Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

11.10.2018 року Чорнобаївська районна державна адміністрація Черкаської області звернулась в Дарницький районний суд м. Києва в інтересах малолітньої [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що розпорядженням Чорнобаївської райдержадміністрації від 01.11.2016 року № 178 за заявою [PERSON], [INFO], двоє її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], влаштовані до Комунального закладу "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини Черкаської обласної ради". Малолітня [PERSON], [INFO], відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00017434066 має батька [PERSON]. Відповідно до листа служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 14.12.2017 р. № 3757 даний громадянин проживає за адресою: [ADDRESS], у трикімнатній квартирі, санітарно-гігієнічний стан якої незадовільний, кімнати не прибираються, не провітрюються. [PERSON] не працює, немає повної загальної або спеціальної освіти та існує за кошти матері. У своїх письмових поясненнях [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO], так як не спроможний її утримувати. Розпорядженням райдержадміністрації № 75 від 28.04.2017 р., № 202 від 26.10.2017 р. та № 31 від 26.02.2018 р. терміни перебування дитини у закладі були продовжені. [PERSON] жодного разу не відвідував дитину в Комунальному закладі "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини", не цікавився її життям та здоров"ям. Таким чином, у зв'язку з тим, що зв'язок між дитиною та батьком втрачено, відповідач не виконує своїх батьківських обов"язків, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 02.11.2018 р. відкрито провадження у справі, та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.12.2018 р. закінчено підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином за адресою реєстрації проживання, однак конверти поверталися до суду без вручення з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання", тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] народилася [INFO], та згідно свідоцтва про народження її батьком є [PERSON], матір"ю [PERSON] (а. с. 8). З матеріалів справи вбачається, що дитина [PERSON], відповідно до розпорядження Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області № 178 від 01.11.2016 року, влаштована до Комунального закладу "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини Черкаської обласної ради" на тимчасове утримання терміном до 6 місяців (а. с. 12). В подальшому розпорядженням райдержадміністрації № 75 від 28.04.2017 р., № 202 від 26.10.2017 р. та № 31 від 26.02.2018 р. терміни перебування дитини у закладі були продовжені (а. с. 13, 14, 15). [PERSON] у своїх письмових поясненнях, наданих керівнику служби у справах дітей Дарницького району в м. Києві зазначив про те, що він фактично не працює та неспроможний утримувати дитину (а. с. 10). Згідно висновку органу опіки та піклування Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області № 323/01/01-38 від 03.10.2018 року малолітня дитина [PERSON] перебуває у Комунальному закладі "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини Черкаської обласної ради", її батько [PERSON] жодного разу не відвідував дитину, тому визнано можливим позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов'язків, що може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв'язку, вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої доньки. Відповідно до вимог ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням та в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням положень ч.2 та ч. 3 ст. 193 Сімейного кодексу України, за якими, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду. За змістом частини 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на нього покладено обов'язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв'язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.10.2018 року і до досягнення нею повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів на малолітню дитину є справедливим, та не буде порушувати майнові права дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки, при звернення до суду з позовом позивач звільнений від сплати судового збору, тому суд приходить до висновку про стягнення судового збору у розмірі 1409,60 грн. з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial