Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON], яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON], з позовною заявою до [PERSON] та Комунального підприємства «Управління міського господарства» про визнання недійсним та скасування розпорядження про приватизацію майна та свідоцтва про право власності на житло, третя особа орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстровану шлюбі з 18 серпня 2004 року. Від шлюбу народилась дитина - [PERSON], інтереси якого також представляє позивачка - його мати. Під час перебування у шлюбі вони проживали у житловій квартирі [ADDRESS]. Дана квартира перебувала на балансі ЦЄЗ м. Красноармійська. У 2010 році вони з [PERSON] вирішили скористатися своїм правом на безоплатну приватизацію майна та приватизувати вказану квартиру, у якої постійно проживали. 23 квітня 2014 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка разом з сином [PERSON] продовжує проживати у даній квартирі. Однак, зараз відповідач по справі [PERSON] звернувся до неї з проханням звільнити житлову квартиру [ADDRESS], вказуючи при цьому, що він є власником цієї квартири. На її висловлювання щодо того, що вона разом з їх неповнолітнім сином також є власниками цієї квартири, [PERSON] зазначив, що вони не мають права власності на цю квартиру.Після цієї розмови позивачка прийшла до дому та почала перебирати речі, які відповідач по справі залишив у цієї квартирі, та у цих речах нею було знайдено правовстановлюючі документи на спірну квартиру з яких їй стало відомо, що житлова квартира [ADDRESS] була приватизована та зареєстровано право власності лише на [PERSON], а вони з сином у цієї приватизації участь не приймали. Вважає, що це є порушенням її прав та прав їхнього неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], так як у цій житловій квартирі на час її приватизації крім [PERSON] постійно проживали і позивачка разом з сином, у зв'язку з чим відповідно до норм діючого законодавства мали право на приватизацію. Більш того, відповідач по справі знав про те, що вона з їх сином також бажають прийняти участь у приватизації, однак обманним шляхом, не повідомляючи її про свої наміри здійснив приватизацію вищевказаної квартири, скривши від неї той факт, що вони з сином не приймали участь у приватизації. Відповідач по справі завіряв позивачку, що в приватизації цієї квартири приймають участь і вона з сином. Все це вимушує позивачку звернутися до суду з цим позовом про визнання недійсними та скасування розпорядження про приватизацію спірної квартири та свідоцтва про право власності на неї. Позивачкою було пропущено строк на звернення до суду, однак, вважає, що строк пропущено нею з поважних причин, оскільки про порушення своїх прав вона дізналась у серпні 2016 року. Позивачка просить суд поновити їй строк на звернення до суду. Визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації [NUMBER] від 09.02.2010 року, яке видане Комунальним підприємством "Управління міського господарства" м. Красноармійська. Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 9.2.2010року, яке видано Комунальним підприємством "Управління міського господарства" м. Красноармійська згідно з розпорядженням [NUMBER] від 09.02.2010 р. про передачу квартири [ADDRESS] на праві приватної власності [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечував проти позовних вимог, надав суду заперечення в яких зазначив, що йому на праві власності належала квартира яка знаходилась за адресою: [ADDRESS] (яка залишилась йому в спадщину після смерті батька). У даній квартирі відповідач не мешкав, а мешкав та був зареєстрований за місцем проживання своєї матері у квартирі за адресою: [ADDRESS]. У 2009 році квартиру, яка знаходиться на м-ні «Южний» продав, т.я. йому потрібні були кошті для здійснення обміну квартири у якій він мешкав на той час, тобто, яка знаходиться на [ADDRESS] на квартиру за адресою [ADDRESS]. Даний обмін і здійснив у цьому ж році. У даний квартирі був зареєстрований один. Дружина відповідача та син були зареєстровані за місцем проживання матері дружини за адресою [ADDRESS], де вони і зареєстровані до теперішнього часу. У 2010 році відповідач скористався своїм правом на безоплатну приватизацію майна та приватизував спірну квартиру. Дружина також збиралася скористатися своїм правом на приватизацію, але збиралась приватизувати квартиру своєї матері, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], чи скористалась дружина своїм правом на приватизацію житла відповідач також не знає і перевірити не має змоги. З метою здійснення приватизації квартири, виконуючи приписи п. 20, 21 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», які передбачає, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Тобто у зв'язку з тим, що у квартирі був прописаний один відповідачу була надана довідка про те, що він один проживає і прописаний та має право на житло. Приватизація була проведена на підставі довідки про склад сім'ї, де була зазначена одна особа, що відповідає дійсності на момент проведення приватизації, оскільки, згідно відмітки в паспорті позивача вона була прописана за іншою адресою. Враховуючи вищевикладене вважає, що приватизація квартири була проведена в межах законодавства, яке діяло на той час. Згідно з приписів Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України,які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Правом на приватизацію можливо скористатися лише тільки один раз. Позивачка по справі у своєму позові зазначає, що у 2010 році ми вирішили скористатися разом з нею своїм правом на приватизацію, але даним правом на приватизацію саме цієї квартири вирішив скористатися лише я, про що свідчить те, що позивачка в даній квартирі на момент приватизації не мешкала і не була прописана. Відповідач зазначає, що позивачка по справі у той час збиралась приватизувати квартиру, яку наймала її мати. У своїй позовній заяві позивачка зазначає, що у 2010 році вони вирішили приватизувати спірну квартиру. Тобто вже у 2010 році вона знала, або повинна була знати, що квартира ним приватизована. Про це свідчить також той факт, що позивачка сама стверджує, що документи про право власності на житло знаходились у квартирі, в якій вона проживала з 2010 року по теперішній час, тобто шість років. Не знати і не бачити зазначених документів вона не могла. Тобто її ствердження, про те, що про приватизацію відповідачем квартири вона узнала лише у серпні 2016 року є хибними та неправдивими. У зв'язку з чим вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності без поважних причин, т.я. недобросовісно віднеслась до свої прав передбачених законодавством, тому причин для відновлення строку позовної давності, на думку відповідача у суду не має. Згідно законодавства, яке діяло на час приватизації право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. За громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Згідно Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, для використання даного право на той час необхідно було мати декілька умов, а саме: виявлення бажання приватизувати житло; прописку та постійне проживання в даної квартирі (при чому ці дві умови були необхідні одночасно). Жодною умовою для використання свого права на приватизацію позивачка не скористалась. На підставі викладеного, відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник відповідача Комунального підприємства «Управління міського господарства» проти позовних вимог заперечувала. В запереченнях на позов зазначили, що у 2010 році на адресу КП «Управління міського господарства», як органу приватизації, надійшла заява від [PERSON] про приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з оформленою заявою на приватизацію даної квартири [PERSON] було надано документи згідно переліку, визначеному в п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009. Згідно наданої довідки про склад сім'ї та займані приміщення, виданої КП «Красноармійський центр єдиного замовника» 29.01.2010, у квартирі за адресою [ADDRESS], мешкали та мали право на житло лише [PERSON]. На підставі наданих [PERSON] документів та інформації, яка містилася в них КП «Управління міського господарства» як орган приватизації видало розпорядження [NUMBER] від 09.02.2010 року та свідоцтво про право власності на житло відповідно. З викладеного вбачається, що видача розпорядження органу приватизації [NUMBER] від 09.02.2010 та Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 09.02.2010 була правомірної і скасуванню дані документи не підлягають. Окрім того, зазначають, що у своїй позовній заяві Позивач, з метою захисту своїх прав та інтересів, посилається на Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству від 15.09.1992 № 56, що є незаконним, оскільки дане Положення втратило чинність на підставі наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 19.12.2009 № 396 та на момент виникнення спірних відносин вже не діяло. Враховуючи вищевикладені обставини, просять в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, оскільки приватизація була проведена з порушенням прав малолітньої дитини. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 18.08.2004 року (а.с.6). [PERSON] народився[INFO], у свідоцтві про народженні батьками зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.6). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 23.04.2014року шлюб розірвано (а.с.7). Відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 9.02.2010 року,виданого КП «Управління міського господарства» квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON]. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 09.02.2010р. [NUMBER] (а.с.9). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.02.2010р. дана квартира зареєстрована за [PERSON] (а.с.8). Частина 4 статті 5 передбачає Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Представник відповідача КП «Управління міського господарства» в запереченнях на позов зазначає, що Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству від 15.09.1992 № 56, втратило чинність на підставі наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 19.12.2009 № 396 та на момент виникнення спірних відносин вже не діяло. Положення № 56 дійсно втратило чинність, але воно діяло саме на час приватизації спірної квартири. Так, наказом від 16.12.2009 N 396 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень гуртожитках у власність громадян, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р. за N 109/17404. Пункт 3 даного Положення передбачає, що Наказ Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.92 N 56 "Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян" (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05.08.94 N 72, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.08.94 за N 201/411) визнати таким, що втратив чинність. В пункті 5 зазначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування. На офіційному сайті Верховної Ради України міститься інформації щодо дати опублікування наказу № 396 та набрання ним чинності (http://zakon3.rada.gov.ua/laws/card/z0109-10). А саме, наказ № 396 опубліковано у «Офіційному віснику України», що є офіційним виданням, від 15.02.2010 2010 р., № 8, стор. 205, стаття 403, таким чином наказ набрав чинності саме 15.02.2010 року. Тоді як [PERSON] звернувся з заявою про приватизацію квартири 29.01.2010 року, а свідоцтво отримав вже 9.02.2010 року. Таким чином на час приватизації спірної квартири діяло Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству від 15.09.1992 № 56. Відповідно до абз. 2 п. 5 Положення про порядок передачі квартир будинків, у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 N 56, яке діяло на час спірних відносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Верховний Суд України при аналізі практики застосування судами ст. 16 ЦК України наголосив, що такий спосіб захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб'єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також у таких справах суд повинен встановити, зокрема, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Відповідно до абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як одною зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушені вчиненням правочину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу. Статтею 41 Конституції України визначено, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 345 ЦК України передбачає, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. На час приватизації спірної квартири малолітньому [PERSON] виповнилось повних 5 років. У паспорті громадянина України [PERSON] [NUMBER], виданого Красноармійським МВ УМВС 15 січня 2004 року, на сторінці 7 мається запис про дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], на сторінці 10 відмітка про реєстрацію шлюбу з позивачкою (а.с. 35-40). Відповідач [PERSON] зареєструвався за адресою: [ADDRESS], 22 грудня 2009 року (а.с.40). Довідка про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення видана 29.01.2010р., та відповідно до якої у спірній квартирі мешкає та має право на житло [PERSON] (а.с.32). Згідно довідки КУ Покровського координаційного комітету самоорганізації населення від 15.08.2016 року [PERSON] дійсно мешкала з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS], без реєстрації з 2003 по 2009 рік (а.с.33). [PERSON], згідно довідки КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 15.08.2016р., мешкала з сином [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS], з грудня 2009 року по 08.07.2011р. Зареєстрована за даною адресою з 08.07.2011 року по теперішній час (а.с.10). Таким чином на час приватизації спірної квартири позивачка та її малолітній син мешкали в цій квартирі. Не дивлячись на те, що у паспорті [PERSON] маються відмітки про наявність дружини, шлюб з якою на час приватизації не розірваний, малолітнього сина, орган приватизації не врахував інтереси членів сім'ї при приватизації квартири та передав цю квартиру у приватну власність одного [PERSON] В запереченнях на позов КП «Управління міського господарства» посилається на п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень гуртожитках у власність громадян № 396 від 16.12.2009 року. Так пунктом 18 даного Положення (в редакції яка діяла на час його прийняття) передбачено, що: громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. За неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Тобто відповідач [PERSON] до заяви про приватизацію спірної квартири повинен був додати саме довідку про склад сім'ї, яка на той час складалась з нього, його дружини та малолітнього сина, а не довідку про реєстрацію свого місця проживання. Орган приватизації не звернув на цю обставину уваги, що призвело до порушення прав позивачки та малолітньої дитини. Саме довідка про склад сім'ї була передбачена і Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян від 15.09.92 № 56. Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини, це поняття передбачено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Статтею 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Таким чином, суд з врахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів по справі в їх сукупності, при системному аналізі з вимогами чинного закону, з урахуванням того, що приватизація спірної квартири відповідачем [PERSON] та КП «Управління міського господарства» проведена з порушенням прав позивачки та прав малолітньої дитини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з поважних причин пропустила строк позовної давності тому він підлягає поновленню, оскільки порушене право підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved