Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

22.02.2017 року позивач звернувся у суд із зазначеним позовом і свої доводи мотивувала тим, що 17.07.2015 року померла її мати [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 7/12 частки трикімнатної квартири, № 60, будинку № 18 по вул. Капітана Ратнікова в м. Донецьк, загальною площею 65,68 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., яка належала [PERSON] на підставі свідотцтва про власності виданого представництвом фонду державного майна України в м. Донецьку від 06.06.2001 року за № 3683. Відповідачу [PERSON] належить 5/12 частки трикімнатної квартири,№ 60, будинку № 18 по вул. Капітана Ратнікова в м. Донецьк, загальною площею 65,68 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецьк від 19.12.2008 року. Також померлій [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,057 га, розташованої на території Старомихайлівської селищної ради, Мар"їнського району, Донецької області призначеної для дачі, обслуговування садівницької земельної ділянки. При житті мати склала заповіт від 18.03.2002 року, згідно якого усе майно, яке буде належати їй на час смерті заповідала позивачу.Крім нього спадкоємців першої черги нема, відповідач [PERSON] є спадкоємцем третьої черги, від спадщини відмовилася на користь позивача. Позивач вважає, що фактично прийняв спадщину після смерті матері, т.я. на час смерті матері проживав разом з нею, користується спадковим майном, від спадщини не відмовлявся. Він своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. В видачі свідотцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом відмовлено, у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документівщодо належності цього майна спадкодавцеві. На теперішній час територія місто Донецьк непідконтрольне державній влади України, на його території не працюють судові і правоохоронні органи, позивач не може звернутися до суду за територіальною підсудністю, тобто за місцем знаходження нерухомості, і він змушений звернутися до суду за місцем свого проживання. Тому позивач просив суд визнати за ним право власноті на 7/12 частки трикімнатної квартири, № 60, будинку № 18 по вул. Капітана Ратнікова в м. Донецьк, загальною площею 65,68 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., земельну ділянку площею 0,057 га, розташованої на території Старомихайлівської селищної ради, Мар"їнського району, Донецької області призначеної для дачі, обслуговування садівницької земельної ділянки. Позивач надала заяву у якій просить справу розглянути без її участі, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причини своєї неявки судові не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідотцтва про власності виданого представництвом фонду державного майна України в м. Донецьку від 06.06.2001 року за № 3683, 7/12 частки трикімнатної квартири, № 60, будинку № 18 по вул. Капітана Ратнікова в м. Донецьк, загальною площею 65,68 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м. належить [PERSON].(а.с.5). Із Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку 11-ДН № 125461 вбачається, що земельна ділянка площею 0,057 га, яка розташованої на території Старомихайлівської селищної ради, Мар"їнського району, Донецької області призначеної для дачі, обслуговування садівницької земельної ділянки належить [PERSON].(а.с.11). Згідно свідотцтва про смерть серія 1-НО № 919480 виданого 24.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла 17.07.2015 року, про що складено актовий запис № 1199 .(а.с.3). Із копії заповіту від 18.03.2002 року наявного в матеріалах справи, посвідченого державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори, зареєстрпованого в реєстрі № 7-727 вбачається, що [PERSON] усе майно, яке буде належати їй на час смерті заповідає [PERSON]. (а.с.4). З постанови державного нотаріуса Волноваської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.12.2016 року за № 2491/02-31 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідотцтва про право на спадщину за заповітом, у зв"язку з відсутністю оригиналів правовстановлюючих документів.(а.с.10). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи , яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.18 п.є Постанови ПВСУ від 16.04.2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ не може здійснюватися право власності за судовими рішеннями на земельні ділянки, які перебувають у власності громодяндля ведення товарного сільскогосподарського виробництва, а також земельних часток/паїв/, крім передачі їх у спадщину. Відповідно ст.81 ч.1, п.г. ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № ХХХ/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] право власності на 7/12 частки трикімнатної квартири, № 60, будинку № 18 по вул. Капітана Ратнікова в м. Донецьк, загальною площею 65,68 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., земельну ділянку площею 0,057 га, розташованої на території Старомихайлівської селищної ради, Мар"їнського району, Донецької області призначеної для дачі, обслуговування садівницької земельної ділянки. На стягнення судових витрат позивач не наполягає. На підставі ст. 328, 392, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved