Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, в якій просили виселити [PERSON] з займаного житлового приміщення у квартирі [ADDRESS]; усунути перешкоди у володінні та розпоряджені належним їм на праві власності майном,- вищевказаною квартирою; зобов'язати [PERSON] у 10-ти денний термін з дня набрання законної сили рішення суду, звільнити вказану квартиру. Позов обґрунтований тим, що з 27.03.1984 року позивачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS] Від подружнього життя мають двох дітей [PERSON], [PERSON]. 25.09.1993 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який згодом 31.01.1995 року був зареєстрований в [ADDRESS]. Позивачі також зазначають, що в процесі приватизації зазначеної квартири [PERSON] набув права власності на 1/6 частини квартири, яка була 2009 році ним добровільно подарована дочці [PERSON]. Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, у зв'язку з чим стосунки у між сторонами є напруженими, а спільне проживання неможливе. З огляду на те, що умови проживання позивачів з відповідачем є неможливими, відсутня згода відповідача на виселення із спірної квартири в добровільному порядку, просили позов задовольнити з підстав та у спосіб зазначений у позові. Позивач [PERSON] та тпредставник позивачів в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав що справа повинна бути зупинена до розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 29.10.2014 року відповідно до якого відповідачу відмовлено у задоволенні позову до позивачів по даній справі про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру. В подальшому, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з"явився. Суд, вислухавши позивачку [PERSON] та представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у спірному жилому приміщенні є зареєстрованими сторони. Встановлено, 25.09.1993 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 31.01.1995 року в квартирі [ADDRESS] ,як член сім"ї , за згодою зареєстрованих осіб- позивача [PERSON] та [PERSON], в тому числі. З матеріалів справи вбачається, що в процесі приватизації зазначеної квартири [PERSON] набув права власності на 1/6 частини квартири, яка була у 2009 році ним добровільно подарована дочці [PERSON]. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Згідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло та не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 2 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на території України, за винятком обмежені, які встановлені законом. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку( квартирі) , що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований та поселений в спірному приміщенні в якості члена сім`ї власників приміщення - позивачів по справі та за їх особистої згоди, у зв`язку із чим набув права користування житловим приміщенням у встановленому порядку. В ході розгляду справи наявності будь-якої угоди щодо порядку користування житловим приміщенням між сторонами не встановлено. Згідно з частиною 4 статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги обставини на які посилається позивач, суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення [PERSON] задоволенню не підлягають, так як не є доведеними. Крім того, суд враховує те, що об'єкт власності позивачів є жиле приміщення, тому режим проживання в ньому регулюється нормами ЖК України, а отже, розглядаючи питання про усунення перешкод у користуванні квартирою, суд має врахувати, на які передбачені законом підстави для виселення відповідача посилається позивач. Згідно ст.. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, жодних обставин, які надали б суду правові підстави для задоволення вимог стосовно виселення відповідача, судом не встановлено, як і не надано доказів позивачами в підтвердження позовних вимог. Також позивачами не надано доказів в підтвердження чинення перешкод відповідачем у користуванні спірним приміщенням. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів щодо усунення перешкод, що вчиняються їм з боку відповідача у користуванні квартирою [ADDRESS] у м. Києві, і відповідного виселення [PERSON] з вказаної квартири, є недоведеними належними та допустими доказами, а отже є необґрунтованими, передчасними і відповідно такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed