Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 4 грудня 2013 року між ним, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у відповідності з яким, він надав, а останній отримав грошові кошти в сумі 8400 доларів США, що є еквівалентним сумі 67141,20 гривень за куросм НБУ на момент укладення договору. На підтвердження укладення договору позики була написана розписка, яка підтверджує передання ним визначеної суми грошей. Згідно умов розписки передбачено, що зазначену суму грошей [PERSON] зобов"язується повернути йому в строк до 1 вересня 2014 року. На момент подачі позовної заяви, боржником не повернуто суму позики, також жодних дій стосовно повернення грошей [PERSON] не вчинив. Очевидним є той факт, що позичальник умисно ухиляється від виконання своїх обов"язків, стосовно повернення грошових коштів. Відповідач прострочив виконання грошового зобов"язання на 28 місяців з 1 вересня 2014 року по 1 січня 2017 року, тому зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі наведеного просив стягнути з відповідача [PERSON] в його користь борг в сумі 8400 доларів США в гривневому еквіваленті на момент проголошення рішення за договором позики від 4 грудня 2013 року, 4699,89 гривень 3% річних за користування коштами та 59915,48 гривень нарахувань від інфляції за термін з 1 вересня 2014 року по грудень 2016 року включно, за порушення грошового зобов"язання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Представник позивача [PERSON] надав заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Вивчвши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (кредитор) передає \~іншій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язаний \~ повернути кредитору таку ж суму грошових коштів \~ або таку ж \~ кількість речей того ж роду і такої ж \~ якості . Договір позики вважається укладеним в\~ момент передачі грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~ З матеріалів справи, досліджено, що 4 грудня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладеного договір позики, виражений у вигляді розписки. Згідно вказаного договору [PERSON] отримав в борг 8400 доларів США та зобов'язався повернути позивачу ці грошові кошти у строк до 1 вересня 2014 року. Судом встановлено, що позивачем неодноразово ставилися вимоги до відповідача про виконання умов договору (розписки), однак такі проігноровані й невиконані по даний час. У зв'язку з чим позивачем звернено позов до суду. З положень статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання \~і одностороння зміна \~умов договору не допускається. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичними вимогами, що пред'являються. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу,якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Згідно Наказу Міністерства фінансів від 10.08.2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку трьох відсотків річних, долученого до позовної заяви, сума трьох відсотків за прострочення виконання зобовязання щодо повернення 8400 доларів США, складає у гривневому еквіваленті за період з 1 вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року 4699,89 гривень. При цьому, цей розрахунок трьох відсотків річних, складений позивачем на момент укладення договору (4 грудня 2013 року) від простроченої суми в гривневому еквіваленті в розмірі 67141,20 гривень. Зокрема, три проценти річних з 1 вересня по 31 грудня 2014 року становить: 67141,30*3/100=2014,23; 2014,23/12=167,85; 167,85*3=503,55 гривень. З 1 січня по 31 грудня 2015 року - 67141,20*3/100=2014,23 гривень. З 1 січня по 31 грудня 2016 року -67141,20*3/100=2014,23 гривень. З 1 січня по 1 лютого 2017 року - 67141,20*3/100=2014,23; 2014,23/12=167,85; 167,85*1=167,85 гривень. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Установивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом яких [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті 8400 доларів США, то до таких грошових зобовязань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях не застосовується. З наведених підстав позовні вимоги в частині відшкодування інфляційних втрат за прострочення виконання зобовязання, визначеного у доларах США, не можна визнати законними й обґрунтованими та в свою чергу не можуть бути задоволені. За таких обставин, та аналізуючи норми наведеного законодавства, враховуючи, що на час розгляду справи в суді відповідач [PERSON] не надав суду жодних переконливих доказів на спростування доводів позивача, заперечень, а також те, що під час розгляду справи судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, суд вважає, що зобовязання порушене з вини відповідача, а доводи позивача [PERSON] частково базуються на правовому обґрунтуванні і порушене внаслідок цього право позивача потребує судового захисту, шляхом стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] боргу за договором позики (розписки) в сумі 8400 доларів США в перерахунку на гривневий еківалент згідно ставки НБУ на день винесення рішення, 10 травня 2017 року, 222684 гривень та 4699,89 гривень, як три проценти річних від простроченої суми. \~ \~ Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, як громадянин, віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України, слід стягнути судовий збір в сумі 2273,84 гривень.

Outcome: partial