Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вказаним вище позовом просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, вказуючи на те, що нотаріус їй відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач в судове засідання не з»явилася, надала повноваження на представлення її інтересів своєму представнику - [PERSON] ( а.с.40-41). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать розписки в матеріалах справи на а.с.134-135. Відповідач - територіальна громада с. Пльохів в особі Пльохівської сільської ради свого представника в судове засідання не забезпечила, через канцелярію суду надавши лист про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а.с.68,133). Третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Бірюкова О.В., в судове засіданя не з»явилася, про свою згоду на участь у справі не заявила. Третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог - [PERSON], яка допущена до участі у справі за її заявою ( а.с.104-105) та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на письмові заперечення на а.с.140-142. Просили в задоволенні позову відмовити. Додатково [PERSON] пояснила, що в спірному будинку вона проживає з 2009 року, оскільки купила його у [PERSON] в кінці 2008 року, проте договір купівлі-продажу вони не оформляли так як у [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (№ 6-54цс12), прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, в якій зазначено, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об»єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об'єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з п. 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомзему Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 25 травня 1990 року № 69, у рядку «суспільна група господарства» записується станом на 1 січня відповідного року одна з наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася в залежності від зайняття голови господарства (сім'ї). Поняття суспільної групи господарства було припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки № 885-XII було введено в дію Закон України «Про власність». До правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору та майно господарств інших суспільних груп, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність відповідного господарства, а саме: право власності на майно, яке належало двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Як вбачається з довідок виконавчого комітету Пльохівської сільської ради, згідно записів погосподарських книг сільської ради житловий будинок по [ADDRESS] був зареєстрований за [PERSON] з 1963 року. Станом на 15.08.1991 року господарство [PERSON] відносилось до категорії „колгоспний двір", і вона була головою колгоспного двору. Земельна ділянка за даною адресою, згідно земельно-кадастрової книги була виділена під забудову і зареєстрована з 1963 року за [PERSON](а.с. 58-59,61). Дані довідки видані на підставі записів погосподарської книги та земельно-кадастрової книги, підписані сільським головою та скріплені печаткою ради, а тому підстав сумніватися у вказаній в них інформації, у суду не має. Таким чином, [PERSON] за життя набула право власності на домоволодіння по [ADDRESS]. Як вбачається з копії заповіту, складеного 02 лютого 1988 року та посвідченого державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном на користь [PERSON] (а.с.65 звор.). Відповідно до записів свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року (а.с.13). Після смерті [PERSON], спадщину за заповітом прийняв [PERSON], за заявою якого в Чернігівській районній державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №425/2008. До спадкового майна належить вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами. [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад, майновий пай, право на земельну частку (пай). Свідоцтво про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок [PERSON] не видавалося. ( а.с.64-66) Таким чином, до [PERSON], як до спадкоємця за заповітом, перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON], зокрема і право власності на домоволодіння по [ADDRESS]. Проте, своє право на вказаний житловий будинок [PERSON] не оформив належним чином, про що свідчить довідка з КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризація» від 24.06.2015 року, згідно якої право власності на спірний будинок зареєстрованим не значиться (а.с.113). Відповідно до записів свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року (а.с.71). Згідно копії спадкової справи, яка надійшла від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Бірюкової О.В., спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла його донька [PERSON], позивач по справі. Інші спадкоємці - дружина [PERSON] та донька [PERSON] від своєї частки у спадщині відмовилися на користь [PERSON]. Таким чином, відповідно до ст.1218 ЦК України, до позивача [PERSON] перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON], зокрема і на спірний будинок. У зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок , на підставі п.п.4.12, 4.15, розділу 4, Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 р. № 282/20595, [PERSON] було відмовлено у видачі на її ім'я після померлого [INFO] року [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що відображено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу - Бірюковою О.В. від 29.09.2014 року (а.с.91). Вказане свідчить, що позивач позбавлена можливості іншим шляхом довести своє право власності на вказаний житловий будинок за законом. Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення нею права на спадщину за законом в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Суд вважає, що в даному випадку наявністю вказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу - Бірюковою О.В. доведено неможливість позасудового оформлення права власності на вказаний будинок через відсутність на нього правовстановлюючих документів та пасивне заперечення наявності у позивача суб'єктивного цивільного права на спадкування вказаного житлового будинку, яке безпосередньо не спричиняє шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб"єктивного права. Доводи третьої особи [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] не набули права власності на спірний будинок, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON], як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], можливо визнати право власності на спірне домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved