Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання з відповідачкою однією сім"єю без реєстрації шлюбу з грудня 1996 року по 2008 рік, та просить визнати 55/100 ідеальних частин житлового будинку що знаходиться в м.Бердичеві по вул.Річній № 15 спільною сумісною власністю, та поділити спільне майно, визнавши за ним право власності на 27/100 ідеальних частин спірного будинку. При цьому посилається на те, що в грудні 1996 року він разом з відповідачкою стали проживати однією сім"єю без реєстрації шлюбу в квартирі його батьків. 15 жовтня 2004 року, його батько продав власну квартиру, а грошові кошти від продажу квартири передав йому для придбання власного житла. 04 листопада 2004 року, він разом з відповідачкою за спільні кошти придбали 55/100 ідеальних частин спірного житлового будинку, після чого стали в ньому проживати, та вести спільне господарство. В 2008 році його сімейні відносини з відповідачкою припинилися, після чого він був змушений переїхати жити до своїх батьків. Вважає, що 55/100 ідеальних частин спірної домобудівлі є спільною сумісною власністю його та відповідачки відповідно до ст.74 СК України згідно якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.70 ч.1 СК України, у випадку поділу майна, яке являється об"єктом права загальної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка являються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а тому вважає що спірне майно підлягає розподілу між ними у рівних частках. Відповідачка-позивачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання позивача-відповідача [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона є власником спірної частини домобудівлі, відповідач з 2008 року в будинку не проживає, а його реєстрація в будинку перешкоджає їй належним чином використовувати належне їй майно. Позивач-відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги до [PERSON] підтримали в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Відповідачка-позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги за позовом [PERSON] не визнали і просять відмовити в їх задоволенні, застосувавши строк позовної давності. Заявлені позовні вимоги до [PERSON] просять задовільнити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши зібрані докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони починаючи з грудня 1996 року по 2008 рік проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу. 30 грудня 2004 року у сторін від спільного проживання народився син [PERSON]. Під час спільного проживання відповідачка [PERSON] придбала 55/100 ідеальних частин житлового будинку №15 по вул.Річній в м.Бердичеві згідно з договором купівлі-продажу від 04.11.2004 року, зареєстрованного в реєстрі за № 3- 2108. Після придбання спірної частини будинку, сторони проживали у вказанному будинку, вели спільне господарство. З 02.07.2005 року, позивач зареєстрований за адресою спірного будинку. Відповідно до ст.3 СК України, сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Отже, з огляду на вказане заявлені позовні вимоги [PERSON] суд вважає обгрунтованими. Однак, як встановлено в судовому засіданні між сторонами у 2008 році фактичні шлюбні відносини припинилися. Зі слів самого позивача [PERSON], він під примусом зі сторони відповідачки [PERSON] яка виступала ініціатором припинення шлюбних відносин, незважаючи на відсутність у нього будь-якого іншого житла, змушений був переїхати проживати до своїх батьків. Тоді ж, [PERSON] забрав зі спірного будинку свої особисті речі, оскільки відповідачка [PERSON] заборонила йому проживати у вказанному будинку. У зв"язку з зазначеними обставинами, відповідачкою подано заяву про застосування строків позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Можливість застосування позовної давності до вимог про розділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ч.2 ст. 72 СК України зумовлено розірванням шлюбу та порушенням прав на майно одним із співвласників. Після розірвання шлюбу вимога про розділ майна може бути заявлена протягом строку позовної давності у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. За таких обставин суд вважає, що термін позовної давності щодо будь-яких майнових претензій позивача до відповідачки [PERSON] почав спливати з 2008 року, а саме після припинення між ними фактичних шлюбних відносин, коли відповідачка заборонила йому проживати у спірному будинку і між ними не було досягнуто згоди щодо розпорядження спірним будинком, який є об"єктом права спільної сумісної власності, і саме тоді позивач дізнався про порушення свого права власності. Вказані обставини, позивач не заперечував, заяви про поновлення строків звернення до суду не надав, а тому суд вважає, що хоча право позивача було порушено, однак позивач звернувся за захистом свого порушенного права за межами строку позовної давності. У відповідності до вимог п.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирішуючи позовні вимоги заявлені [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] втратившим право користуванням житловим приміщенням суд виходить з того, що позивачка є власником 55/100 ідеальних частин житлового будинку №15 по вул.Річній в м.Бердичеві згідно з договором купівлі-продажу від 04.11.2004 року, зареєстрованного в реєстрі за № 3- 2108. У вказаній квартирі на правах члена сімї 02.07.2005 року був зареєстрований її колишній співмешканець відповідач [PERSON], з яким вона проживала у спірному будинку з листопада 2004 року. З 2008 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, разом не проживають, [PERSON] виїхав зі спірного будинку, забравши свої особисті речі. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленністю між ними і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення даного позову в повному обсязі. Оскільки, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, то вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: dismissed