивачем даних її середньомісячний заробіток становив 2500,00 грн. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати становить 60000,00 грн. і ця сума підлягає до стягнення. Щодо вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних за користування її коштами, що згідно розрахунків позивача становить 563,92 грн., то суд дійшов висновку, що в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити за її необгрунтованістю, оскільки зобов"язання сплати трьох процентів річних від простроченої суми виникає лише в спорах про кредитні правовідносини. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати у справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial