Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, 15.10.2014 року близько 08 год. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Ауді 100», р.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Минайській та проїжджаючи регульоване перехрестя по вул. Минайська та пр. Свободи у м. Ужгород, у порушення вимог п. 13.1 ПДР України, не дотримав відстані між транспортними засобами та допустив зіткнення в задню частину стоячого на світлофорі автомобіля марки «Фольксваген Кадді», р.н.з. [NUMBER] , яким керувала позивач, яка рухалася у напрямку з вул. Минайської до вул. Швабської. Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2014 року [PERSON] визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначає, що при зіткнення належний їй на праві приватної власності автомобіль отримав значні механічні пошкодження, а саме: деформовано задні двері автомобіля, пошкоджено задній бампер та його кріплення. Згідно рахунку, виданого сервісним центром «Автоцентр Ужгород» від 20.11.2014 року вартість ремонту автомобіля склала 21288,44 грн. Станом на 14.10.2017 року СК ПАТ «Гарант-Авто», або її страхувальником [PERSON] , який заподіяв їй шкоду джерелом підвищеної небезпеки, не відшкодовано. Крім того, нею на керівництво ПАТ УСК «Гарант-Авто» було подано скарги у Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Моторне транспортне страхове бюро України, які надали їй формальні відписки з повідомленням про анулювання страхової ліцензії ПАТ УСК «Гарант -Авто», а також, що така припинила членство в МТСБУ і перебуває на стадії ліквідації. На пропозицію вирішення в добровільному порядку відшкодування заподіяної їй шкоди [PERSON] відмовився. А тому посилаючись, зокрема, на те, що згідно з чинним законодавством позивач вправі самостійно обирати спосіб судового захисту, у тому числі, визначати коло відповідачів, зокрема, пред`являти позов до винної у ДТП особи чи до страхувальника, на що вказав Верховний Сду України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 21288,44 грн. заподіяної їй майнової шкоди, 640 грн. судового збору та інші судові витрати по справі. Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають до задоволення, а доводи якими позивач обгрунтовує заявлені нею позовні вимоги не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а саме позивач не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на розмір завданих збитків внаслідок ДТП. Також відповідач посилався на те, що [PERSON] звернулася до суду з пропущенням строку позовної давності, оскільки позивачу завдано збитків внаслідок ДТП, яка відбулась 15.10.2014 року, відповідно строк позовної давності починає обчислюватися з даного моменту, а позовна заява з вимогами щодо стягнення шкоди зареєстрована судом 30.10.2017 року. А тому на підставі наведеного просив у задоволенні позову відмовити. Позивач та представник позивача в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без їх участі, у якій представник позивача також зазначає, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2014 року [PERSON] визнано виним за ст. 124 КУпАП, а саме у тому, що 15.10.2014 року близько 08 год. рухаючись по вул. Минайській в м. Ужгород в сторону пр. Свободи на автомобілі марки «Ауді 100», р.н.з. [NUMBER] [PERSON] не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген Кадді», р.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» - поліс ОСЦПВВТЗ: АС8614767, що вбачається з листа ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 03.11.2014 року № 7076/6 наданого на звернення [PERSON] . Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно доположень ст. 3 та ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (п.33.1.4). Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних [PERSON] у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Як встановлено згідно листа від 03.11.2014 року № 7076/6, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» розглянувши повідомлення про ДТП проінформувало [PERSON] про необхідність надання для прийняття відповідного рішення по ньому необхідних документів, а саме копії постанови, яка набрала законної сили та завірена мокрою печаткою, заяву власника транспортного засобу «Фольксваген Кадді», р.н.з. [NUMBER] , про порядок отримання страхового відшкодування, де необхідно зазначити реквізити рахунку у банківській установі, згідно яких буде здійснюватися перерахування коштів. Як убачається з матеріалів справи на час подачі повідомлення про ДТП постанова суду ще не була ухвалена. Проте, доказів подання в подальшому ПАТ «УСК «Гарант-Авто» витребуваних, згідно листа від 03.11.2014 року № 7076/6, документів, позивачем не надано, відповідно не надано позивачем також відмову страховика у виплаті страхового відшкодування. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на підставі полісу ОСЦПВВТЗ: АС8614767, то, у даному випадку, позивач мав звернутись до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик ПАТ «УСК «Гарант-Авто» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18). При цьому суд звертає увагу , що як убачається із наявного в матеріалах справи листа національної комісії , що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №5682/13-12 від 08.07.2015 року , позивачку проінформовано, що з 31.03.2015 року в ПАТ «УСК «Гарант-Авто» призначено тимчасового адміністратора , відповідно до п.2 розділу 3 Положення затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.03.2008 року № 416, основним завданням тимчасової адміністрації фінансової установи є організація виконання фінансовою установою зобов"язань перед її учасниками, клієнтами або третіми особамиусунення порушень законодавства про фінпослуги та запобігання створенню кризових явищ, що можуть призвести до невиконання прийнятих фінустановою зобов"язань. У цьому ж листі також зазначено , що , анулювання ПАТ «УСК «Гарант-Авто» ліцензій на провадження страхової діяльності не звільняє ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від обов"язку виконувати свої зобов"язання за укладеними договорами страхування. У цьму ж листі позивачці рекомендовано звернутися до тимчасового адміністратора ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Також, суду не надано доказів звернення позивачки і до тимчасового адміністратора ПАТ «УСК «Гарант-Авто» щодо виплати страхового відшкодування.. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18)). Належними відповідачами у спорах про відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування є не страхувальник, а страховик, до якого [PERSON] позов не пред`явила. Крім того, даних про те, що [PERSON] виконала вимоги страховика про надання документів та отримала його відмову у сплаті страхового відшкодування суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. Також, суд уважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відмова у задоволенні позовних вимог у зв`язку із зверненням до неналежного відповідача, не позбавляє його права звернутися з позовом до належного відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed