Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що 11.06.14 р. між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, за яким він передав відповідачеві грошову позику в розмірі 2 000 доларів США із строком повернення до 11.07.14 р. для особистих потреб. Грошові кошти було передано в момент підписання розписки. За даними офіційного курсу валют Нацбанку України за станом на 11.02.15 р. 1 долар США еквівалентний 25 000 гривень. Вважає, що тому заборгованість відповідача перед ним за станом на 11.02.15 р. складає 50 000 грн.. За станом на 11.07.14 р. сума позики не повернута. Розмір фінансової санкції - 3 % річних від суми боргу складає 879 грн. за 214 днів прострочення виконання боргового зобов"язання. Загальна сума боргу з урахуванням санкцій складає 50 879 грн.. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 50 000 грн., 3 % річних у розмірі 879 грн., а всього 50 879 грн., судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами, суду додатково пояснив, що він позичив відповідачеві вказану суму у доларах США і відповідач добровільно суму боргу не повертає, на його дзвінки не відповідає. Просить позов задовольнити, стягнути суму боргу з врахуванням курсу валют в Україні за станом на 11.02.15 р., суму 879 грн. в якості санкцій за 214 днів прострочення виконання зобов"язання, починаючи з 11.07.14 р. до 11.02.15 р.. Не заперечив проти заочного розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 224 - 228 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 224 - 228 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Відповідно ст. 1 046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики). Як зазначено у ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору й вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту й інших вимог, які звичайно ставляться. Як вбачається з копії та оригіналу розписки відповідача, наданого суду позивачем, відповідач, дійсно, за станом на 11.06.14 р. письмово зазначав про те, що взяв у позивача в борг кошти в сумі 2 000 доларів США, за курсом Нацбанку України за станом на 11.06.14 р. 1 долар США відноситься до 11,20 грн., та зобов"язується повернути суму позики до 11.07.14 р.. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Як зазначено у ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Крім того, сума боргу за станом на 11.02.15 р. є еквівалентною сумі, що дещо перевищує суму 50 000 грн., з огляду на офіційно встановлений за станом на 11.02.15 р. Нацбанком України курс гривні до іноземних валют, зокрема, долара США. Однак, з огляду на положення ст. 11 ЦПК України, за якими суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги, - суд вважає, що підстав виходити за межі позовних вимог позивача немає. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, дійсно, 11.06.14 р. отримав від позивача в борг 2 000 доларів США, які зобов"язувався повернути до 11.07.14 р., однак, за станом на 11.02.15 р. і дату розгляду справи судом зокрема, свого зобов"язання не виконав. А тому сума боргу, що за станом на 11.02.15 р. є еквівалентною сумі 50 000 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і сума 879 грн., що складає 3 % річних від суми боргу за період з 12.07.14 р. включно по 11.02.15 р., що складає 214 днів. (3 % річних х 214 днів (період прострочення виконання зобов"язання, починаючи з 12.07.14 р. включно по 11.02.15 р.) : 365 днів (кількість днів у році) : 100 % = 879 грн.). Згідно з оригіналом квитанції № 29/357 від 24.02.15 р., позивач сплатив 509 грн. судового збору, при потребі сплатити суму 508 грн. 79 коп. згідно з положеннями Закону України "Про судовий збір". А тому лише та частина понесених позивачем фактично судових витрат, що підлягала сплаті позивачем при зверненні з розглядуваним позовом до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved