Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У березні 2015 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідачів - [PERSON] та [PERSON], в обґрунтування якого вказала, що [INFO] року [PERSON] склав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповів їй усе належне йому нерухоме майно. Цього ж дня, [INFO] року, [PERSON] помер. Після його смерті позивачка в установлений законом строк звернулася до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державний нотаріус цієї нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відмова була мотивована тим, що позивачка не надала нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивачка зазначає, що вона не має можливості надати правовстановлюючий документ на спадкове майно через те, що його оригінал знаходиться у відповідачів по даній справі, які є співвласниками цього нерухомого майна. Крім цього, у заповіті, складеному [PERSON] було зазначено, що він заповідає позивачці належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться [ADDRESS], а фактично йому належала частка квартири [ADDRESS]. Також у цьому заповіті прізвище спадкодавця було вказано як «[PERSON]» відповідно до його паспорту, а після його смерті за заявою відповідачки [PERSON] Корабельним відділом ДРАЦСу були внесені зміни до актового запису про смерть, і прізвище померлого було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивачка вказує, що на підставі свідоцтва про право власності від 25.04.1996 року квартира [ADDRESS] належала померлому [PERSON], його матері - [PERSON], та відповідачам - [PERSON] та [PERSON], - по 1/4 частині за кожним. В подальшому, [INFO] р. померла [PERSON], і після її смерті спадщину прийняв третя особа по даній справі - [PERSON] у розмірі 1/8 частини вказаної квартири, а [PERSON] фактично прийняв спадщину після своєї матері - [PERSON], але не оформив належну йому частину у спірній квартирі. Після смерті свого брата [PERSON] успадкував 3/24 частини цієї квартири, і таким чином, [PERSON] на момент смерті належало всього 11/24 частини спірної квартири. Посилаючись на викладене та на неможливість в позасудовому порядку оформити належну їй за заповітом спадщину, позивачка просить суд: ● визначити частку померлого у спільній частковій власності у розмірі 11/24 частини квартири [ADDRESS]; ●визнати за нею право власності на 11/48 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] р. У судовому засіданні позивачка та її представник змінили розмір позовних вимог та просили визначити частку померлого у спільній частковій власності у розмірі 3/8 частини квартири [ADDRESS] та визнати за позивачкою право власності на 1/8 частину цієї квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] р. Підставу своїх позовних вимог позивачка залишила без змін. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду невідомі, її представник у судовому засіданні заперечувала проти позову через його необґрунтованість та недоведеність. Відповідач - [PERSON] і третя особа без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, причини їх неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків та дослідивши зібрані по справі письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І., яким заповів позивачці по даній справі - [PERSON] належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер. Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, виданого Корабельним ВДРАЦСу Миколаївського МУЮ серії [NUMBER] вбачається, що прізвище померлого «[PERSON]» було змінено на «[PERSON]», на підставі висновку № 26 від 12.12.2002 р. Після смерті [PERSON], позивачка [PERSON] звернулася до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на зазначений у заповіті житловий будинок. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1996 року, виданого органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж Міністерства меліорації та водного господарства, померлому [PERSON] належала 1/4 частина квартири [ADDRESS]. У зв'язку із тим, що у вищевказаному заповіті [PERSON] зробив розпорядження щодо житлового будинку, що розташований [ADDRESS], а фактично був власником лише частини квартири [ADDRESS], тобто заповіт мав суперечливий характер, спадкоємець за заповітом [PERSON] звернулася у серпі 2013 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовом про тлумачення заповіту. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.05.2014 р. (справа № 488/4027/13-ц) був частково задоволений позов [PERSON] про тлумачення заповіту від [INFO] р., складеного [PERSON], та зазначено, що він на випадок своєї смерті зробив розпорядження на належні йому 3/8 частини квартири [ADDRESS]. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2015 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.05.2014 р. було змінено, і з нього був виключений висновок суду про тлумачення заповіту щодо належної [PERSON] частки квартири [ADDRESS], а в іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Із мотивувальної частини рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2015 року вбачається, що підстави для тлумачення заповіту щодо частки спадкової квартири, - відсутні. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 50 травня 2008 року № 7 "Про судлову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки [PERSON] помер [INFO] року, то відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із копії спадкової справи № 51/2003, заведеної П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON], вбачається, що в установлений законом 6-місячний строк із заявами про прийняття спадщини звернулися його спадкоємець за законом - дружина померлого [PERSON] у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього на той час сина спадкодавця - [PERSON], [INFO]. Крім неї, із заявою про прийняття спадщини в установлений законом 6-місячний строк звернулась спадкоємець за заповітом - [PERSON] Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Разом із цим, стаття 535 ЦК УРСР визначає право на обов'язкову частку в спадщині, згідно якої неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Аналізуючи викладене, доводи позивача та надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про неможливість визначення частки померлого у праві спільної часткової власності на спірну квартиру. Так, на підставі наявного у матеріалах данох справи свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1996 року, виданого органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж, вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/4 частина) та [PERSON] (1/4 частина). Також судом була оглянута цивільна справа № 488/4027/13-ц (провадження № 2/488/141/14), за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про тлумачення заповіту, у матеріалах якої (а.с. 10) міститься довідка з Миколаївського МБТІ № 2745 від 25.11.11 р. У вказаній довідці зазначено, що власність на квартиру [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної часткової власності за [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/8 частина) на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж Міністерства меліорації та водного господарства від 25.04.1996 р., та за [PERSON] (1/8 частина) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П"ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 05.09.2003 р. за р. № 1-1017, р. № 1-1019. У матеріалах спадкової справи № 51/2003 до майна померлого [PERSON] наявна копія заяви [PERSON], яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], про прийняття спадщини, у якій вона зазначає наступний склад спадкового майна після смерті [PERSON]: - 1/4 частина квартири [ADDRESS], яка належить йому особисто; - 1/12 частина цієї ж квартири, що належить матері померлого - [PERSON], яка померла [INFO] р. і після смерті якої її син - [PERSON] спадщину прийняв, однак не встиг оформити; - 3/24 частин цієї ж квартири, що належить і матері померлого - [PERSON], яка померла [INFO] р. і братові померлого - [PERSON], який помер [INFO] р., після смерті яких він прийняв спадщину, однак не встиг оформити. Зі зворотньої сторони цієї заяви міститься примітка державного нотаріуса про перевірку нею місця відкриття спадщини після смерті [PERSON], та після смерті [PERSON], і [PERSON], а також факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері - [PERSON] та після смерті його брата - [PERSON], а також про перевірку факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON] Однак у матеріалах вказаної спадкової справи, і у матеріалах даної цивільної справи відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких суд міг би вирахувати частку померлого [PERSON], яка належала йому на момент його смерті, а також ту частку, яка належить його спадкоємцю за заповітом та обов"язкову частку його неповнолітнього на час відкриття спадщини сина. Клопотань про витребування судом відповідних доказів позивачка та її представник суду не заявляли. На виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд роз"яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, передбачені ст. ст. 27 та 31 ЦПК України, у тому числі, право заявляти клопотання. З урахуванням викладеного, суд знаходить позов [PERSON] необґрунтованим, недоведеним і таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою, їй не відшкодовуються через те, що суд відмовив у задоволенні її позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed