Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Орган опіки та піклування м.Черкаси (вул.Благовісна,170. м.Черкаси) в інтересах неповнолітньої [PERSON], малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся з вказаним позовом до [PERSON] ([ADDRESS]), посилаючись на те, що відповідачка залишила дітей за місцем проживання на тривалий час без нагляду, у зв"язку з чим 10.02.2017р. їх було вилучено з квартири. На підставі Акту органу внутрішніх справ України малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до КЗ "Черкаська міська дитяча лікарня", а малолітня [PERSON] до КЗ "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Черкаської облради. Неповнолітня [PERSON] передана на виховання в родину прабаби. 07.07.2017р. за №482/30-03-03 ВК ЧМР складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], з мотивів свідомого ухилення матері [PERSON] від виконання обов"язків по вихованню та утриманню дітей. У зв"язку з викладеним, позивач був змушений звернутися до суду та просить позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], яка народилася [INFO], малолітніх [PERSON], яка народилася [INFO], [PERSON], який народився [INFO], та [PERSON], яка народилася [INFO], а також стягнути аліменти в розмірі по 1/6 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь дітей на особовий рахунок кожної дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття; дітей передати органу опіки та піклування м.Черкаси для подальшого влаштування. В судовому засіданні представник позивача Молчанович Н.О. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що в даний час належним чином опікується виконує батьківські обов'язки, просила відмовити у задоволенні позову. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв»язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір"ю [PERSON], яка народилася [INFO], малолітніх [PERSON], яка народилася [INFO], [PERSON], який народився [INFO], та [PERSON], яка народилася [INFO]. На підставі Акту органу внутрішніх справ України малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до КЗ "Черкаська міська дитяча лікарня", а малолітня [PERSON] до КЗ "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Черкаської облради. Неповнолітня [PERSON] передана на виховання в родину прабаби. Підставою вилучення дітей стало те, що відповідачка залишила дітей за місцем проживання на тривалий час без нагляду, тому 10.02.2017р. дітей було вилучено з квартири. З пояснень громадянки [PERSON] встановлено, що через брак коштів, вона була вимушена залишити трьох малолітніх дітей без нагляду, зачинивши їх у квартирі. За сприянням служби у справах дітей Черкаської міської ради за заявою [PERSON] 21.02.2017 малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до КЗ «Черкаський обласний будинок дитини», тимчасово, терміном на 6 місяців. [PERSON] підписала угоду про соціальний супровід запропонований фахівцями Черкаського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді для мінімізації складних життєвих обставин. Малолітні поставлені на обліку в службі у справах дітей Черкаської міської ради, як такі, що перебувають в складних життєвих обставинах, а саме: проживання в родині, де мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 20.12.2016р. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.184 ч.1 КУпАП (ухиляється від виконання батьківських обов"язків щодо виховання, навчання, догляду за своїми малолітніми дітьми) та застосовано адміністративне стягнення у вигляді попередження. За інформацією КЗ «Черкаський обласний будинок дитини» від 25.05.2017, де з 21.02.2017 перебувають малолітні, мати в закладі відвідала їх один раз. За інформацією КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де з 10.02.2017 перебуває малолітня [PERSON], мати відвідує малолітню в закладі, але не бажає спілкуватися з психологами комунального закладу. За інформацією Центру від 26.04.2017 [PERSON] не виконує умови договору, ігнорує надані консультації направлені на мінімізацію складних життєвих обставин, останній раз спілкувалася з фахівцями Центру 01.03.2017. Враховуючи викладене, громадянку [PERSON] було знято із соціального супроводу. Згідно Характеристики на сім"ю учениці 9-А класу [PERSON], 2002 року народження, Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №20 мати [PERSON] не відвідувала батьківські збори, до школи приходила один раз за чотири роки навчання. 07.07.2017р. за №482/30-03-03 ВК ЧМР складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], з мотивів свідомого ухилення матері [PERSON] від виконання обов"язків по вихованню та утриманню дітей. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України(даліСК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. А відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбаченихстаттею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків (пункт 18 Постанови). Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод малолітньої дитини, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачка у повному обсязі не виконувала батьківські обов'язки по відношенню до своїх дітей, оскільки не забезпечувала повноцінні умови для їх проживання та виховання, разом з тим, з пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що в даний час відповідачка змінила відношення до батьківських обов'язків та належним чином їх виконує, тому суд, виходячи з положень принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, вважає, що такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав стосовно чотирьох дітей за відсутності виключних обставин є передчасним, не забезпечуватиме інтересів самих дітей та може стати психотравмуючим фактором для них, тому вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення. Разом з тим, суд вважає необхідним попередити відповідачку про необхідність стабільно змінити ставлення до батьківських обов'язків та забезпечуваи повноцінні умови для виховання та утримання дітей, обирати такі методи і форми виховання і утримання дітей, які б відповідали їх інтересам, у співпраці та під контролем компетентних органів, на які законом покладений обов'язок соціального захисту інтересів малолітніх дітей. При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплату судових витрати у справі слід віднести на рахунок держави відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed