Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні майном, в обгрунтування якого зазначила, що з 01 грудня 2006 року вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником, тобто власником іншої 1/2 частини спірної квартири являється відповідач по справі - [PERSON] Дані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу від 01.12.2006 року та витягами з державного реєстру правочинів та з реєстру прав власності па нерухоме майно. Одночасно слід зауважити, що в період з 12 липня 2008 року по 12 жовтня 2009 року, з 18 січня 2011 року по 02 лютого 2015 року позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, шо підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.07.2008 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.10.2009 р., копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.01.2011, копією рішення Хорольського районного суду від 02.02.2015 року у справі № 548/5 33/15-ц. Окрім цього, в період з 12 жовтня 2009 року по 18 січня 201! року позивачка з відповідачем проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від шлюбу сторони мають доньку неповнолітню [PERSON]. [INFO]. В період шлюбу вони з відповідачем проживали у вищезазначеній квартирі. На даний час позивачка з відповідачем розлучилися і проживають окремо. Неповнолітня донька після розірвання шлюбу проживає разом із позивачкою, за адресою вказаною у позові. Відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини по рішенню суду. У квартирі, що належить сторонам в рівних частинах залишилися власні речі позивачки та спільно нажите майно, з приводу якого вони в даний час вирішують спір в суді. Позивачка зареєстрована в даному житлі разом із малолітньою дитиною і до березня 2016 року періодично користувалася за цільовим призначенням. У березні 2016 року відповідач самовільно, не попередивши позивачку змінив замок на вхідних дверях до квартири. На звернення позивачки до нього, він відмовляється передати другий екземпляр ключа від вхідних дверей, чим позбавляє її можливості заселитися до житла та використовувати його для проживання. З даного приводу позивачка зверталася до правоохоронних органів, які рекомендували їй вирішити даний спір у судовому порядку. З березня 2016 року з вини відповідача позивачка позбавлена можливості проживати та користуватися вищезазначеним житлом, її обурює така поведінка відповідача, зокрема його протиправні дії щодо заміни замків на вхідних дверях квартири, відмова у задоволенні вимог щодо користуванням житлом. Тривалий час позивачка нервує, бо вимушена постійно звертатися до правоохоронних органів для захисту своїх інтересів. З березня 2016 року позивачка декілька раз робила спроби самостійно вселитися до свого житла, але безрезультатно. Під час судового розгляду 07.02.2017 року позивачкою було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої вона просить зобов"язати відповідача [PERSON] не чинити їй першкод у коритсуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення у вказану кваритиру та передачі ключів від вхідних двеврй та стягнути з відповідача понесенні нею судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилася, але подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Уточнені позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги з урахуванням уточнених та прохала їх задовольнити з підстав наведених в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечали проти позову та прохали у задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю. Допитаний у судовому засіданні, як свідок [PERSON], пояснив, що після того як його донька з колишнім зятем - відповідачем по даній справі [PERSON] розлучилися, він змінив замки і з березня 2016 року взагалі відповідач здійснював перешкоди у праві користування квартирою. Він особисто не прохав та не звертався до відповідачав з приводу передачі ключів від вхідних дверей. Про Допитаний у судовому засіданні, як свідок [PERSON], пояснив, що його теперішня дружина [PERSON] проживала разом із своєю дитиною до грудня місяця 2015 року у даній кваритирі, а потім самовільно залишила кваритру [ADDRESS] та почала проживати разом із ним [PERSON] , у зв"язку з одруженням та винаймати квартиру. Неодноразово з березня 2016 року дружина телефонувала та говорила про те, що вона не може потрапити до квартири, для того щоб перевірити чи нічого не трапилося, так як поміняний замок. З метою збереження здоров"я дружини, яка на той час була вагітна , він з травня 2016 року заборонив їй ходити до спірної квартири. Допитаний у судовому засіданні, як свідок [PERSON], пояснив, що неодноразово його викликав відповідач [PERSON], а точніше з березня 2016 року для того щоб він зремонтував дверний замок (скважину), яка була пошкоджена декілька разів, так як він працював у житлово-комунальному господарстві та мав навики по ремонту замків. [PERSON] були проведені ремонтні роботи щодо заміни замків у дверних дверях близько 3-4 разів, через їх навмисне пошкодження. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідчення свідків, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається з пояснень позивачки, що вона зареєстрована в даному житлі разом із малолітньою дитиною і до березня 2016 року періодично користувалася за цільовим призначенням, але відповідач через пошкодження змінив замок на вхідних дверях до квартири, позбавляє її можливості заселитися до житла та використовувати його для проживання. З даного приводу позивачка зверталася до правоохоронних органів. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 155 ЖК України визначено, що власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності невпливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Так, у ході судового розгляду було встановлено, що, позивачка [PERSON] з 01 грудня 2006 року є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.12.2006 року та витягами з державного реєстру правочинів та з реєстру прав власності па нерухоме майно. Іншим співвласником, тобто власником іншої 1/2 частини спірної квартири являється відповідач. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно дост. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3ст. 9 Житлового кодексу Україниніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] зареєстрована у даному житлі разом із малолітньою дитиною, що знаходиться [ADDRESS], у зв"язку з чим має право користування вказаним жилим приміщенням, однак відповідачем чиняться перешкоди у цьому та вона не має можливості отримати ключі і проживати у даному житлі. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом передачі дублікату ключів від вхідних дверей та зобов"язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні житлом підлягають задоволенню адже позивачці як співвласнику квартири гарантоване непорушне та безперешкодне право вільно володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а тому для забезпечення цього права необхідно усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру шляхом передачі ключів. Позовна вимога про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення не підлягає з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Згідно зі ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386,391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. В своєму позові позивачка також просила вселити її в квартиру посилаючись на чинення їй з боку відповідача перешкод у вільному доступі до останньої, шляхом зміни замків , але це не було підтверджено під час судового розгляду, так як сама позивачка більше півроку взагалі в дану квартиру не з"являлася через заборону теперішнього чоловіка, а тому є недоведеним те, що позивачці відповідач перешкоджає у користуванні житлом. Проте, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги про вселення, позивачкою у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України також не надано. Таким чином, оскільки позивачкою не доведено факт чинення перешкод з боку відповідача у доступі до квартири, та підтверджено поясненнями свідка [PERSON] про те, що позивачка з травня місяця 2016 року та по даний час квартиру не відвідувала, а також те, що наявний між сторонами спір щодо поділу майна, що є на права спільної сумісної власності на останню ще не було вирішено судом, що забезпечує право позивачки, як співвласника, вільно користуватись останньою, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову про вселення за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок сторін.

Outcome: partial