Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 14 серпня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він позичив Боднаренко 68000 доларів США, які зобов"язувався повернути не пізніше ніж через один рік з моменту укладення договору. Договір укладений у письмовій формі та засвідчений двома свідками. Зазначає, що відповідач умови договору не виконав і на даний час суму позики не повернув, незважаючи на неодноразові звернення. В зв"язку із наведеним, просив стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором позики та судові витрати. Позивач в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд до відома не поклав, відзив на позовну заяву в установлений законом строк до суду не надходив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Взявши до уваги заяву позивача, дослідивши та перевіривши подані ним докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно власноручно написаної розписки від 14 серпня 2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 68000 доларів США, що на день укладення договору за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 835 000, 00 гривень, які зобов"язувався повернути не пізніше ніж за один рік з моменту укладення договору, тобто до 14 серпня 2019 року. Договір укладений в письмовій формі, засвідчений підписами сторін та двох свідків (а.с.12-13). У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач свої зобов"язання не виконав, в зв"язку з чим виникла заборгованість в розмірі суми позики. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 06 серпня 2019 року, 100 доларів США дорівнює 2 573, 5045 гривні, тому сума боргу відповідача в національній валюті становить 1 749 983, 00 гривні (а.с.14-15). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Оскільки відповідачем суму боргу не повернуто в обумовлений в розписці строк в повному обсязі, то право позивача порушено, а тому підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки наявність боргового документа - договору позики, у позивача, свідчить про існування невиконаного відповідачем зобов`язання перед ним. Також стягненню з відповідача підлягає і сплачений позичем судовий збір, оскільки він викликаний захистом порушеного права. На підставі наведеного та ст.ст. 625,1046-1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved