Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

04 лютого 2021 року [PERSON] звернулася з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 4000 грн. на кожну дитину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя між ними, як подружжям, не склалося у зв`язку з втратою почуття любові, поваги та взаєморозуміння, їхній шлюб було розірвано та малолітніх дітей залишено на проживання з нею, які знаходяться на її утриманні. Син [PERSON] навчається в ЗОШ №4 м.Івано-Франківська та дочка [PERSON] за їхньою домовленістю навчається в Болехівському ліцеї №1. Позивач вказує про те, що вона офіційно не працює, немає постійної заробітної плати, проживає в квартирі по договору найму, тобто має скрутне матеріальне становище і діти потребують матеріальної допомоги. На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їхніх дітей, хоча має суттєві заробітки і отримує значні прибутки та доходи від ведення господарської діяльності, як фізична особа-підприємець. Тому має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. 08 лютого 2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і призначено перше судове засідання. 16 лютого 2021 року відповідач подав відзив, в якому заперечує проти задоволення позову, так як факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема тому, що він жодного утримання на дітей не надає, оскільки після розірвання між сторонами шлюбу увесь час продовжував надавати дітям матеріальну допомогу. А дочка [PERSON] і так увесь цей час із моменту розірвання шлюбу проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Вважає, що кошти, які позивач хоче отримувати ніби-то на дітей, знову підуть на задоволення її власних потреб та на різного роду дозвілля, яке не вписуються у жодні норми моралі. Зокрема, ним подано позов до суду про визначення фактичного проживання з ним його малолітніх дітей. 27 квітня 2021 року представником позивача [PERSON] ( ордер серія ІФ №102062) від імені позивача [PERSON] подано заяву про відмову в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в сумі 4000 гривень та просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 4000 гривеньна утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 89-93). 27 квітня 2021 року суд визнав явку позивача обов"язковою. 06 травня 2021 року ухвалою суду прийнято заяву позивача щодо відмови в частині позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 4000 гривень та провадження у цій частині позовних вимог закрито. Суд, заслухавши вступне слово позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням письмових заперечень відповідача, суд приходить до наступного висновку. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу відносин щодо розміру витрат на утримання дитини сина [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі, в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11) Згідно рішення Болехівського міського суду від 04 березня 2020 року шлюб між ними розірвано, діти залишені на проживанні з матір`ю [PERSON] (а.с.12-13). Разом з тим, з акту обстеження матеріально- побутових умов вбачається, що дочка [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.64). Окрім того, факт проживання дочки [PERSON] з батьком та перебування на його утриманні підтвердила в судовому засіданні сама позивач, відмовившись від позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дочки з відповідача. На даний час син [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні позивача, проживаючи з нею в м.Івано-Франківськ та навчається в Ліцеї №4 Івано-Франківської міської ради у 1-Б класі (а.с.65). Позивач проживає разом з малолітнім сином, який має щадовільний стан здоров"я, в орендованій квартирі по [ADDRESS] , що стверджується договором оренди від 25 січня 2021 року (а.с.77-78). Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання свого малолітнього сина [PERSON] , оскільки він є його батьком. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, займається підприємницькою діяльність, зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.82), має самостійний дохід, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця (а.с.74-75). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира по [ADDRESS] та домоволодіння за адресою [ADDRESS] і земельна ділянка за адресою: Івано-Франківська обл., м.Болехів, с/рада Поляницька (а.с.80-81). При цьому, як встановив суд, вказане домоволодіння та земельна ділянка, зареєстроване на ім"я відповідача, набуте за час перебування в шлюбі з позивачем. Разом з тим, квартиру, площею 69,7 кв.м. [PERSON] придбав 23.07.2020року, тобто після розірвання шлюбу з позивачем, що є його особистою власністю та свідчить про його майновий стан. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Маючи достовірну інформації про мінливі доходи відповідача від підприємницької діяльності, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, як про це просить позивач. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Виходячи із віку дитини сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць повинен бути не меншим за 2395 грн., відповідно, мінімальний розмір аліментів становить 1197.5 грн. В судовому засіданні відповідач вказав про спроможність ним сплачувати аліменти в розмірі 1500грн. на сина [PERSON] . Разом з тим, при визначенні розміру аліментів в даному спорі суд, з додержанням вимог ст.182 СК України, враховує, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, працює, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців зареєстрований як фізична особа-підприємець, має достатній рівень життя, який дозволив йому набути нерухоме майно, а також те, що на його утриманні перебуває дочка [PERSON] , яка досягла 13 річного віку та потребує більших витрат на її утримання в порівнянні з сином [PERSON] , який проживає з позивачем та приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 2800 грн. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків у утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, зважаючи на відсутність доказів щомісячних витрат на дитину. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, що стягуються рішенням суду, в значно більшому розмірі, ніж визнає відповідач ( 1500грн.), оскільки, на переконання суду, можливість придбати жилу нерухомість свідчить про наявність коштів у відповідача, необхідних для сплати аліментів у більшому розмірі, ніж визнаються ним. При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України). Згідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами - 04 лютого 2021 року, то з 05 лютого 2021 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення сином повноліття. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідач у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК має сплатити судовий збір в сумі 908 грн. в дохід держави. На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial