Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 травня 2012 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів. Проживаючи у шлюбі з відповідачем вони втратили почуття любові та поваги один до одного за відсутності взаєморозуміння. Більше двох років припинили спільне проживання, проживають окремо. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати та залишити їй прізвище " [PERSON] ". В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач в поданій заяві просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи заперечень не мала (вх.ЕП-1682/21-вх 19.05.2021). Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем проживання: [ADDRESS] , яку вручено йому особисто. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 18 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 22); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 18 травня 2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та [NUMBER] , виданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області на підставі актових записів №189 від 27 грудня 2011 року та №109 від 02 серпня 2013 року, відповідно (а.с. 9-10). Шлюбні відносини між подружжям припинені через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони втратили почуття любові і поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо; діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого нею надано довідку №1421 від 07 лютого 2020 року, видану Снігурівською міською радою Миколаївської області (а.с. 8). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзив на позов не надав, до суду не з"явився, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України позивач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved