Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.03.2021 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в сумі 20 029,35 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона з 04 лютого 2017 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 р. шлюб з відповідачем було розірвано. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 р. визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , також [PERSON] присуджено сплачувати 5000,00 грн. аліментів щомісячно з індексацією відповідно до закону на утримання доньки [PERSON] . Позивач зазначає, що дочка [PERSON] , [INFO] , хворіла протягом 2020 р., у зв`язку з чим витрати позивача на її лікування склали 1577, 71 грн., витрати на вакцинацію дитини склали 4850,00 грн., а всього на суму 6427, 71 грн. Крім того, дитина відвідує заняття у мистецькому закладі - студія сучасного естрадно-спортивного танцю «Атлантида» при ПК «Росток» з 01.09.2020 року по теперішній час, витрати позивача на оплату навчання доньки складаєють 13950, 00 грн. Також, оскільки дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря, позивачем за погодженням з відповідачем було витрачено на організацію відпочинку та оздоровлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в Туреччині в період з 21.07.2020 р. по 28.07.2020 р. - 19 681, 00 грн. Позивач зазначає, що всього понесенні нею додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] склали 40 058,71 грн. та вважає, що додаткові витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача [PERSON] в розмірі 50 % від витраченої суми, що складає 20 029,35 грн. Відповідач додаткові витрати не компенсував, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом прав та інтересів їх спільної дитини. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.04.2021 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.09.2021 р., призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, вказуючи, що уклаено договір медичного страхування донька [PERSON] , також кошти на відпочинок їх спільної доньки ним були надані. Суд, заслухавши пояснення позивачаґ. представника позивача, пояснення відповідача, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2017 р. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25.02.2017 р. В графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2019 р., шлюб між [PERSON] і [PERSON] , який був зареєстрований 04 лютого 2017 р. Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 135, було розірвано. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.07.2020 р., визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 15.11.2019 року до повноліття. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що за період 2020 року нею особисто понесені додаткові витрати на розвиток, вакцинацію, лікування та оздоровлення їх спільної з відповідачем доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 40 058,35 грн. Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи 29 жовтня 2020 року позивачем сплачено вартість вакцинації дитини вакциною «Ваксігрип-тера», що становить 1300 грн., що підтверджується консультативним висновком лікаря-консультанта ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР ЗДОРОВЯ та РЕАБІЛІТАЦІЇ «100 ВІДСОТКІВ ЖИТТЯ», довідкою від 29.10.2021 та фіскальним чеком № 0000007088 від 29.10.2020 року. Крім того, як вбачається з заключення лікаря МЦ ТОВ «ЄВМАКС» від 10.11.2020 у [PERSON] встановлено діагноз «Гострий фаршиготрахеїд». Вартісь лікування коштувало позивачу 414,09 грн., що підтверджується фіскальним чеками. Такі витрати на загальну суму 1714,00 грн. (1300,00 грн.+414,09 грн.) витрачені позивачем на вакцинацію та лікування дитини, які підтверджуються наданими суду доказами, зокрема, копіями квитанцій і чеків на зазначену суму, можуть бути віднесені до додаткових витрат в розумінні положень ст. 185 СК України. Позивачем не підтверджено висновком лікаря проведення доньці вакцінації вакциною "німенрикс" та "варілрикс" . Що стосується інших витрат на дитину, які позивач просить стягнути з відповідача, то слід зазначити наступне. Як вбачається з довідки № спр 01/21 від18.02.2021 р., видана [PERSON] . Приватним акціонерним товариством «КОМПАНІЯ РОСТОК», з 1 вересня 2020 року до теперішнього часу [PERSON] є ученицею Зразкової студії сучасного естрадно-спортивного танцю «Атлантида№» при ПК «Росток». Фінасові витрати на навчання згідно з договором, укладеним з позивачем, в 2020-2021 навчальному році складають: щомісячна оплата за навчання 650 грн. (5 місяців х 650 = 3200 грн. ), фондовий річний внесок 550 грн., витрати на необхідну спортивну одежцу та взуття приблизно 1000 грн. Так, зазначені позивачем витрати, пов`язані з заняттями танцями, спортом не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України. Вказані витрати не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Зазначені витрати покриваються коштами, які отримує одержувач аліментів. Додатковими витратами позивач також зазначає витрати на літній відпочинок дитини в Туреччині в період з 21.07.2020 р. по 28.07.2020 р. При цьому, з наданих суду роздруківок щодо вартості бронювання такої поїздки, вбачається, що в таку вартість включено одна доросла людина та одна дитина. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що подорож дитини була здійснена з метою оздоровлення, що є процесуальним обов`язком позивача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину в частині вартості відпочинку. Таким чином, судом встановлено, що зазначені витрати, які позивач просить стягнути з відповідача, не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов`язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, тому не можуть бути враховані при визначенні загальної суми понесених додаткових витрат на утримання дитини. Тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] 50% додаткових витрат, які були понесені позивачем [PERSON] на вакцинацію та лікування їх спільної доньки [PERSON] у розмірі 857 грн. Судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину звільнена від його сплати на підставі закону.

Outcome: partial