Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 25000 дол. США. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 14.10.2014 року позивачем передано відповідачу у борг грошову суму у розмірі 25000 дол. США, на строк до 01.06.2015 року. В підтвердження отримання вказаної суми відповідач склала письмову розписку. Зобов"язання щодо повернення суми позики відповідач не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивач у судове засідання не зявився, представник позивача надала заяву згідно якої підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити та розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що позивач 14.10.2014 року з відповідачем уклали договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в позику кошти на загальну суму 25000 дол. США, які позичальник зобов'язалася повернути до 01.06.2015 року, на підтвердження чого видала позивачу розписку. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до роз"яснень наданих у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред"явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідач не виконала свої зобов"язання та не повернула позивачу зазначені кошти, в зв"язку з чим сума боргу відповідача перед позивачем становить 25000 дол. США, що на день ухвалення рішення за курсом НБУ еквівалентно 660250 грн. (25000х26,41), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved