Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (а.с.3-8) до [PERSON] про визнання права власності та виключення майна з акту опису й арешту. Позивач мотивує свій позов тим, що 29 квітня 2011 року він придбав у [PERSON] належний їй автомобіль марки TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2010 року. Позивач вказує, що між ними було досягнуто усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, а саме [PERSON] передала позивачу вищевказаний автомобіль, а він (позивач) в свою чергу, передав їй за даний автомобіль раніше оговорену суму грошей у розмірі 55200,00 грн., що в еквіваленті складало 6900,00 доларів США, яку [PERSON] отримала у повному обсязі і жодних претензій з цього приводу вона до позивача не має. На підтвердження здійснення договору купівлі-продажу автомобілю TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2010 року, [PERSON] видала позивачу ключі від автомобілю, нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження вказаним автомобілем від 29 квітня 2011 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], яка зареєстрована в реєстрі за №1181. Між сторонами була домовленість, що відповідач переоформить право власності на автомобіль на імя позивача, однак заява від відповідача [PERSON] про зняття з обліку автомобіля не подавалася. Після неодноразового звернення до відповідача, у березні 2015 року позивач самостійно вирішив здійснити реєстрацію транспортного засобу на своє імя та дізнався, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області накладено заборони на вказаний автомобіль. У звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд: - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2010 року, - виключити з акту опису та звільнити з під арешту автомобіль марки TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2010 року, - скасувати з автомобілю марки TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2010 року заборону, накладену постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про розшук майна боржника від 22.01.2014 року, - повернути безоплатно [PERSON] автомобіль марки TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2010 року, який знаходиться на штрафному майданчику №8 за адресою: м. Одеса, вулиця Тираспольсе Шосе 31-а та зобов'язати працівників УДАІ не чинити перешкод в отриманні [PERSON] вказаного автомобілю TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився та представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився та надав заяву (а.с.21) про розгляд справи без його участі та вказав в заяві, що позов визнає в повному обсязі. Третя особа управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було належним чином сповіщено про день і час судового розгляду справи, однак представник тертьої особи до суду не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2011 року [PERSON] придбав у [PERSON] належний останній автомобіль марки TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2010 року. Вказане підтверджується копією розписки від 29.04.2011 року (а.с.12). Згідно даної розписки вбачається, що [PERSON] передав [PERSON] суму грошей у розмірі 55200,00 грн., що в еквіваленті складало 6900,00 доларів США в рахунок проданого автомобіль марки TOYOTA CARIN і жодних претензій з цього приводу вона до позивача не має. На підтвердження здійснення договору купівлі-продажу автомобілю TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2010 року, [PERSON] видала позивачу ключі від автомобілю, нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження вказаним автомобілем від 29 квітня 2011 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], яка зареєстрована в реєстрі за №1181 (а.с.11). Пунктами 7,8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі Правила), затверджених постановою КМ №1388 від 07.09.1998р., передбачено, що власники транспортних засобів-юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобовязані зареєструвати їх протягом 1- діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими субєктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Відповідно до п.4 Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділах ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Згідно п.44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділах ДАІ на підставі письмової заяви власника з наданням документа, який посвідчує особу. Пунктом 43 Правил передбачено, що якщо транспортний засіб знімається з обліку у звязку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію здійснюється відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Такої відмітки у свідоцтві про реєстрацію вказаного автомобіля, немає. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в підрозділах ДАІ, залишався зареєстрованим за відповідачем. Згідно ст.ст.11, 328 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати, а право власності - набуватися з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З положень ст.ст.638-640, 655 ЦК України вбачається те, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. «Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджені постановою Кабінету Міністрів України за №1388 від 07 вересня 1988 року не встановлюють обов'язок державної реєстрації самого договору, а встановлюють обов'язок власника-продавця автомобіля зняти його з реєстрації безпосередньо перед його відчуженням та обов'язок, як вказано в самих правилах «нового власника» провести реєстрацію придбаного транспортного засобу. При цьому державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС виключно з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них. Таким чином той факт, що автомобіль не був попередньо знятий з реєстрації та не пройшов процедуру державної реєстрації за позивачем не є визначальною обставиною для розгляду спору, оскільки правове значення при вирішенні питання щодо підстав набуття права власності щодо нього має не реєстрація цього майна, а наявність правочину, яка не суперечить вимогам закону. Порушення правил реєстрації може лише призводити до інших негативних наслідків для нового власника. Вказана обставина повністю узгоджується з вимогами Цивільного кодексу України, зокрема ст.328 ЦК України, та положеннями самих Правил. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не належить до угод, що підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, а згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може заявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється, або не визначається іншою особою і є об'єктивні докази, що між сторонами 29.04.2011 року дійсно була укладена угода в якій [PERSON] продала, а [PERSON] купив спірний автомобіль, тому є всі підстави для визнання за позивачем права власності на цей автомобіль. Відповідно до п.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» вказано, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ст.114 ЦПК України позови про виключення майна з опису пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно копії акту №2150-з від 09.04.2015 року (а.с.9) вбачається, що автомобіль марки TOYOTA CARINA, 1996 року випуску, кузов (рама) №SB172ABK10E026124, реєстраційний номер [NUMBER] було поставлено на штрафний майданчик. В даному акті зазначено, що затримання проведено згідно з постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про розшук майна боржника від 22.01.2014 року. Наявність вказаної заборони перешкоджає [PERSON] у повній мірі користуватися своїми правами власника, завдають йому незручності та змушують витрачати свій час на доведення свого права власності. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Пунктом 12 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 17.12 2008р. №1102, всупереч Закону обов'язок оплати витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням тимчасово затриманих транспортних засобів, покладено на водіїв, власників (співвласників). Саме ця невідповідність і є основним стимулом порушення права власності громадян з боку співробітників ДАІ. Роботи, пов'язані з транспортуванням та зберіганням тимчасово затриманих транспортних засобів - це є по своїй суті платні послуги, які надаються примусово. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 р. N 795 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися підрозділами Міністерства внутрішніх справ» та спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 5 жовтня 2007 р. N369/1105/33 „Порядок справляння плати за надання послуг органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ" визначений перелік платних послуг які можуть надаватися, при цьому ч.2 ст.2 Порядку справляння плати за надання послуг визначає, що без письмових заяв та за згодою замовника надаються послуги, указані зокрема в пунктах 8 та 43 (зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції) переліку платних послуг, які можуть надаватися органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ. За змістом ч.1 ст.2 даного Порядку замовником вище визначених послуг, які можуть надаватися підрозділами МВС є юридичні особи, а відповідно до ч.2 ст.3 Порядку оплата здійснюється шляхом перерахування замовником коштів через банки та або відділення поштового зв'язку. Але, відповідно до змісту Порядку справляння плати за надання послуг органами та підрозділами МВС, затвердженого наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки від 05.10.2007 № 369/1105/336, платні послуги, указані в пунктах 8 (Зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції), 43 (Доставка, зокрема з використанням спеціальних транспортних засобів, затриманих або технічно несправних транспортних засобів до місця зберігання) Переліку, не можуть надаватися органами та підрозділами МВС без згоди замовника. Таким чином, вказані послуги не можуть бути примусовими, а відповідно за них не може стягуватися плата, з огляду на норми статей 14, 167, 203, 215, 216, 231, 267, 901, 903 Цивільного кодексу України. Зі змісту Постанови КМУ №795 вбачається, що вона встановлює перелік послуг, які можуть надаватися державним органом, але послуга це є різновидом цивільних та господарських договорів, порядок укладання яких регулюється відповідними нормами законодавства та передбачає наявність волевиявлення фізичної особи, яка є стороною угоди на укладення договору послуги, що у даному випадку відсутнє. Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права та обов'язки суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів державної виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання регулюються Законом України "Про дорожній рух". У ст.37 Закону України "Про дорожній рух", прямо і недвозначно визначені підстави для заборони експлуатації транспортних засобів, а п.31.7 ПДР вказує, яким чином здійснюється ця заборона. В своєму листі від 06.04.2009, № 173-0-2-09 "Щодо правомірності застосування пристроїв для блокування коліс транспортних засобів у разі порушення їх власниками правил паркування" Мінюст також надавав роз'яснення щодо підстав тимчасового затримання автомобілів. Можливість тимчасового затримання транспортного засобу передбачається частиною другою статті 52-1 Закону України "Про дорожній рух", згідно з якою Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України здійснює контроль за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, виконанням установлених Кабінетом Міністрів України правил паркування транспортних засобів, а у випадках та порядку, визначених законом, тимчасово затримує і доставляє транспортний засіб, у тому числі з використанням спеціальних транспортних засобів (коли розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), на спеціальні майданчики чи стоянки для тимчасового зберігання. Таким чином вилучення ТЗ і доставка його на штраф майданчик не є санкцією, тобто покаранням, це лише законодавчо встановлений спосіб реалізувати заборону експлуатації ТЗ. Відповідно до пункту 2.12 Порядку, затвердженого наказом КМДА № 14/104 від 16.07.2008 року, транспортний засіб має бути повернуто його власнику або довіреній особі без оплати послуг евакуації у випадку відмови від оплати таких послуг з подальшим стягненням таких коштів у судовому порядку. Відповідно до ст.19, ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі викладеного та

Outcome: approved