Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, за наступними підставами. 12.07.2020 року, приблизно о 21-15 годині, відповідач [PERSON] , знаходяись біля магазину по [ADDRESS] , діючи умисно, на грунті особистих неприязних відносин, з метою сприинення тілесних ушкоджень, наніс позивачеві три удари внутрішньою поверхнею долоні в область задньої поверхні шиї, чим спричинив позиваеві тілесні ушкодження. Як вказує позивач, ці обставини встановлені вироком Якимівського районного суду від 16.0.2020 року, що набрав законної чинності, яким відповідач був засуджений за ч.1 статті 125 КК України. Також позивач посилається на те, що у зв"язку з отриманими тілесними ушкодженнями він перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря-невролога з 17.07.2020 року по 09.11.2020 року з діагнозом посттравматина цервінокраніалгія на тлі остеохандрозу, тобто, позива вважає, що сприинені відповідаем йому тілесні ушкодження потягли за собою різке загострення хроніного захворювання та тривале лікування у зв"язку з цим, понесені на лікування витрати складають 337,78 гривень. Крім того, позивач зазначає, що через такі негативні наслідки неправомірних дій відпоавідача він переніс моральні страждання, оскільки відчував сильний біль, ніс витрати на лікування, хвилювався за своє життя, також потягли моральні страждання дитини, в присутності якої відбулися події побиття, потягли негативні зміни у житті позивача - погіршення сну, пригніченість, нервозність, емоційну напругу. Заподіяну йому моральну шкоду позива оцінює у 19000 гривень. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок криміанального правопорушення, у розмірі 337,78 гривень, та моральну шкоду у розмірі 19000 гривень. Відповідач надав відзив на позовну заяву, де вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем не надано доказів того, що загострення наявного у нього хронічного захворювання є наслідком саме спричинених відповідаем тілесних ушкоджень 12.07.2020 року. Так, відповідач вказує на відсутність таких даних у висновку експерта, також на відсутність придбаних позивачем під час лікування лікарських препаратів у призначеннях лікаря-невролога. Крім того, відповідач просить суд зважити на те, що під час лікування позивач приймав актуивну участь у спортивних змаганнях, що спростовує посилання позивача на наявність у нього болю та моральних страждань і побоювань за своє життя. Також відповіда вважає розмір моральної шкоди, заявлений позиваем, цілком необгрунтованим.Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягає. Відповідач позов не визнає з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши експерта [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, дійсно 16.09.2020 року Якимівським районним судом Запорізької області було ухвалено вирок, яким відповіда [PERSON] був засуджений за ч. 1 статті 125 КК України (а.с.7). Вказаним вироком було встановлено, що 12.07.2020 року, приблизно о 21-15 годині, [PERSON] , знаходяись біля магазину по [ADDRESS] , діючи умисно, на грунті особистих неприязних відносин з [PERSON] , з метою сприинення останньому тілесних ушкоджень, завдав [PERSON] три удари внутрішньою поверхнею долоні в область задньої поверхні шиї, чим спричинив останньому синець задньої поверхні шиї, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Вирок набрав законної чинності 19.10.2020 року. Ці обставини ніким з учасників справи не оспорюються. Як вказує позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень при вище вказаних обставинах, в нього відбулося загострення хронічної хвороби шийного відділу хребта, через що позивач перебував тривалий час на амбулаторному лікуванні у лікаря-невролога. Так, позивачем на підтвердження цих обставин надано оригінали довідок (а.с.9-10), висновок МРТ-дослідження (а.с. 17) та копію медичної карти (а.с. 11-14). У вказаних довідках зазначено, що позивач [PERSON] перебував на лікуванні з 17.07.2020 року по 09.11.2020 року у лікаря-невролога у Якимівській ЦРЛ з діагнозом післятравматична цервінокарніалгія на тлі остеохандрозу, протрузії міжхребтових дисків. Також перебував на амбулаторному лікуваанні у Давидівській амбулаторії загальної практики з 16.09. по 26.09.2020 року з діагнозом множинна протрузія шийного відділу хребта. Проте, висновок МРТ-дослідження від 23.07.2020 року, наданий позивачем (а.с. 17), не підтвердив вказаний діагноз. Так, у висновку не зазнаено на посттравматичний характер захворювання та наявність цервінокарніалгії. Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] , який проводив освідування позивача [PERSON] та надавав висновок щодо наявності у останнього тілесних ушкоджень і ступеню їх тяжкості, пояснив, що при проведенні експертизи також досліджував усі медичні документи, надані позиваем (медичну картку, висновок МРТ-дослідження), та прийшов до висновку про те, що у [PERSON] наявні саме легкі тілесні ушкодження, які жодного розладу здоров"я не потягли. Крім того, експерт зазначив, що при МРТ-дослідженні у позивача виявлені симптоми хронічного захворювання шийного відділу хребта, певне загострення цієї хвороби, проте жодних ознак причинного зв"язку між цим загостренням та отриманими тілесними ушкодженнями встановлено не було. Також критично суд ставиться до наданих позиваем направлень з призначеним лікуванням від 16.09.2020 року та від 11.09.2020 року, оскільки ці документи не мають печатки лікарської установи. Неналежними доказами також, на думку суду, є надані позивачем копії аркушів медичної картки, оскільки жодним чином не вбачається, у якій лікарській установі заведена картка, щодо якого хворого. Згідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Враховуючи вище викладене у сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем в ході судового розгляду не було доведено факт наявності причинного зв"язку між отриманими ним легкими тілесними ушкодженнями при обставинах, викладених у вироку Якимівського районного суду від 16.09.2020 року, та загостренням хронічної хвороби шийного відділу хребта. Таким чином, витрачені позивачем на лікування грошові кошти, на думку суду, не підлягають стягненню з відповідача. Щодо заявлених позиваем вимог про стягнен моральної шкоди, суд зважає, по-перше, на те, що позива посилається на перенсені ним моральні страждання та суттєві зміни у житті, пов"язані саме з тривалим лікуванням хвороби хребта. Проте, як було встановлено, причинного зв"язку між загостренням цієї хвороби у позивача та протиправними діями відповідача немає. Також посилання позивача на тривалі душевні хвилювання, психосоматичні розлади та депресію спростовуються доводами сторони відповідача про досить активну діяльність позивача майже одразу після подій 12.07.2020 року, його уасть у спортивних змаганнях. При цьому, судом враховується те, що це не оспорюється позивачем. Згідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди№ від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Однак, на думку суду, під час розгляду не було встановлено фактів на підтвердження доводів позивача про зміну його життєвого розкладу, депресію та сильних душевних хвилювань, тобто не встановлено наявності жодного негативного явища для позивача внаслідок неправомірних дій відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позову у цій частині також не встановлено.

Outcome: dismissed