Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], НАСК "Оранта" про відшкодування матеріальної шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.11.2010 року на перехресті вул.. Радунської та вул. Будищанської у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Субару дн [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем Мітсубісі дн [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Після ДТП протокол про адміністративне правопорушення був складений відносно [PERSON] Але постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року справу відносно [PERSON] закрито за відсутністю складу правопорушення. Згідно постанови судді відповідач [PERSON] не дотримався Правил дорожнього руху, в результаті чого і сталася вказана ДТП. В результаті ДТП автомобіль Мітсубісі отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля завдана матеріальна шкода у розмірі 8138, 42 грн. Крім того, позивачем було сплачено кошти за проведення експертизи при розгляді адміністративної справи у розмірі 5155, 20 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000, 00 грн., а також кошти за проведення експертизи у розмірі 1200, 00 грн. Оскільки відповідач [PERSON] не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 8138, 42 грн., витрати на експертизу у розмірі 5155, 20 грн. та у розмірі 1200, 00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000, 00 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача - Страхової компанії - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи № 3-4362/12, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В судовому засіданні встановлено, що 01.11.2010 року на перехресті вул. Радунської та вул. Будищанської у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Субару дн [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем Мітсубісі дн [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Після ДТП протокол був складений відносно позивача [PERSON] за ст.. 124 КпАП України. Але постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року провадження по справі було закрито за відсутністю складу правопорушення у діях [PERSON] Також постановою судді було встановлено, що водій [PERSON] під час руху не дотримався вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, внаслідок чого і сталося зіткнення (а.с.9-10). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вищевикладеного суд вважає вину відповідача [PERSON] в даній ДТП доведеною, оскільки він керував транспортним засобом, під час руху порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою судді. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку віл 12.10.2012 року, складеного СПД [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мітсубісі, становить 8138, 42 грн. Як встановлено при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована в НАСК "Оранта", що підтверджується Полісом страхування (а.с.23). Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). При настанні страхового випадку, відповідно до вимог ст. 22.1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить стягнути завдану йому матеріальну шкоду саме з [PERSON], як особи, яка завдала шкоду. Але ж при розгляді справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована, сума завданих збитків не перевищує встановлений Договором ліміт, а тому підстав для стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди не вбачається. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного та вимог діючого законодавства суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди повинно бути відмовлено. Що стосується позовних вимог про відшкодування витрат на експертизу та відправку телеграми, то слід зазначити наступне. Згідно із вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов"язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи те, що Страховою компанією, відповідно до вимог діючого законодавства, кошти за проведення експертизи та відправку телеграми не відшкодовуються, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині і стягнути з відповідача [PERSON] на його користь витрати по сплаті експертизи у розмірі 5155, 20 грн. та витрати за проведення експертизи у розмірі 1200, 00 грн., а також витрати по відправці телеграми у розмірі 91, 97 грн., оскільки дані вимоги повністю відповідають вимогами діючого законодавства. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу також підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як встановлено при розгляді справи, між позивачем та адвокатом [PERSON] була укладена Угода про надання правової допомоги. За надані адвокатом послуги позивач сплатив грошові кошти у розмірі 2000, 00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.11). Адвокат здійснював представництво інтересів позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України. Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром. При визначенні обгрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв"язку щодо обставин кожного конкретного випадку. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а адміністративних справах - суб"єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням вищенаведених вимог діючого законодавства, суд вважає розмір витрат на правову допомогу адвоката, зазначений позивачем, таким, що відповідає вимогам закону, а тому грошові кошти у розмірі 2000, 00 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 229, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial