Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф" про захист прав споживача. Свій позов позивач мотивував тим, що 28.02.2005 року між [PERSON]Ш та Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант Лайф» укладено Поліс страхування життя № 0001794. Протягом всього строку дії договору позивач, як страхувальник, відповідно до умов вищевказаного договору в повному обсязі сплачував страхові платежі. Позивач звернувся до відповідача, як страховика, з вимогою про настання страхового випадку та просив виплатити належну йому згідно умов договору викупну суму. Однак, відповідач умови договору не виконав щодо сплати такої суми і взагалі заяву позивача проігнорував. В зв'язку з вищенаведеним, а також посилаючись на вимоги ст.ст. 6, 16, 28 Закону України «Про страхування», позивач просив суд позов задовольнити. Окрім того, у зв"язку з невиконанням відповідачем умов укладеного договору позивач вказує на те, що йому було заподіяно значу моральну шкоду, оскільки грошові кошти, які він відкладав для більш-менш безбідного життя, фактично привласнені Відповідачем. Не покладаючись на пенсійну систему Держави, позивач самостійно сплачував страхові внески для самостійного забезпечення свого пенсійного життя. Він дуже сильно розраховував на вкладені гроші та до сих пір не може повірити що Відповідач всупереч вимогам законодавства не виконує взяті на себе зобовязання. В результаті цього [PERSON]Ш пережив сильний емоційний стрес і хвилювання, внаслідок чого це вплинуло на стан його здоровя та на атмосферу в сімї. Він продовжує постійно нервувати в результаті того, що сталося, а тому завдану моральну шкоду оцінює в 100 000,00 (сто тисяч) грн., які також просив суд стягнути з відповідача на його користь . В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд такий задовільнити. Відповідач, в судове засідання свого представника не направив, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність та письмових заперечень проти заявлених вимог не направляв. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позицію представника позивача , розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 28.02.2005 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування життя у формі Поліса страхування життя № 0001794 об'єктом страхування є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та додатковою пенсією страхувальника (позивача). За умовами вказаного договору страховик зобов'язався при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату на умовах, передбачених договором, а страхувальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі вносити страхові внески та виконувати інші умови договору. Позивач належним чином виконував умови вказаного договору страхування та щорічно сплачував страховий внесок відповідно до договору. Всього страхових внесків було сплачено за 12 років. Відповідно до п. 5 договору страхувальник має право на дострокове розірвання договору за своєю ініціативою та має право на отримання викупної суми, яка розраховується математично на день припинення Полісу залежно від періоду, протягом якого він діяв. Викупна сума формується тільки за накопичувальними програмами страхування життя після двох повних років дії договору. В період дії договору позивачем виконувались належним чином зобов'язання в частині сплати страхових платежів. Всього страхових платежів позивачем було здійснено за повних 12 років. В матеріалах справи відсутні докази щодо порушення будь-яких умов договору страхування життя з боку позивача - страхувальника. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про страхування» дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України. Статтею 997 ЦК України передбачено, що договір страхування може бути припинений у випадках встановлених договором або законом. Судом встановлено, що 28.02.2005 року між [PERSON]Ш та Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант Лайф» укладено Поліс страхування життя № 0001794. Відповідно до умов вищевказаного Полісу, предметом Полісу страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю Застрахованої особи. Згідно з умовами цього Полісу і правил страхування, Страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку, здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачеві, а Страхувальник зобов'язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору і Правил страхування. Вигодонабувачем за цим Договором є позивач [PERSON]Ш Відповідно до умов Полісу страхування життя № 0001794 від 28.02.2015 року, Страхувальник має право достроково припинити дію Договору та отримати викупну суму, розмір якої визначений в полісі та прив'язаний до вартості іноземної валюти - долару США. В даному випадку, як вбачається зі змісту полісу, Страхувальник має право на отримання викупної суми в розмірі 2496 доларів США на день здійснення виплати (за 12 повних років дії Полісу). В березні 2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про виплату йому коштів у зв"язку з настанням страхового випадку (дожиття до закінчення договору страхування) , проте відповідач зазначену заяву проігнорував, доказів зворотньому надано не було. Згідно з ч.ч. 6-8 ст. 28 Закону України «Про страхування» у разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Суду не було надано доказів належного виконання зобов'язань відповідачем та виплати викупної суми. Крім того, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято розпорядження від 01.11.2016 року № 2729 про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності ПАТ «УСК» Гарант-Лайф». Дане розпорядження набрало чинності, відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», через 30 календарних днів з дня його прийняття, а саме: 02.12.2016 року. Також, Нацкомфінпослуг прийнято розпорядження від 06.12.2016 року № 3056 «Про виключення Товариства з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи». Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Приписами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач виконав умови договору, однак відповідач страхувальнику за його письмовою заявою не надав право на отримання викупної суми і не провів виплату викупних сум, розрахованої в залежності від кількості страхових років, за які оплачені страхові платежі (внески, премії), а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача викупної суми за договором добровільного страхування життя, Поліс № 0001794 в розмірі 2496 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.112017 року становить 66134,94 - є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з тим, що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь суми коштів за завдані йому моральні страждання , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної частини позову з огляду на наступне. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"ю або смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За п. 5 ч. 1ст. 4Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції до внесення змінЗаконом від 19 травня 2011 р. № 3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції») було розділено підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Так, у разі заподіяння споживачу шкоди (збитків) дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, він мав право лише на відшкодування майнової шкоди (збитків). А в разі заподіяння шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією споживач мав право на відшкодування як майнової, так і моральної (немайнової) шкоди у випадках, передбачених законодавством. Пленум Верховного Суду України в п. 2 вказаної постанови надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону № 3390-VIпоняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно д ост. 711 Ц К(в редакції Закону № 3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цьогоКодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. В даній справі позивач не посилається на те, що моральна шкода була завдана внаслідок пошкодження його майна або каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, а тому немає підстав для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 661,34 грн.

Outcome: approved