Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У листопаді 2014 р. позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір від 06.12.2011 р. № 006476 з моменту вчинення, укладений між позивачем та відповідачем; стягнути з ТОВ "Архбудекспертиза" на її користь кошти загальною сумою 12499,95 грн., як незаконно отримані за наслідками укладення вказаного договору, 7000,00 грн. завданої моральної шкоди, а також судовий збір. Позивач подала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - за місцем реєстрації, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, 06.12.2011 р. між [PERSON] та ТОВ "Архбудекспертиза" укладено Договір № 006476 з метою отримання позики на купівлю нерухомості. Перед укладенням оскаржуваного договору позивач ознайомлювалася із його змістом, проте мало що зрозуміла з нього. Оскільки довірена особа відповідача запевнила, що договір не порушує жодних прав позивача та розроблений і складений відповідно до вимог законодавства, то останній його підписав. Жодних витрат сторонами узгоджено не було. Сама програма підписувалася позивачем вже в останній момент, а консультант його постійно квапила у зв'язку з великою кількістю інших клієнтів та лімітованим часом, що відводився на роботу з однією людиною. Оскільки довірена особа відповідача запевнила, що договір не порушує жодних її прав та розроблений і складений відповідно до вимог законодавства, то [PERSON] його підписала. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, за цим Договором відповідач за згодою позивача, зобов'язується вчинити від імені та за її рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного у Додатку № 1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми "Б.А.Н.К. Платинум" що міститься в Додатку № 2 до даного Договору, і які є невід'ємними частинами цього Договору, у т.ч.: а) сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування, присвоїти і повідомити учаснику його код у групі; б) організовувати та проводити асигнаційні заходи, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику; в) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Стаття 2 оспорюваного договору визначає перелік обов'язків учасника. З матеріалів справи чітко видно, що позивач [PERSON] добросовісно виконувала всі умови договору та своєчасно внесла вступний платіж та вносила загальні платежі, що підтверджується копіями квитанцій, що знаходяться в матеріалах справи/а.с.8 - а.с.23/, однак вказаний товар так і не отримала. Відповідно до п.1.3 договору № 006476, учасник доручив адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування фонду групи та його розподілу, а також здійснювати оплату товару на користь учасників групи чи надавати відповідні суми у позику. В додатку №2 до вказаного договору вказано, що асигнаційний захід - це захід по розподілу фонду групи, за результатами якого надається дозвіл шляхом дії механізмів, передбачених цим додатком. Фонди групи - це сума чистих внесків сплачених учасниками, що витрачаються на їх користь та знаходяться на спеціальному рахунку адміністратора. Дозвіл - це право на отримання товару на підставі якого Адміністратор проводить оплату товару, організовує його передачу у власність учаснику, або надає відповідну суму у позику. Дозвіл надається за результатами асигнаційного заходу. Відповідно до ч.ч. 1,2, ст. 215 ЦК Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються, як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином вказаний закон установив недійсність правочинів, здійснений з використаннями нечесної підприємницької діяльності, яка полягає зокрема у введені в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Оскільки [PERSON] сплачувала кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, ТОВ "Архбудекспертиза" без залучення власних коштів, формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалася передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи. Відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно ч.3 ст. 23 ЦК Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки позивач не надала жодних документів на підтвердження моральної шкоди, суд, вважає ці вимоги позивача необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial