Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із вищевказаним позовом. Згідно заяви про уточнення позовних вимог від 11 квітня 2016 року просить стягнути з [PERSON] на його користь кошти в розмірі 138983,21 грн за розпискою від 05.08.2014 року, що складається із : 100949,96 грн. - сума основного боргу, 3526,33 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу, 34506,92 грн. - проценти від суми позики. В обгрунтування позовних вимог вазує, що 05 серпня 2014 року, він позичив [PERSON], грошові кошти в розмірі 1000 ( одна тисяча) доларів США та 2300 (дві тисячі триста) євро. та зобов"язалась повернути позику до 31 грудня 2014 року. Вказані обставини підтверджуються складеною та підписаною власноручно відповідачем розпискою від 05.08.2014 року. Станом на лютий 2016 року кошти боржником не повернуті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про час та день розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи, про що не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 05 серпня 2014 року відповідач отримала від позивача позику у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) доларів США та 2300 (дві тисячі триста) євро, та зобов"язалася повернути до 31 грудня 2014 року. У визначені строки борг [PERSON] не повернула. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Цей спосіб захисту цивільного права випливає із загального принципу повного та належного виконання зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, а також юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов"язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України на 29 лютого 2016 року, 100 доларів США дорівнювали 2705,43 українським гривням, 100 євро становили 2977,60 українських гривень. Суд приймає до уваги розрахунок наведений позивачем, сума боргу станом на 29.02.2016 року становить 138983,21 грн. , яка складається з : 100949,96 грн. - основна сума боргу, 3526,33 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу, 34506,92 грн. - проценти від суми позики. За таких обставин у відповідності до вимог діючого законодавства вимоги позивача обгрунтовані і підягають до задоволення. Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового зборну на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved