Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди ,вказуючи ,що звернутись позивачів до суду змусили обставини, які призвели до душевних страждань, погіршення здоров'я та приниження честі та гідності позивачів, в зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів, які і надалі будуть продовжувати свої протиправні дії та завдавати позивачам моральної шкоди шляхом приниження та зведення наклепів на позивачів і при цьому зоставатись без наказаними. Тому позивачі звертаються до суду за захистом своїх прав честі та гідності. З 1991 року вони проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] в квартирі, яку нам надала міська влада. Сім'я складалась з чотирьох осіб, а саме: батька [PERSON], матері [PERSON] та двох синів [PERSON] та [PERSON]. Яка у нас була сім'я підтверджують сусіди про що вказується в характеристиці на сім'ю [PERSON].Жили вони в достатку, мали все необхідне для життя та виховували своїх дітей чесними та порядними людьми. Спокійне життя в нашій сім'ї було до 2008 року, поки не з'явилась в нашому домі цивільна дружина [PERSON] та невістка [PERSON]. Сім'я [PERSON] з радістю прийняла в свою сім'ю гр. [PERSON], прийняла як рідну доньку. Згодом, а саме в 2010 році гр. [PERSON] народила позивачу сина [PERSON]. Радості в сім'ї не було меж. Вся сім'я піклувалась про дитину, дитина була забезпечена всім що потрібно для дитини, Не піклувалась про дитину тільки його мати [PERSON] Вночі їй хотілось спати, а не вставати до дитини, як це робив її батько [PERSON] Вдень гр. [PERSON] гр. [PERSON] хотілось піти погуляти з подружками, а можливо з друзями чоловічого роду, як потім було з'ясовано і під вечір з"являтись додому в нетверезому стані. На зауваження чоловіка [PERSON] [PERSON] влаштовувала неймовірні істерики та скандали, на що позивач змушений був мовчати, так як [PERSON] погрожувала піти з дому разом з дитиною, що було б для позивача та його сім'ї великою бідою, передчуваючи яке життя буде далі у дитини. [PERSON] все це бачила, бачила як дитина потрібна всій сім'ї та стала маніпулювати саме дитиною, при цьому виношувала вже підступні плани, а саме плани заволодіння спочатку частиною квартири, а згодом і всієї квартири. Сім'я [PERSON] не могли навіть собі уявити, що так станеться надалі і що [PERSON] таким чином їх ошукає. [PERSON] запевняла [PERSON] що негаразди в їх сім'ї виникають тому, що вона не може жити в одній квартирі разом з батьками та братом, а хоче жити окремо однією сім'єю з [PERSON] і що вони будуть жити дружно та вона не буде так себе поводити. Всі члени сім'ї повірили гр. [PERSON] та вирішили віддати цю квартиру цій молодій сім'ї, цій дитині якій потрібна сім'я та спокій. При цьому повіривши [PERSON] що вона згодом оформить по дарчій частину квартири на дитину. Третього жовтня 2012 року [PERSON] (батько) та [PERSON] (брат позивача) оформили договір купівлі - продажу 1/2 квартири на гр. [PERSON] Іншу 1/3 квартири [PERSON] (мати) оформила по дарчій на [PERSON] Тобто гр. [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками даної квартири, а саме спільної часткової власності. Сім'я [PERSON] виїхала з даної квартири та фактично зосталась без житла так як поїхала жити на дачу за 60 км від Черкас, на дачу яка фактично була недобудована, без вікон і дверей, але [PERSON] жили у вагончику та добудовували цю дачу і мали надію, що діти які залишились в тій квартирі будуть жити дружно з любов'ю та порозумінням. Але сталося те, що сталося. І [PERSON] не змінилась, а навпаки стала приводити в дії свої підступні плани, а саме плани заволодіння всією квартирою. Зареєструвавшись в даній квартирі та зареєструвавши дитину [PERSON] відмовилась оформляти дарчу на дитину. Знову почала влаштовувати в домі скандали, забирала дитину та відвозила її до своєї матері, коли [PERSON] був на роботі і не міг бути з дитиною. Могла навіть не з'являтись додому і тиждень, і два тижні , запевняючи [PERSON] що вона знаходиться у бабусі в селі з дитиною, що не міг перевірити позивач та вірив [PERSON] доки не побачив в Інтернеті, як розважається його дружина в м. Києві, коли вона стверджувала, що знаходиться у бабусі в селі. Після викриття всіх цих фактів поведінки [PERSON] позивачу взагалі було заборонено бачитись з дитиною. [PERSON] виїхала з квартири, забравши з собою і дитину. Ніякі умовляння [PERSON] на [PERSON] не діяли. [PERSON] заявила, що надалі не буде жити з [PERSON],так як сімейне життя їй не потрібно і їй хочеться розваг. Але при цьому наголосила на тому, що вона є повною господаркою 1/2 частини квартири і буде її продавати. Саме тут нам всім стало зрозумілим, яку мету переслідувала гр. [PERSON] і як вона ошукала всю сім'ю. [PERSON] вирішила спочатку подати заяву до суду про порядок користування двома кімнатами в даній трикімнатній квартирі, але реалізувати свої плани їй не вдалося, тому що Апеляційний суд, до якого вони звернулись, підтримав нашу скаргу зрозумівши наміри [PERSON] та вислухавши наші доводи та відмовив [PERSON] в її позові. Це стало підставою [PERSON] піти іншим шляхом, а саме змусити позивача поступитись і виконати всі умови [PERSON] На початку червня 2014 року [PERSON], виїхала з міста забравши нашого сина та навіть не попередивши позивача, батька дитини. Майже місяць [PERSON] не знав де знаходиться його дитина так як [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідала, а мати [PERSON], а саме [PERSON] взагалі не хотіла розмовляти з [PERSON] І коли [PERSON] пообіцяв [PERSON] вирішити питання стосовно квартири, а саме продажу всієї квартири, як стали вже вимагати сім'я [PERSON], то тільки тоді гр. [PERSON] сказала, що [PERSON] разом з дитиною знаходяться в м. Києві, де саме і у кого відмовилась говорити. Дитина у розмові по телефону з батьком весь час плаче та проситься додому, дитина захворіла якимось інфекційним захворюванням. Це все позивачі дізнались від органів міліції, куди змушені були звернутись, так як органи опіки та піклування порадили звернутись спочатку до міліції для вияснення місця проживання дитини. Побачивши всі ці звернення позивачів до органів опіки та до міліції, сім'я [PERSON] вирішила знову ж таки помститись [PERSON] та стала подавати заяви до міліції, які подавала і раніше, звинувачуючи саме [PERSON] у всіх негараздах, роблячи з нього і хулігана, і дебошира, а також алкоголіка. Дана сім'я дійшла до того, що постійно зверталась і на роботу де працював [PERSON], а це "Служба чистоти" де позивач працював водієм. Маючи там знайомих та за певний хабар, в чому позивач впевнений, сім'я [PERSON] добилась, щоб позивача звільнили з роботи. І звільнили згідно статті 40 п. 7 КЗпП України за появу на роботі в стані алкогольного сп'яніння . Позивач міг би це звільнення оскаржити в судовому порядку, так як одне свідчення медичного працівника не є підставою для звільнення. Але порадившись з юристами не став звертатись до суду, тому що дуже гарно знав те керівництво, того медичного працівника, яка зробила такий висновок на прохання сім'ї [PERSON], доводити свою правоту в суді було б марно. Тим більш, що даний інцидент ще не привід вважати людину алкоголіком. Саме сім'ї [PERSON] було потрібно це звільнення, щоб у них були ще додаткові докази того, яка позивач погана людина. Цьому підтвердження той факт, що при розгляді судової справи в Придніпровському суді м. Черкаси за позовом [PERSON] до [PERSON] "Про визначення місця проживання дитини" [PERSON] надала до суду цю довідку про звільнення позивача з роботи. Це вже свідчить про те, що до цього звільнення причетні саме сім'я [PERSON], вони заздалегідь знали про те, що [PERSON] звільнять з роботи. Прошу суд звернути особливу увагу на те, що позивач ніколи не був замічений у пияцтві, це підтверджується свідченнями сусідів в характеристиках, це підтверджується тим, що в наркологічному диспансері [PERSON] на обліку не знаходиться, це підтверджується тим, що позивач не стоїть на обліку в міліції і ніколи не притягався до будь якої відповідальності. [PERSON] та [PERSON] пишуть до міліції заяви майже кожну неділю, не означає, що все це про що вони пишуть правда, це все суцільна брехня та наклепи. І робиться це сім'єю [PERSON] для того, щоб виставити гр. [PERSON] як погану людину, як поганого батька, як хулігана, з яким [PERSON] та дитина не можуть проживати в одній квартирі. Що потрібно довести [PERSON] в судах і надалі таким чином виставити [PERSON] з квартири та заволодіти всією квартирою, так як зараз [PERSON] заважає їм продати цю квартиру. На даний час [PERSON] щоб помститись [PERSON] не надає бачитись з дитиною вже більш як сім місяців, не надає навіть розмовляти по телефону, щоб дитина не могла нічого зайвого для [PERSON] сказати. Крім того, сім'я [PERSON] не надають адресу проживання дитини ні -позивачу, ні органам опіки та піклування, ні міліції. При цьому вказуючи, що [PERSON] погрожує їм фізичною розправою. І знову ж таки тут брехня та наклепи на позивача. Не надається адреса тому, щоб ніхто не побачив в яких умовах живе дитина і з ким, який образ життя веде [PERSON], а це постійне зловживання алкогольними напоями. Не надається адреса і тому, що [PERSON] дуже гарно знає, що дитина побіжить до батька і не захоче надалі жити з такою матір'ю, побачивши свого рідного татка, якого вона дуже любить. Виносити ці душевні страждання, терпіти цей наклеп сім'ї [PERSON] позивачі вже не в змозі. Тому і змушені звертатись до суду за захистом своїх прав, за захистом від протиправних дій [PERSON] та [PERSON], за захистом своєї честі та гідності. Так як завдяки діям [PERSON] позивачка [PERSON] від переживань та душевних страждань за дитину, за всі ті наклепи, які зводяться сім'єю [PERSON] на її сім'ю та на її сина, тяжко захворіла, що підтверджується виписками з медичної карти [PERSON] Позивач [PERSON] також на межі психологічного зриву і змушений щодня приймати заспокійливі ліки. Тому позивачі просять суд захистити їх права, честь та гідність від протиправних дій гр. [PERSON] та [PERSON], якими завдається тяжка моральна шкода позивачам. Просить суд визнати дії відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що порушили честь та гідність позивачів,визнати дії відповідачів протиправними діями, якими завдано тяжкої моральної шкоди позивачам,стягнути з відповідачів на користь позивачів моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. (двадцяти тисяч гривень),судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні позивачка Позивач [PERSON] позов підтримав а просив його задовільнити. Позивачка [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити,суду пояснила,що відповідачі не дають бачити дитину,тому в неї погіршується здоров"я ,зводять на них наклепи,постійно звертаються на сина до міліції,а вона весь час допомагала дітям. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов підтримала та суду пояснила , що відповідачі принижують позивачів,звертаються з заявами до міліції, на роботу до [PERSON] в "Службу чистоти" ,де позивач працював водієм. За хабар відповідачів позивача звільнено з роботи. Вважає ,що порушена людська честь і гідність позивачів ,у позивачів погіршується стан здоров"я, не дають відповідачі бачитися з дитиною. Звернулися до суду з позовом ,щоб відповідачі зрозуміли,що більше такого робити не можна,хоче їх зупинити в судовому порядку. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] та відповідачка [PERSON] позов не визнала та суду пояснила ,що ніякого відношення до звільнення з роботи позивача не мають,намагалися відноситися до позивача,як до своєї дитини,в зв"язку з хворобою чоловіка,дочка не проживає з ними, позивач дзвонить з дитиною спілкується, вимоги не обґрунтовані,просить в позові відмовити. Представник відповідачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов не визнав,просив в позові відмовити,вважає вимоги позивачів є необґрунтованими,такими ,що не відповідають вимогам матеріального та процесуального права. Суд, заслухавши позивача [PERSON] позивачку [PERSON] ,представника позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON], представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] та відповідачку [PERSON], представник відповідачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 3,10 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей. Разом з тим ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. [PERSON],[PERSON] в судовому засіданні зазначили що відповідачі призвели їх до душевних страждань за дитину,сина [PERSON] ,2010 року ,який народився у [PERSON] проживаючи громадським шлюбом з [PERSON], у них погіршилося здоров'я , в зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів, оскільки не дають бачитися та спілкуватися з сином та онуком Іваном. Відповідачка [PERSON] приходила додому в нетверезому стані ,на зауваження чоловіка не реагувала,заволоділа всією квартирою,на початку червня 2014 року [PERSON] забрала дитину та виїхала до м.Києва, де і у кого проживає відмовляється говорити, щоб ніхто не бачив, в яких умовах живе дитина і з ким та який образ життя веде [PERSON] не попередивши позивача,батька дитини .Також звільнили відповідачі [PERSON] з роботи,який працюв в "Службі чистоти" водієм, за появу на роботі в стані алкогольного сп"ягніння, щоб довести що позивач погана людина,пишуть до міліції заяви, які є брехнею та наклепами,щоб виставити [PERSON],як погану людину,як поганого батька,як хулігана які і надалі будуть продовжувати свої протиправні дії та завдавати позивачам моральної шкоди шляхом приниження та зведення наклепів на позивачів і при цьому зоставатись без наказаними,тому вони звернулися до суду про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди . Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. При вирішенні спору суд прийняв до уваги, що відповідно до вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Спростування негативної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно із ст. ст. 201, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, що разом з недотокарністю і безпекою є найвищою соціальною цінністю. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використаних мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абзацах 3-5 п.19 постанови від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. У випадку необґрунтованості , не доведеності викладених обставин суд відмовляє в їх задоволенні, тобто оцінка повинна здійснюватися відповідно до процесуального законодавства, яке регулює питання подання та оцінки доказів у справі, а не законодавства, що регулює питання захисту честі і гідності. Тому на думку суду викладені обставини не підлягають доведенню і спростуванню, оскільки носить характер оціночних суджень, і є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів по справі. Суд вважає,що факти, які б доводили, що згадана вище інформація,яка викладена позивачами ,яка міститься в поясненнях в судовому засіданні позивачів та в позовній заяві мотивована, цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність позивачів суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторони намагалися надати докази на підтвердження своїх позовних вимог, відповідно до вимог закону, що суд повинен оцінити в сукупності при вирішенні спору по суті позовних вимог. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За правилами ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку не надав доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди з вини відповідачів. Аналізуючи докази по справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими, недоведеними та безпідставними ,мають відношення до зовсім іншого предмету позову та не відповідають вимогам матеріального та процесуального права,а тому на думку суду, у задоволенні позовних вимог [PERSON],[PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі ст. ст. 23, 277, 280, 294, 297 ЦК України,Закон України "Про інформацію", Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 222, 223 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed