Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до державного підприємства " Спеціалізованелісогосподарське агропромислове підприємство " Володимирецький держспецлісгосп" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з дати звільнення- 09 червня 2016 року по дату постановлення рішення по справі. В обґрунтування позовних вимог вказує, що із 02 березня 2015 року по 09 червня 2016 року він працював в ДП СЛАП " Володимирецький держспецлісгосп" на посаді провідного комерційного агента. Наказом директора даного підприємства № 60-к він був звільнений з роботи за п.5 ст.36 КЗпП України у зв"язку з переведенням на ДП " Клесівське лісове господарство". Однак при його звільненні залишилась заборгованість по зарплаті за останніх декілька місяців роботи разом із сумою розрахункових. Для встановлення точного періоду заборгованості і заборгованої суми позивач звертався до адміністрації підприємства із письмовою заявою, на яку отримав відповідь, що йому заборгована сума лише за 7 робочих днів і компенсація за невикористану відпустку на загальну суму 8993 гривень 17 коп, з якої здійснені відрахування 4 тисячі гривень , а також зазначили, що підприєство неодноразово запрошувало його прибути для повного розрахунку, однак він сам неодноразово звертався до адміністрації підприємства, але кошти йому не виплачені до даного часу. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із виплати заробітної плати із дати звільнення по дату постановлення рішення у даній справі та усі судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, вказав, що заборгованість із заробітної плати в розмірі 5000 гривень йому виплачена 04 січня 2017 року. Щодо стягнення 1496 гривень 25 коп. за спеціальний одяг, то вказав, що дані кошти були утримані із його заробітку за його згоди. Щодо виплати авансу в розмірі 669 гривень 57 коп. , то пояснив, що вказані кошти не отримував, а лише поставив свій підпис в видатковому ордері від 31 травня 2016 року про отримання заробітної плати в розмірі 5000 гривень. Представник позивача- адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, просить задовольнити позов. Представник відповідача - [PERSON] просила у задоволенні позову відмовити оскільки будь-яка заборгованість перед позивачем [PERSON] на підприємстві відсутня. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює головним бухгалтером ДП СЛАП " Володимирецький держспецлісгосп". 09 червня 2016 року [PERSON] приходив в бухгалтерію підприємства, повідомив, що він переходить на роботу на інше підприємство. Вона сказала йому, щоб він зачекав поки вона порахує розрахункові, однак він сказав, що йому немає коли чекати і пішов. 04 січня 2017 року [PERSON] виплачено 5000 гривень заборгованості по зарплаті, раніше не виплатили, оскільки телефонували [PERSON] і запрошували його прийти отримати кошти, однак він не приходив. Щодо утримання за форменний одяг, то [PERSON] сказав , що він не буде повертати одяг і погодився щоб вирахували його вартість із його заробітку. Аналогічні покази дала свідок [PERSON] , яка працює бухгалтером ДП СЛАП " Володимирецький держспецлісгосп" . Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Як встановлено судом, позивач [PERSON] із 02 березня 2015 року по 09 червня 2016 року працював в ДП СЛАП " Володимирецький держспецлісгосп" на посаді провідного комерційного агента. Наказом директора даного підприємства № 60-к від 09 червня 2016 року позивач звільнений з роботи за п.5 ст.36 КЗпП України у зв"язку з переведенням на ДП " Клесівське лісове господарство". Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки,встановлені колективним договором,але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Обов'язок виплатити всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, в день його звільнення встановлений ст.116 КЗпП України. Як встановлено ч.1 ст.117 КЗпПУкраїни, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Заборгованість із виплати заробітної плати не була виплачена позивачу у день звільнення- 09 червня 2016 року. При звільненні з позивачем не був проведений розрахунок і не була виплачена заборгованість по заробітній платі, в зв»язку з чим [PERSON] звертався до відповідача з вимогою виплати заборгованості по зарплаті, про що свідчить його заява від 11 вересня 2016 року. Виплату заробітної плати [PERSON] було здійснено лише 04 січня 2017 року. Таким чином, у відповідача перед позивачем [PERSON] виникла заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, яка становить 32014 гривень 40 коп. Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Протилежного доказам,наданим позивачем, відповідач суду не надав. Таким чином, суд вважає вимоги [PERSON]О, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 09 червня 2016 року по 04 січня 2017 року обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується не виплати позивачу 1496 гривень 25 коп. заборгованості по зарплаті, то в судовому засіданні встановлено , а саме зі слів позивача, що він погодився , щоб вказані кошти були утриманні із зарплати позивача в рахунок компенсації за спеціальний одяг . Розрахунок наведений в особовій картці обліку спецодяг, спецвзуття та запобіжних пристроїв. Згідно видаткового касового ордера № 162 від 31 травня 2016 року позивач [PERSON] отримав 5000 гривень заробітної плати, про що свідчить його особистий підпис на ордері. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив, що на вказаному ордері його особистий підпис. Як встановлено в судовому засіданні вказані кошти включають в себе заробітну плату за травень 2016 року в розмірі 4330 гривень 43 коп та аванс за червень 2016 року в сумі 669 гривень 57 коп. Посилання позивача [PERSON] на те, що він не отримував вказані кошти , а лише поставив підпис на ордері спростовуються показами свідків [PERSON], [PERSON] Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, та про те, що після рішення суду про стягнення заробітної плати, яке не виконане, правовідносини переходять у площину виконавчого провадження. Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 20 постанови Пленому Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату правці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, позивачем [PERSON] не отримано розрахунок при звільненні а саме 09 червня 2016 року , що є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 09 червня 2016 року по 04 січня 2017 року. Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов'язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Із ДП СЛАП " Володимирецький держспецлісгосп" в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гривень 20 коп., оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного, ст.ст.115,116,117,1167 КЗпП України,

Outcome: partial