Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-07 00:00:00

В Рівненський міський суд звернулась з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування квартири [ADDRESS] із чужого незаконного володіння, припинення права власності на квартиру, визнання за нею права власності вказану на квартиру. На обгрунтування позовних вимог вказувала, що після смерті матері [PERSON], що сталося [INFO] року, в силу ст. 1261 ЦК України, вона, будучи спадкоємцем І черги, одержала свідоцтво про право на спадщину. Стало відомо, що після смерті матері 25.10.2011 року відповідачем [PERSON] від імені її матері за довіреністю здійснено відчуження іншої належної матері вищенаведеної квартири на користь [PERSON], який в свою чергу вже 02.11.2011 року оформив купівлю прожаж цієї квартири на ім»я [PERSON] Вищенаведені договри вона оспорила в судвому порядку, позовні вимоги рішенням Рівненського міського суду від 21.06.2011 року задоволені частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], рішення вступило в законну силу 31.07.2013 року. Частково задовільняючи позов суд зазначав, що невірно обрано спосіб захисту порушеного права, так як з вимогою про витребуванняя майна від набувача вона не зверталась. Вважає, що відповідно до ст.1218 ЦК України, яка передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, вона є власником спірної квартири в порядку спадкування, а відповідач є недобросовісним набувачем даної квартири. [PERSON] звернувшись до суду із зустрічним позовом просить визнати удаваним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], перевести права та обов"язки покупця по даному договору на нього, визнати за ним право власної на дану квартиру та визнати недійсним правочин, а саме заяву [PERSON] як представника [PERSON] на ім"я приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] від 25.10.2011 року. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON]- [PERSON] первісний позов підтримала повністю, зустрічний позов [PERSON] - не визнала, суду пояснила, що [INFO] року померла матір [PERSON] - [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, до складу якого входить і квартира [ADDRESS] Позивачка спадщину у визначений законом строк прийняла, подавши заяву про це до нотаріальної контори. В даній заяві [PERSON] не була зазначена ця квартира в переліку спадкового майна, оскільки спадкоємцю не була відома її адреса. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON]. на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені спадкодавця 25.10.2011 року продав цю квартиру [PERSON], який 02.11.2011 року оформив договір купівлі-продажу квартири на [PERSON] Чинним рішенням Рівненського міського суду від 20.06.2013 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON], а саме визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 25.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу даної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 02.11.2011 року - відмовлено. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним в частині покупця договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] та визнання права власності на грошові кошти. Представник позивача-відповідача [PERSON] - [PERSON] в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити в зв"язку з тим, що даний спір вже фактично вирішено в судовому порядку, а саме рішенням Рівненського міського суду від 20.06.2013 року в задоволенні позову [PERSON], поданого з тих самих підстав і щодо того самого предмета, вже відмовлено. Окрім цього, заперечує факт проживання [PERSON] та [PERSON] у фактично шлюбних стосунках, хоча визнала факт їх спільного проживання в належній [PERSON] квартирі по [ADDRESS] стверджує, що спірна квартира була придбана за кошти [PERSON], але походження на рахунку [PERSON] коштів в сумі 50000 доларів США, пояснити не змогла. Представник відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] зустрічний позов підтримала повністю, в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити, суду пояснила, що її довіритель [PERSON] проживав з 2003 р. у фактично шлюбних стосунках з [PERSON], яка раптово померла [INFO] року. В травні 2011 року [PERSON] після смерті свого єдиного сина продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] за суму, еквівалентну 57000 доларів США, які разом [PERSON] в червні 2011 року ввіз на територію України з метою придбати житло та проживати в Україні. У власності [PERSON] була приватизована квартира по [ADDRESS] в якій вони разом проживали. З отриманих від продажу квартири коштів, [PERSON] 01.07.2011 року 50000 доларів поклав на депозитний рахунок в Рівненській філії АТ „Сбербанк Росії", який був відкритий на ім"я [PERSON] в зв"язку з тим, що в нього, як громадянина Росії, не було ні тимчасової реєстрації в Україні, ні ідентифікаційного коду. В цей же день [PERSON] було видано на ім"я [PERSON] довіреність, згідно якої він до смерті [PERSON] та після її смерті, отримував кошти з даного рахунку. За вказані кошти [PERSON] 08.09.2011 року було придбано в подружжя [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS], сплачено за неї особисто продавцю обумовлену суму належних йому коштів. Квартира на пропозицію продавця була оформлена на ім"я [PERSON], в зв"язку з відсутністю в [PERSON] ідентифікаційного номера на час посвідчення нотаріусом оспорюваного договору і необхідністю термінового продажу квартири. В цей же день [PERSON] видала на ім"я [PERSON] довіреність, згідно якої він мав право відчужувати цю квартиру на його умовах. За життя [PERSON] спірна квартира не була зареєстрована в КП „РМБТІ", всі документи на неї знаходились в [PERSON] Відразу після смерті [PERSON], [PERSON] мав намір оскаржити в судовому порядку договір купівлі - продажу квартири від 08.09.2011 року, однак на пропозицію родичів [PERSON] і [PERSON] ця квартира була переоформлена спочатку на [PERSON]. а за тим - на [PERSON] Оскільки на даний час [PERSON] претендує на цю квартиру, як на спадкове майно після смерті її матері [PERSON], то поновити порушені права [PERSON] можна лише шляхом визнання даного договору вдаваним. Вважає, що правочин у вигляді заяви від імені [PERSON], як представника [PERSON], на ім"я приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] від 25.10.2011 року повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки дана заява подана ним відповідно до довіреності, яка припинила свою дію в силу смерті довірителя, не діє після смерті [PERSON] Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнала та суду пояснила, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власної їй та її чоловіку [PERSON] Вона, як представник [PERSON], діючи по довіреності, продала цю квартиру [PERSON] та отримала від нього всі кошти. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений по її ініціативі на дружину [PERSON] - [PERSON], оскільки в [PERSON] на час угоди не було ідентифікаційного номера , а їй терміново були потрібні гроші, бо вона купувала інше житло. Дана квартира мала купуватись саме [PERSON]. і всі документи мали бути саме на його ім"я. Її чоловік [PERSON] ознайомлений з позовом [PERSON] і він також його визнає, однак з"явитись в судове засідання не може в зв"язку з тим, що перебуває на заробітках. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з»явився, будь-яких клопотань чи заяв суду не надав, з урахуванням думки учасників судового процесу суд ухвалив провести судовий розгляд справи без участі [PERSON]. Допитаний судом за правилами допиту свідка відповідач-позивач [PERSON] суду пояснив, що дійсно за його особисті кошти та для нього була придбана квартира [ADDRESS]. Квартира не була оформлена на його ім"я, у зв"язку з відсутністю в нього ідентифікаційного номера. Ним не було відкладено на інший термін оформлення договору купівлі-продажу квартири, по проханню продавця, якому терміново потрібні були гроші, квартира була оформлена на [PERSON], з якою він тривалий час проживав у фактично шлюбних стосунках, мали намір реєструвати шлюб. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON], покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. Судом встановлено, що 08.09.2011 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [INFO] Року [PERSON], яка зазначена покупцем договору, померла. Як вбачається з пояснень відповідача [PERSON],. яка укладала та підписувала зі сторони продавця оспорюваний договір купівлі-продажу, та з показів допитаного судом за правилами допиту свідка [PERSON], який був присутній при посвідченні даного договору в нотаріальній конторі, квартира [ADDRESS] продавалась продавцем саме для [PERSON] та купувалась саме [PERSON], який сплатив за неї обумовлену суму коштів. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] було укладено саме 08.09.2011 р. та на ім"я [PERSON], з якою [PERSON] перебував у фактичних сімейних стосунках по проханню продавця, якому терміново потрібні були кошти для купівлі іншого помешкання, а в [PERSON] на час посвідчення даного договору не було ідентифікаційного номера, що є обов"язковим відповідно до п.19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ № 20/5 від 03.03.2004 р., чинного на час посвідчення даної нотаріальної дії. Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача-відповідача [PERSON] щодо того, що квартиру [ADDRESS] купувала саме [PERSON], оскільки продавець квартири ствердила протилежне, а сама [PERSON] не була стороною даного договору та не була присутня при його укладенні і посвідченні. Суд також враховує, що в заяві [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2011 року серед переліку спадкового майна, на яке просить спадкоємець видати свідоцтво про право на спадщину, дана спірна квартира відсутня. Суд приймає до уваги ту обставину, що сама позивач-відповідач [PERSON] не з"явилась в судове засідання, не зважаючи на визнання її явки судом обов"язковою та подала заяву про те, що всі відомі їй обставини нею повідомлені її представнику. Однак представник позивача-відповідача [PERSON] - [PERSON] на запитання суду не змогла пояснити походження у [PERSON] суми коштів., які були сплачені продавцю за дану квартиру. З дослідженого судом листа № 12/2164 від 28.02.2012 року за підписом заступника начальника обласного управління ПАТ „Державний ощадний банк України" вбачається, що відповідач-позивач [PERSON] в системі міжнародних переказів з липня 2007 року по травень 2011 року отримував пенсію щомісячно в сумі від 5000 до 25000 російських рублів, що еквівалентно від 1068 грн. до 9201 грн. З дослідженої судом ощадної книжки [PERSON] вбачається, що з травня 2007 року по січень 2011 року вона отримувала пенсію мінімального розміру, залишок коштів на рахунку № 139837 в Рівненському обласному управлінні Ощадного банку України станом на 16.01.2011 року складає 1 грн. 77 коп.. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Стаття 235 ЦК України встановлює, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно керівних розяснень в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду Цукраїни №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст.ст. 215,216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного павочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права, законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно керівних розяснень в п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду Цукраїни №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» вбачається, за удаваним правочином /ст.235 ЦК України/ сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним поравочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 236 має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд враховує встановлені сукупністю досліджених доказів обставини, що спірна квартира купувалась саме [PERSON], який провів за неї повний розрахунок, враховуючи документально підтверджений дохід [PERSON], саме для потреб [PERSON], який використовує вказану квартиру для власного проживання з часу її придбання по теперішній час, що фактично підтверджено стороною продавця [PERSON] та довіреністю [PERSON] від 08.09.2011 року на розпорядження квартирою [PERSON] на умовах йому відомих. У відповідності ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону підлягає державній реєстрації , право власності виникає з моменту державної реєстрації. На підставі досліджених доказів встановлено також, що [PERSON] не мала потреби та наміру на придбання квартири у власність, оспорюваний договір за життя [PERSON] не був зареєстрований нею в КП „РМБТІ", вона не була в даному помешканні зареєстрована та не проживала, на час посвідчення оспорюваного договору [PERSON] знаходилась згідно епікризу № 410/325 на стаціонарному лікуванні в Дубенському міжрайонному онкологічному диспансері, хоча була присутня в нотаріальній конторі, що визнається сторонами, та, враховуючи видання [PERSON] в день посвідчення даного договору довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 1757, на право розпорядження квартирою на власний розсуд [PERSON], не мала наміру на здійснення права власності щодо вказаної квартири. Таким чином, суд встановив, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] є вдаваним правочином, а в дійсності сторони уклали договір купівлі - продажу, згідно якого покупцем квартири був [PERSON], який в момент посвідчення договору виконав обумовлені договором обов'язки по оплаті даного нерухомого майна та прийняв на себе права покупця. Так, Верховний суд України визнав за можливе кваліфікувати як удаваний правочин купівлі-продажу автомобіля, який фактично був куплений за кошти особи і для неї, який використовувався цією ж особою, але як сторона правочину у відповідних документах була зазначена інша особа. Договір було визнано недійсним, а дійсним покупцем було визнано особу, за кошти якої і для якої автомобіль був куплений. Визнаючи оспорюваний договір удаваним правочином, суд приймає до уваги відсутність судових рішень за позовом [PERSON] про визнання даного договору вдаваним правочином, а також те, що ні рішенням Рівненського міського суду від 21.06.2013 року, ні ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 31.07.2011 року в справі №1715/855/12 не встановлені обставини, які відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України не повинні доводитись по даній цивільній справі. Суд вважає, що заява [PERSON] як представника [PERSON] на ім"я приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] від 25.10.2011 року не є правочином, не порушує прав [PERSON] і відповідно ця заява не може бути визнана судом недійсною, хоча довіреність на підставі якої дана заява була подана, втратила свою силу після смерті [PERSON], і тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Встановлено, що позивачка-відповідачка [PERSON] є дочкою [PERSON], яка у визначений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON] Із дослідженої судом заяви [PERSON] Першій рівненській державній нотаріальній конторі про визнаня свідоцтва про право на спадщину за законом від 01. 12. 2011 року вбачається, що остання в переліку спадкового майна після смерті матері не вказувала жодним чином на будь-які кошти чи інше нерухоме майно спадкодавця, в тому числі на грошові вклади спадкодавця [PERSON], які зберігались у Рівненському відділенні АТ «Сбербанк Росії» та на спірну квартиру [ADDRESS]. Дані обставини вказують на те, що відповідного власного майна [PERSON] не мала, про внесення [PERSON] на ім»я [PERSON] та існування грошових вкладів і посвідчення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] на ім»я [PERSON] спадкоємцю стало відомо пізніше. Відповідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством . За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгядові не піддлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особпа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Сукупністю досліджених доказів встановлено, що із заявою у встановленому цивільним законодавством порядку з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру позивачка-відповідачка [PERSON] не зверталась, відповідних доказів суду не надала. Враховуючи наведене, досліджені вищенаведені докази і обставини щодо зустрічних позовних вимог, які прийняті судом до уваги, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених [PERSON] позовних вимог в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: partial