Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

16 травня 2019 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовною заявою, в якій просить виключити відомості про його батьківство з актового запису про народження [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовує, тим що 10 вересня 2010 року уклав шлюб з відповідачем. [INFO] народився син [PERSON] та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 122 СК України він був записаний батьком. Проте він вважає, що не є біологічним батьком дитини та просив призначити у справі генетичну ДНК експертизу. Після розірвання шлюбу 08.04.2013року відповідач змінила своє прізвище та сина з « [PERSON] » на « [PERSON] » та він сплачує аліменти в розмірі 900 грн. щомісячно на утримання [PERSON] 21 травня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 17 січня 2020 року провадження у справі зупинено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України та призначено повторну судову молекулярно-генетичну експертизу. 28 квітня 2020 року на адресу суду надійшов висновок експерта №CE/109/12/2-98МГ/20 від 03.04.2020 по проведенню судової молекулярно-генетичної експертизи та провадження у справі поновлено. 14 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач не надала відзив по справі, проте в судовому засіданні визнала, що в дійсності позивач не є батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] за час іхнього перебування в шлюбі. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою ст. 15, ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно вимог ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з сімейних відносин, зокрема, позивач оспорює наявність кровного споріднення між ним, як батьком і дитиною, народженою в шлюбі. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що між сторонами 01 вересня 2010 року укладено шлюб. В цьому шлюбі [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Рішенням Болехівського міського суду від 08 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, а неповнолітнього сина [PERSON] залишено на проживання з матір`ю (а.с.5). Згідно рішення Болехівського міського суду від 13 вересня 2017 року з позивача стягнуто аліменти в розмірі 900 грн. на утримання сина [PERSON] (а.с.6-7). Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Так, Сімейним кодексом України встановлена презумпція шлюбного батьківства. Відповідно до ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 108 ЦПК України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи. Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно із якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). 17 січня 2020 року за клопотанням позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. З висновку експерта №CE/109/12/2-98МГ/20 від 03 квітня 2020 року судової молекулярно-генетичної експертизи вбачається, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю є [PERSON] . У результата проведеного дослідження встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразків букального епітелію [PERSON] , [PERSON] , та малолітнього [PERSON] . Порівняльним дослідженням встановлено, що ДНК-профіль [PERSON] містить ті генетичні ознаки (алелі), які визначені ДНК-профілі [PERSON] та не містить генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілі [PERSON] (а.с. 126-137). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Пунктом 11 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до ст.136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України) шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, яка народила дитину у шлюбі, звернувшись з позовом про виключення із запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини та дитиною. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). В зв"язку з невизнанням [PERSON] на підготовчому засіданні позову, суд, отримавши висновок експерта, роз"яснював їй право заявляти клопотання про проведення у справі повторної чи додаткової експертизи. Так, згідно з ч.5 ст.12 ЦПК України, п.1ч.1 ст.189 ЦПК України, суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість, роз"яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов"язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Разом з тим, суд не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства. Частиною 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, виходячи з вище викладеного, аналізуючи та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. В позовній заяві позивач вказував, що судові витрати щодо сплату судового збору покласти на нього, а в судовому засіданні, долучивши квитанцію, просив стягнути з відповідача тільки витрати по сплаті експертизи в розмірі 7614 грн. (а.с.2, 156). Відповідно до ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При таких обставинах, судові витрати підлягають до задоволення в сумі 7614 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved