Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав, суду пояснив, що відповідно до боргових розписок від 20.03.2013 року та від 02.04.2014 року [PERSON] позичив у нього 750 доларів США, та відповідно 3800 доларів США що згідно з курсом НБУ станом на 23.10.2014 року становить 58922,85 грн. В обумовлений між ними термін відповідач заборговану йому суму коштів не повернув та на сьогоднішній день взагалі уникає розмов в цього приводу. Наведені обставини свідчать про його умисне ухилення від повернення позичених коштів, що змушує його звернутись із вказаним позовом до суду. Просить позов задоволити та стягнути із відповідача в його користь загальну суму боргу за договором позики - 62 452,94 грн, (шістьдесять дві тисячі чотириста п"ятдесять дві гривні 94 копійки), яка складається із: 58 922,85 грн. - основна сума боргу; 2 797,52 грн - 3% річних а також витрати понесені із оплатою судового збору в сумі 732,57 грн. А також суму моральної шкоди, яку оцінює в 10 000 грн. Відповідач в справі [PERSON] в судові засідання на 11.11.2014 та 25.11.2014 року не з"являвся будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи по суті. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до часткового задоволення із наступних підстав: Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.57 ЦПК України, зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до положень ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Таким чином, ураховуючи вищенаведені положення закону не може доводитися свідченням свідків, а також поясненнями сторін не лише заперечення факту вчинення або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Із письмових розписок від 20.03.2013 року (а.с.7) та від 02.04.2014 року (а.с.8), оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] 20.03.2013 року кошти в сумі 750 доларів США, які зобов"язувався повернути до 20.05.2013 року та 02.04.2013 року отримав 3800 доларів США, які зобов»язувався повернути до 02.10.2013 року. Вказаний факт засвідчується власноруч написаними розписками [PERSON] , в присутності двох свідків. При цьому, в ході судового розгляду відповідачем не подано суду письмових заперечень, а ні по факту написання та підпису боргових розписок від 20.03.2013 року та від 02.04.2013 року (а.с.7, 8) , а ні доказів в підтвердження виконання ним свого боргового зобов"язання. Таким чином судом встановлено, що фактично відповідно до договору позики від 20.03.2013 року (а.с.7) та від 02.04.2014 року (а.с.8) відповідач в справі [PERSON] отримав від [PERSON] 20.03.2013 року кошти в сумі 750 доларів США, які зобов"язувався повернути до 20.05.2013 року та 02.04.2013 року отримав 3800 доларів США, які зобов»язувався повернути до 02.10.2013 року. Загальна сума боргу складає 4550 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 23.10.2014 року становить 58 922,85 грн. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч. 1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Також, згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З довідки НБУ (а.с.13) вбачається, що станом на час підготовки позову, 23.10.2014 року офіційний курс гривні щодо американського долара становить 1295,0077 за 100 одиниць. Таким чином, за борговими розписками від 20.03.2013 року та від 02.04.2013 року борг [PERSON] перед [PERSON] становить: 58 922,85 грн. - основної суми боргу. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку за прострочені дні відповідачем на день ухвалення рішення за договорами його позик від 20.03.2013 року та від 02.04.2013 року, три відсотки річних становлять 2797,52 грн . Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить: 58 922,85 грн. - основна сума боргу та 2 797,52 грн - 3% річних. За вищенаведених підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні вимоги позивача в цій частині. Окрім цього, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивача оплачений ним судовий збір в сумі 732,57 грн. Разом із тим в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження вимога позивача в частині стягнення в його користь із відповідача розміру моральної шкоди, яку [PERSON] оцінив в сумі 10000 грн., більше того відшкодування моральної шкоди за невиконання боргового зобов"язання не обумовлювалось сторонами в самих розписках, які прирівнюються до укладеного між ними договору позики, саме якими визначались умови їх укладення та відповідно підписаними відповідачем в підтвердження взятих на себе зобов"язань, за виконання яких [PERSON] несе відповідальність. Таким чином в частині стягнення моральної шкоди в позові [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного ст. ст. 23, 625, 1046, 1047, 1050, 1167 ЦК України,

Outcome: approved