Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. Вказує, що з 22 жовтня 2004 року перебуває в шлюбі з відповідачем, та від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, відносини значно погіршились, примирення не бажає, спільного господарства не ведуть. Просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/5 всіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; малолітнії дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею; судові витрати поклати на відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169, 225 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 жовтня 2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1527, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 082795. Свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №274317, актовий запис №1933 та свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №109388, актовий запис №2913 підтверджується, що батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім"ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд, з урахуванням клопотання позивачки прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір"ю. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Статтею 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитну не може бути меншим, ніж 30 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Статтею183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved