Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

20 березня 2015 року позивач через свого уповноваженого представника звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким зобов"язати відповідача [PERSON] вчинити дії, пов"язані із підписом заяви, про відсутність відносно неї та їхньої спільної дитини неврегульованих аліментних, договірних та не виконаних зобов"язань. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він має залишитися на постійне проживання в Російській Федерації, куди раніше виїхав з метою працевлаштування та де проживає на дійсний час, набув громадянство РФ. Маючи намір вийти з громадянства України через набуття громадянства іншої країни, звернувся до Генерального Консульства України в РФ . Йому було повідомлено про те, що маючи малолітнього сина на території України, йому необхідно надати від матері дитини , яка залишається в Україні, заяву про відсутність неврегульованих аліментних, договірних та не виконаних зобов"язань. З цього приводу він звертався до колишньої дружини, яка відмовилася надати заяву відповідного змісту. Вважає, що відповідач , відмовляючи йому в наданні такої заяви, порушує його право на перебування на законних підставах за межами України, змушений захищати своє право в судовому порядку, з приводу чого пред"явив позов. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11.2013 року врегульовано аліментні зобов"язання батька по відношенню до малолітнього сина. Рішення суду в частині виплати аліментів колишній дружині на утримання дитини виконується своєчасно, в повному обсязі, заборгованість по аліментам відсутня. Відповідач та її уповноважений представник в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та заперечували проти їх задоволення. Свої заперечення мотивують тим, що між позивачем та відповідачем мають місце триваючи аліментні зобов"язання, які можуть бути врегульовані або внаслідок їх повного фактичного виконання або з настанням події, яка припиняє таких обов"язок батька. Відповідач не зверталась до суду з приводу видачі виконавчих листів на виконання вказаного вище рішення суду про примусове стягнення аліментів. Батьки позивача регулярно добровільно надають онуку матеріальну допомогу на його утримання, оздоровлення та розвиток здібностей. У разі, якщо вони припинять надавати таку допомогу, виникне необхідність у примусовому виконанні рішення суду . Вважають, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими документальними доказами. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, надані сторонами на підтвердження позовних вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов наступного. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11.2013 року розірвано шлюбі між [PERSON] та [PERSON] Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина- [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно починаючи з 30.09.2013 року до досягнення дитиною віку повноліття. Рішення суду виконується батьками платника аліментів- Куща Д.Л., які регулярно надають матеріальну допомогу на утримання свого онука. Даний факт свідчить про належне виконання рішення суду, ніяким чином не свідчить про наявність факту врегульованих між сторонами аліментних зобов"язань. Відповідно до п.2.1.7 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном від 22.11.1999 року, громадяни України, які виїхали за її межі тимчасово , при порушенні клопотання про залишення на постійне проживання за кордоном, подають до дипломатичного представництва або консульської установи України за кордоном документи, зокрема, заяву про відсутність неврегульованих аліментних, договірних та не виконаних зобов"язань. Статтею 34 Конституції України гарантовано кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Подача заяви відповідного змісту є правом відповідача, а не обов"язком. Відмова від написання такої заяви не може порушувати будь- які права позивача. З огляду на вищезазначене , суд дійшов висновку, що надання такої заяви є виключно суб"єктивним правом фізичної особи, в даному випадку , відповідача по справі. Суд не вправі зобов"язати особу надати таку заяву. Така вимога позивача не може бути предметом розгляду в судах України. Суд вправі встановити лише наявність тих чи інших юридичних фактів, за умови, що законодавством передбачена можливість того, що наявність такого рішення суду чи встановлення таких юридичних фактів замінить подання заяви відповідачем. В даному випадку законодавством не передбачена можливість отримання дозволу на залишення на постійне місце проживання у якийсь інший спосіб без подачі заяви про відсутність неврегульованих аліментних, договірних та не виконаних зобов"язань. Відтак, відсутній предмет розгляду. Зобов"язання про вчинення таких дій не є способом захисту цивільних прав та інтересів, які регламентовані ст.. 16 ЦК України та буде суперечити ст.. 34 Конституції України. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed