Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 червня 2008 року ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір №49Г03-08, за яким банк надав відповідачеві кредит на суму 149500 доларів США, а той зобов"язався сплачувати проценти за користування кредитом та повернути його до 2028 р. В забезпечення виконання [PERSON] зобов"язаннь за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки №15Г10-08 від 03.06.2008 року. Відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконує, в зв"язку з чим станом на 20 серпня 2015 року виникла заборгованість на суму 76 952 (сімдесят шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят два) долари США 29 центів (що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 20.08.2015р.) становить 1 698 042 (один мільйон шістсот дев'яносто вісім тисяч сорок дві) гривні 57 копійок, які представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору в сумі 3654 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, наполягаючи на його задоволені. Щодо зустрічного позову вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають посилаючись на зеперечення, яке надано до матеріалів справи. Не погоджуючись з вказаним позовом, представник відповідачів звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ "ВТБ Банк" про визнання кредитного договору удаваним в частині надання кредиту в доларах США. В обґрунтування зустрічного позову, представник відповідачів зазначив, що кредитні кошти видавались банком в національній валюті України, тому вважає, що кредитний валютний договір був лише оформлений як договір кредитування в доларах США, а фактично укладався та виконувався в гривнях України. В ході судового засідання представник відповідачів просив суд в задоволенні первісного позову відмовити посилаючись на заперечення, які додані до матеріалів справи, а зустрічний позов задоволити в повному обсязі. Судом встановлено, що 03 червня 2008 року ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір №49Г03-08, за яким банк надав відповідачеві [PERSON] кредит на суму 149500 доларів США, а той зобов"язався сплачувати проценти за користування кредитом та повернути його до 2028 р. ( а.с.а.с.11-31). В забезпечення виконання [PERSON] зобов"язаннь за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки №15Г10-08 від 03.06.2008 року ( а.с.а.с.32,33). Відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконує, в зв»язку з чим станом на 20 серпня 2015 року виникла заборгованість, на суму 76 952 (сімдесят шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят два) долари США 29 центів (що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 20.08.2015р.) становить 1 698 042 (один мільйон шістсот дев'яносто вісім тисяч сорок дві) гривні 57 копійок, що підтверджується розрахунком ( а.с.а.6-10), яку представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору в сумі 3654 грн. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується певернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідноіз ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строкта в порядку, що встановлені договором. Виходячи з положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів,належних йому відповідно до статті 1048цього Кодекс. Судом встановлено ( а.с.34-37), що в зв"язку з порушенням умов кредитного договору 04.06.2015 року та 28.07.2015 року на адресу відповідачів ( [PERSON] та [PERSON].) листами направлено вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості, однак погашення заборгованості Відповідачі не здійснили. Відповідно до ст..553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Відповідно дост. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено законом. Твердження представника відповідачів про те, що договір поруки є припиненим у зв'язку із пропущенням позивачем строку звернення, не заслуговує на увагу, з огляду на наступне. Згідно ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року зазначено, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя, кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З п.4. 1 кредитного договору від 03.06.2008 року вбачається, що кінцевий термін погашення кредиту - 02.06.2028 року, а отже строком виконання основного зобов'язання є саме 02.06.2028 року, від якого слід відраховувати шестимісячний строк пред'явлення вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відтак, позивачем ПАТ «ВТБ Банк» не порушено норми чинного законодавства при зверненні до поручителів, як солідарного відповідача, оскільки договір поруки не є припиненим або недійсним. За таких обставин, суд приходить до переконання, що первісний позов ПАТ «ВТБ БАНК» підлягає задоволенню. Щодо зустрічного позову суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають виходив із слідуючого. Судом встановлено, що перерахунок кредитних коштів, періодичних платежів для погашення кредиту та суми загальної заборгованості за офіційним курсом відповідної валюти відбувалось за укладеним договором у іноземній валюті , є законним і таким, що не є підставою для визнання вказаного кредитного договору удаваним правочином, оскільки кредитний договір,що укладений між сторонами від 03 червня 2008 року за своїм змістом є таким, що укладений у доларах США, виходячи з його змісту. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] особисто укладала цей договір та добросовісно виконувала умови цього договору, умови договору її влаштовували. Із відповідним позовом щодо оспорювання умов цього договору вона звернулась до суду лише 20.04.206 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, що також є підставою для відмови в задоволенні її позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Не оспорюючи правомірність банку з укладення кредитного договору у валюті США, представник позивача за зустрічним позовом разом із тим вважає,що договір є удаванним,оскільки фактично був укладений не в іноземній валюті, а в гривнях. Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам,волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі., а частиною 5 цієї статті ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. На момент видачі кредиту банк мав ліцензію Національного банку України та відповідний дозвіл на право здійснювати операції з валютними цінностями Із заяви на видачу готівки від 03 червня 2008 року, підписаної особисто відповідачкою [PERSON].( Т.2 а.с.23) вбачається, що за укладеним з банком кредитним договором вона є отримувачем 149500 доларів США, що станом на той день було еквівалентно 725374грн.00коп. Іпотечний кредит надавався у доларах США на купівлю житла , що підтверджується копією Анкети-заяви іпотечного кредиту договору ( а.с.24-30), який також підписаний відповідачкою [PERSON] Свої зобов»язання з погашення кредиту [PERSON] виконувала протягом тривалого часу, що підтверджується копіями виписок із особового рахунку ( а.с.а.с.35-112). Таким чином із матеріалів справи вбачається, що 03 чернвя 2008 року сторони уклали кредитний договір №49Г03-08 щодо надання [PERSON] кредиту- 149500 доларів США для придбання нерухомого майна,зміст якого не суперечить закону і який відповідав її волевиявленню ,був спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним і не вчинявся сторонами для приховування іншого правочину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Предстаником позивачки за зустрічним позовом всупереч вимогам,передбаченим ст.ст.10,60 ЦПК України , не доведено, що укладений кредитний договір є удаваним і укладався для приховування іншого договору. Доводи представника позивачки по зустрічному позову,що зазначені в позовній заяві про укладення кредитного договору в гривнях, суперечить зазначеним доказам у справі і вимогам закону,оскільки вид валюти при виконанні кредитного договору саме по собі не є приховуванням іншого правочину при укладенні договору. Відповідно доч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду, позивачем ПАТ «ВТБ Банк» сплачено судовий збір в сумі 3654 грн., а тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір по 1218 грн. з кожного.

Outcome: approved