Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства ""Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (надалі ПАТ "АКПІБ" або Банк), в якому просив суд зобов"язати відповідача видати готівкою через касу одноразово позивачу належні йому грошові кошти в розмірі - 10 000 доларів США з карткового рахунку, яка за заявою позивача від 14.01.15 року була залишена без розгляду. Під час розгляду справи позивач згідно заяви від 13.10.2014 року збільшила свої позовні вимоги та просила суд зобов"язати відповідача видати готівкою через касу одноразово позивачу належні йому грошові кошти з поточного рахунку [NUMBER] в розмірі - 200 000 доларів США. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 27.08.2014 року вона зверталась до банку із заявою про видачу грошових коштів одноразовою операцією через касу готівкою у валюті обліку. Між тим, відповідач із посилання на постанови Національного банку України №328 та №540 відмовив позивачу в видачі коштів одноразово готівкою через касу банку з врахуванням встановлених обмежень - 15 000 грн. на добу. Між тим, позивач, посилаючись на вимоги ст.ст.526,610, 319, 1066, 1074 ЦК України та судову практику, вважає відмову банку щодо неповернення коштів в іноземній валюті з належного позивачу поточного рахунку протиправною, а тому звернувся до суду із цим позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач позовну заяву від 13.10.2014 року підтримали та просили її задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача Дробоног О.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що при обслуговуванні клієнтів банк керується вимогами чинного законодавства, в тому числі, нормативно-правовими актами НБУ. При цьому, ураховуючи суспільно-політичне напруження, наявність певних елементів ризику та невизначеності щодо подальшого розвитку ситуації, а також беручи до уваги економічні проблеми, пов'язані з проведенням антитерористичної операції на території України, з метою недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України 30.05.2014 року за №328 та в подальшому 29 серпня 2014 року правлінням НБУ було прийнято Постанову "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України" № 540, згідно п. 9 якої встановлено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. На підставі зазначеного представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволені позову слід відмовити. З заявою представника позивача судом до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, 22.10.2014 року було залучено Національний банк України, представник якого в судове засідання не з"явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що винесені постанови НБУ №540 та №328 прийняті у відповідності до чинного законодавства та мають на меті стабілізувати стан економіки в країні. Вислухавши пояснення позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1066 та ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. В судовому засіданні встановлено, що 19.08.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "Промінвестбанк" укладено Договір-анкету клієнта на отримання банківського продукту "Депозит". При цьому, згідно до п.3.2 вказаного договору банківського депозиту - банк зобов"язується повернути Кліенту депозит та проценти на умовах вкладу "Традиційний". Сума депозиту складає - 200 000 доларів США під 10,5 % річних строком на 1 місяць із датою повернення - 18.09.2014 року. При цьому, відповідно до блоку 3 виплата відсотків та повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок [NUMBER]. Крім того, 15.11.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "Промінвестбанк" укладено Договір-анкету клієнта про приєдання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб на отримання банківського продукту "Традиційний". При цьому, згідно до п.4.2 вказаного договору банківського депозиту - банк зобов"язується повернути Кліенту депозит та проценти на умовах вкладу "Традиційний". Сума депозиту складає - 250 000 доларів США під 9,8 % річних строком на 24 місяці із датою повернення - 05.11.2015 року. При цьому, відповідно до п.4.1 договору банк відкриває на ім."я клієнта поточний рахунок, а виплата відсотків та повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунки, в тому числі на рахунок [NUMBER]. Таким чином, користуючись послугами відповідача в межах вказаних Договорів, позивачем було внесено на рахунок грошові кошти, залишок яких станом 12 год. 01 хв. на 14.01.2015 року становить 206 000, 16 доларів США, що підтверджується довідкою банку №111-33/12 від 14.01.2015 року та випискою по особовому рахунку позивача від 14.01.2015 року. При цьому, суд не приймає до уваги довідку без номеру про залишок коштів на рахунку позивача в сумі - 0,16 доларів США, надану представником відповідача, оскільки вона не відображає дійсний залишок коштів на час найбільш наближений до часу розгляду справи, а надана станом на 09.01. год. 14.01.2015 року, а той же час довіка позивача станом на 12.01 год. Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується листом відповідача від 11.09.2014 року за №24-10/1643278 на звернення позивача щодо отримання своїх коштів з рахунку відповідач, посилаючись на положення п. 9 Постанови правління НБУ "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України" від 29 серпня 2014 року № 540, відмовив у даному проханні позивача, а саме, видати йому грошові кошти готівкою одноразовою операцією у відповідній валюті та сумі через касу відділення банку. Так, відповідно до вказаного п. 9 Постанови правління НБУ "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України" від 29 серпня 2014 року № 540 встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів, облікованих на рахунку, зупиненні в порядку, визначеному ст. 17 Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму", як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про зобов"язання вчинити дії підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання представника відповідача на Постанову правління НБУ "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України" від 29 серпня 2014 року № 540, як на підставу для відмови позивачу у поверненні його коштів, є безпідставними, оскільки в даному випадку правовідносини між сторонами, в першу чергу, регулюються законом та двостороннім договором, укладеним між ними, а відмова в видачі коштів порушує права позивача, регламентовані, у тому числі, ст. 41 Конституції України. Як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частиш рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 14 січня 2015 року офіційний курс гривні до долару США становить: 1 дол. США - 15,771240 грн. Таким чином, 200 000 доларів США (сума боргу) х 15,771240 грн. = 3154 248 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі - 243 грн. 60 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 1066-1068, 1074 ЦК України та

Outcome: approved