Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Зазначає, що 12 лютого 1994 року між нею та відповідачем укладено шлюб в Пулино-Гутській сільській раді Червоноармійського району, про що складено відповідний актовий запис №3. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . З часом подружні відносини між нею та відповідачем погіршились. Подружнє життя не склалося, спільний сімейний побут не підтримується у зв"язку з різними поглядами на життя. Шлюб носить формальний характер, примирення та збереження шлюбу не можливе. Подружні відносини між ними фактично припинені. Вони проживають окремо. Син проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач дитиною не цікавиться, не зустрічається з ним та не підтримує фінансово. Усі необхідні витрати на забезпечення дитини одягом, взуттям, харчуванням, розвагами, купівлю речей як для розумового, так і фізичного розвитку дитини вона здійснює самостійно. Враховуючи вищевикладене, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 12.02.1994 в Пулино-Гутській сільській раді Червоноармійського району та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі сплаченого судового збору. Ухвалою судді від 06.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09 год. 30 хв. 28 січня 2021 року, яке було неодноразово відкладено. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю та не заперечував щодо їх задоволення. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як передбачено ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 лютого 1994 року, виданого Пулиногутською сільською радою Червоноармійського району Житомирської області, учасники справи уклали шлюб 12 лютого 1994 року, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено запис за №3 (а.с.6.). Із копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 18 листопада 2009 року, вбачається, що учасники справи являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося, спільний сімейний побут не підтримується у зв"язку з різними поглядами на життя, спільне господарство не ведеться та розвиток сім"ї не здійснюється. На даний час разом не проживають, спільного бюджету та господарства не ведуть. Зберегти сім`ю та примиритися сторони не бажають. Отже суд вважає, що подальше перебування подружжя у шлюбі, суперечить їх інтересам, а тому приходить до висновку про необхідність розірвання вказаного шлюбу. Щодо позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд дійшов до наступного висновку. За правилами ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини, так і на батька. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З вищенаведених підстав суд приходить до переконання про те, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, те що відповідач за станом здоров`я є працездатним, інших осіб на утриманні не має, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на дитину, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, тому з нього слід стягнути на користь позивача аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.12.2020 і до досягнення повноліття дитини. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів неповнолітніх дітей допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з нього слід стягнути на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову про розірвання шлюбу в розмірі 420, 40 грн, а інші 50 відсотків судового збору в сумі 420,40 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів на дитину, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідача в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved