Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

\~ [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], ТОВ «Міратех Корпорація», ТОВ «Рента-Вінниця» про визнання недійсними договори оренди, мотивуючи його тим, що вони з відповідачем [PERSON] перебували у шлюбі з 05.02.1997 р. У період шлюбу було побудовано нежитлове офісне приміщення, площею 264,0 кв.м по вул. Грушевського, буд. 22, № 5, яке є спільною сумісною власністю. Тривалий час приміщення здавалось ними в оренду ПАТ «Терра Банк», яке у жовтні 2013 р. припинило орендувати приміщення. У жовтні 2014 р. вони з [PERSON] припинили спільне проживання, проте фактично шлюб розірвано не було. У лютому 2015 р. вона дізналась про те, що 14.10.2014 р. [PERSON] уклав договір оренди зазначеного приміщення з ТОВ «Рента-Вінниця», керівником якого є він. Договір був укладений без її відома і без погодження з нею жодних умов. 23.12.2014 р. ТОВ «Рента-Вінниця» уклало договір оренди приміщення з ТОВ «Міратех Корпорація». Зазначені договори оренди порушують її права та суперечать положенням ст. 65 СК України, як такі, що укладені без її згоди. Просить визнати недійсними договір оренди нерухомого майна №1 від 14.10.2014 р., укладений між [PERSON] і ТОВ «Рента-Вінниця» щодо приміщення по вул. Грушевського, 22/5 м. Вінниці, і договір оренди №52М/1214 нежитлового приміщення від 23.12.2014 р., укладений між ТОВ «Рента-Вінниця» і ТОВ «Міратех Корпорація» щодо приміщення по вул. Грушевського, 22/5 м. Вінниці, та повернути приміщення власнику. (а.с. 52-55, 166) В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин. Позивач додатково пояснила, що вона не заперечує, щоб ТОВ «Міратех Корпорація» орендувало спірне приміщення, але вона разом з [PERSON] має бути орендодавцем та отримувати половину орендної плати. Відповідач [PERSON] (він же представник відповідача ТОВ «Рента-Вінниця»), його представник [PERSON] позов не визнали, суду пояснили, що спірне приміщення не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON]. Воно придбане [PERSON] за власні кошти, використовується ним як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, а тому [PERSON] не повинен був погоджувати з [PERSON] укладення договорів оренди. Просять у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ТОВ «Міратех Корпорація» в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. (а.с. 65, 87, 105, 145, 171) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.02.1997 р. (а.с. 4), шлюб розірвано рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15.04.2015 р. (а.с. 148) Під час шлюбу [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири від 10.08.2006 р. придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 80 кв.м, на ім"я [PERSON], право власності зареєстровано 11.08.2006 р. в КП ВООБТІ (реєстрова книга №370, реєстровий №124/33876). (а.с. 72-73, 74) Згодом було здійснено перебудову і добудову зазначеної квартири. Рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці від 08.02.2008 р. (срава №2-1430/2008) за [PERSON] визнано право власності на новостворене нерухоме майно по вул. Грушевського, 22, № 5 м. Вінниці, яке після самочинного переобладнання і добудов має загальну площу 267,6 кв.м. (а.с. 125-127) Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.05.2010 р. №1076 КП «ВМБТІ» доручено видати свідоцтво про право власності взамін рішення Ленінського райсуду м. Вінниці від 08.02.2008 р. (срава №2-1430/2008). (а.с. 75-76) 27.05.2010 р. виконавчим комітетом Вінницької міської ради на підставі рішення від 27.05.2010 р. №1076 взамін рішення Ленінського райсуду м. Вінниці від 08.02.2008 р. (срава №2-1430/2008) на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нежиле приміщення по вул. Грушевського, 22, приміщення 5, загальною площею 264 кв.м. (а.с. 59) 17.06.2010 р. КП «ВМБТІ» зареєстровано право власності [PERSON] на зазначене нежитлове приміщення. (а.с. 77) 14.10.2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Рента-Вінниця» (засновником та керівником якого є [PERSON]- а.с. 67-69) укладено договір оренди нерухомого майна №1, відповідно до якого [PERSON] передав в оренду ТОВ «Рента-Вінниця» нежитлове приміщення по вул. Грушевського, 22/5, загальною площею 264 кв.м. Вказана обставина визнана відповідачем [PERSON], а тому відповідно до положень ст. 61 ч. 1 ЦПК України не потребує доказування. Оригіналу чи копії зазначеного договору оренди сторонами суду не надано. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що оригінал договору оренди нерухомого майна №1 від 14.10.2014 р. викрадений, відновити договір він не захотів. 23.12.2014 р. між ТОВ «Рента-Вінниця» та ТОВ «Міратех Корпорація» укладено договір оренди нежитлового приміщення №52М/1214, згідно якого ТОВ «Рента-Вінниця» передало ТОВ «Міратех Корпорація» у тимчасове платне користування (оренду) нежитлове приміщення по вул. Грушевського, 22/5, загальною площею 264 кв.м. (а.с. 107-112) Пунктом 1.2. договору визначено, що право орендодавця укласти цей договір підтверджується договором оренди нерухомого майна №1 від 14.10.2014 р., який укладено між власником та орендодавцем (зазначене також підтверджує факт укладення 14.10.2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Рента-Вінниця» договору оренди нерухомого майна №1). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідачем [PERSON] згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України не доведено того, що приміщення по вул. Грушевського, 22/5 м. Вінниці є його особистою приватною власністю відповідно до ст. 57 СК України. Відповідач [PERSON] з 23.03.1999 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець. (а.с. 128-129) Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ч.1 ЦК України). Майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. (Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України № 6-21цс15 від 11 березня 2015 р.) На підставі викладеного суд дійшов висновку, що нежитлове приміщення по вул. Грушевського, 22/5 м. Вінниці, загальною площею 264,0 кв.м, набуте [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу за рахунок належних подружжю коштів. Відповідач [PERSON] не надав суду належних і допустимих доказів того, що спірне нежитлове приміщення було придбане ним за кошти, які належали йому особисто, тобто, приміщення є обєктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON]. Про те, що приміщення по вул. Грушевського, 22/5 м. Вінниці є спільною сумісною власністю сторін [PERSON] також свідчить позовна заява [PERSON] про поділ майна подружжя (цивільна справа №127/1818/15-ц, що перебуває у провадженні Вінницького міського суду Вінницької облсті), де позивач чітко зазначає, шо зазначене приміщення є спільним майном, набутим під час шлюбу з [PERSON] (а.с. 161-163) Згідно ст. 65 ч. 3 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Розпорядження майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 ч. 2 СК України). Згідно ст. 369 ч. 2 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (ст. 369 ч. 4 ЦК України). Договір оренди нерухомого майна №1 від 14.10.2014 р. щодо приміщення по вул. Грушевського, 22/5 м. Вінниці укладено між [PERSON] та ТОВ «Рента-Вінниця» без згоди співвласника майна - позивача [PERSON] На підставі викладеного суд вважає необхідним визнати недійсними правочини: договір оренди нерухомого майна №1 від 14.10.2014 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Рента-Вінниця», а також договір оренди №52М/1214 нежитлового приміщення від 23.12.2014 р., укладений між ТОВ "Рента-Вінниця" і ТОВ "Міратех Корпорація" щодо приміщення по вул. Грушевського, 22/5 м. Вінниці, об"єкт договорів - приміщення по вул. Грушевського, 22/5 м. Вінниці повернути власнику відповідно до ст. 216 ч. 2 ЦПК України.

Outcome: approved