Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

29.12.2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 4293 грн. 17 коп. та судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до його початку надав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача подав до суду заяву та просив відмовити в задоволенні позову. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 29.03.2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційний Банк "Дельта", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 003-24004-290311. Відповідно до п. 1.2 даного договору банк відкриває відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає платіжну картку та пін код до картки. Відповідно до п. 1.3 договору банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно та на день укладення кредитного Договору встановлено ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. З наданого суду розрахунку в період з 02.01.2013 року по 31.01.2013 року тіло кредиту встановлено відповідачу в розмірі 4293 грн. 17 коп., яка є розміром боргу, що свідчить про збільшення банком в односторонньому порядку розміру ліміту кредитної лінії. Останній платіж був знятий відповідачем 26.12.2011 року, проте суду не було надано беззаперечних доказів зняття коштів з карткового рахунку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальне позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п"ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, суд доходить висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ "Дельтабанк" і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов"язання відповідає строку дії картки, який в договорі визначений у 364 календарні дні, тобто до 29.03.2012 року. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов"язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов"язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і нустойки. За таких обставин, враховуючи пред"явлення позову ПАТ "Дельтабанк" 29.12.2014 року, суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений. Разом з тим, не надання позивачем доказів видачі нової картки зі збільшенням розміру кредитної лінії, яка в січні 2013 року склала 4293 грн. 17 коп., що відповідає сумі боргу, тобто ліміт збільшено без погодження з відповідачем, суд вважає, що за таких підстав у позові належить відмовити.

Outcome: dismissed