Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування будинком ,[ADDRESS] мотивуючи свої вимоги тим , що відповідач по справі є його онуком, однак у вказаному будинку він не проживає і не проживав, витрат по утриманню будинку не несе , його особистих речев в будинку немає. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги за вищевикладеними обставинами та просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням вищевказаного будинку, оскільки відповідач у вказаному будину не проживає, лише був зареєстрованим , його речей у будинку не має. Допомоги ніякої позивач від онука не бачить, а навпаки між сторонами склалися складні , нестерпні стосунки . Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали, заперечили проти їх задоволення. Вказали, що дійсно відповідач у спірному будинку вже тривалий час не проживає . Відповідач вважає, що характер дідуся, позивача по справі, є надто конфліктним і тому це унеможливлює їх спільне проживання в будинку . Вислухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи ,судом встановлено , що позивач по справі є співласником будинку ,[ADDRESS], у відповідності до Договору міни від 25.05.2002 року (а.с.7) .Інишим співласником вказаного будинку є дружина позивача [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.19) . У вказаному будинку, у відповідності до Довідки ф.№ 3 (а.с.5) зареєстрованими є позивач по справі [PERSON] та його дружина [PERSON] ( станом на 30.09.2014 року ). Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується ,розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користувння та розпорядження своїм майном . Згідно Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 , наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою , яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача ( власника ) приміщення . Факт непроживання відповідача у спірному будинку стверджується актами, засвідченими КП "ЖЕО 111 Голосіївського району " від 09.09.2014 року , від 31.07.2012 року, 26.09.2012 року та від 22.11.2012 року . У відповідності до вимог ч.1 ст.150 ЖК України громадяни ,які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ) квартиру , користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати ,дарувати , здавати в оренду ,обмінювати ,закладати ,укладати інші не заборонені законом угоди . Як вбачається з положень ч.1 ст.405 ЦК України , ч.1ст.156 ЖК України право на користування житлом відповідно до закону мають члени сім"ї власника житла ,які проживають разом з ним .Житлове приміщення ,яке вони мають право займати ,визначається його власником . Судом встановлено , що відповідач по справі ніколи не був членом сім"ї позивача, спільно вони ніколи не проживали, не вели спільного господарства, не були пов"язані сімейними правами та обов"язками .Навпаки судом встановлено , що між сторонами по справі склалися напружені стосунки, хоча відповідач по справі є онуком позивача. Фактично жодних позитивних стосунків та контактів між сторонами не існує. За час розгляду справи судом сторона відповідача не зробила жодних кроків для покращення ситуації, яка склалася та налагодження стосунків. Крім того сторона позивача за час розгляду справи судом не вирішувала питання про усунення йому перешкод в користуванні вказаним будинком чи вселення в нього . В судовому засіданні було допитано ряд свідків , які є сусідами позивача по справі : [PERSON], [PERSON],[PERSON], які охарактеризували позивача, як трудолюбивого, доброзичливого сусіда , який самостійно веде господарство, збирає городину . Ніякої допомоги від відповідача ( онука ) сусіди не спостерігали . А взагалі вказали ,що [PERSON] приїзджав до позивача ще в дитинстві . Членами сім"і власника будинку ( квартири ) належать ,згідно вимог ст.156 ЖК України , належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України .( ч.1ст.64 ЖК України вказує ,що до членів сім"ї наймача належать дружина наймача ,їх діти і батьки .Членами сім"ї наймача може бути визнано і інших осіб ,якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне господарство . Незважаючи на те, що відповідач тривалий час зареєстрований за адресою [ADDRESS], він не бере участі в утриманні будинку та ремонті, не виконував обов"язків ,які покладаються на члена сім"ї власника будинк . Згідно вимог ст.7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " рішення суду про визнання особи такою такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку . За наведеного вище судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає та ніколи не проживав у будинку [ADDRESS] , не є членом сім"ї позивача ,який є співвласником будинку, не бере участі в утриманні будинку, своєю реєстрацією перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності, що є підставою для усунення таких перешкод шляхом визнання відповідача таки, що втратив право на користування будинком, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню . У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України , з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved