Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 17.03.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № МК 20-05 відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 35500.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17.03.2008 року, а відповідач зобов`язавcя повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у вищевказаній сумі. В забезпечення виконання зобов'язання за договором МК 20-05 були укладені договори поруки між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], а також між ПАТ КБ "Приватбанк та [PERSON]. Відповідач [PERSON] зобовязання не виконує належним чином, у зв`язку з чим, станом на 09.07.2014 року утворилась заборгованість в сумі 72476.58 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 844352.16 грн. Заборгованність у розмірі 32630.41 доларів США, яка склалася станом на 20 червня 2011 року, була стягнута з відповідачів рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13.09.2012 р., а тому сума заборгованості яка підлягає стягненню з відповідачів становить 39846.19 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 464208.11 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з"явилися, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали. До суду повернувся конверт з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до вимог ст.74 ЦПК України сторони по справі у разі відсутності їх за місцем реєстрації вважаються такими, що повідомлені про день час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] позов не визнав посилаючись на те, що позивач незаконно вимагає стягнення позовної суми в яку включив пеню у розмірі 14950.11 дол. США, в задоволенні стягнення якої йому вже було відмовлено за рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13.09.2012 року. Крім того, відповідно до п.5.4 кредитного договору, нарахування неустойки за кожний випадок порушень зобов"язань, передбаченної в п.5.1, 5.2., 5.3., здійснюється протягом трьох років із дня, коли відповідне зобов"язання повинне було бути виконане позичальником. Таким чином, усі види неустойки згідно кредитного договору у випадку невчасної сплати щомісячних платежів можуть нараховуватись не більше трьох років окремо на кожну не сплочену щомісячну суму та не можуть нараховуватися після 17.03.2011 року, оскільки останній платіж за кредитним договором мав бути здійсненим 17.03.2008 року. Вислухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.03.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №МК 20-05, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 35500.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17.03.2008 року, а відповідач зобов`язавcя повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у вищевказаній сумі. В забезпечення виконання зобов'язання за договором МК 20-05 були укладені договора поруки між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], а також між ПАТ КБ "Приватбанк та [PERSON], за умовами яких останні зобов"язувалися відповідати за виконання обов"язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Проте відповідачі належним чином не виконували умови договору внаслідок чого заборгованність за кредитним договором яка сталася станом на 20 червня 2011 року у розмірі 32630.41 дол. США, що еквівалентно 260221,23 грн., була стягнута з відповідачів згідно рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 вересня 2012 року. Оскільки, відповідачі продовжують ухилятися від виконання зобов"язання і заборгованість за кредитним договором не погашають, 16.09.2014 року позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованнності за кредитним договором яка станом на 09.07.2014 року становить у розмірі 39846.19 дол. США, що еквівалентно 464208.11 грн., та складається з заборгованності по відсоткам у розмірі 9280.57 дол. США, та заборгованності з пені у розмірі 30565.62 дол. США. Договір є кредитним договором, за яким позивач зобов`язується надати грошові кошти відповідачу у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1054 Цивільного Кодексу України та умов укладеного договору банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтями 509, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Крім того, зобов`язання є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов`язків. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойки. Так, п.5.1 договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних коштів та сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 0,2 % від простроченної суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується у разі порушення позичальником строків передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов"язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. У відповідності до ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору суд приходить до висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договорк, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже суд вважає, що з відповідачів на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: просрочена заборгованність за процентами, та пеня за несвоєчасне погашення кредиту. За таких обставин, доводи відповідача [PERSON] про те, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено, і в зв"язку з цим у позивача закінчився строк пред"явлення такої вимоги суд вважає безпідставними. При цьому, відповідно до ст. 258 ЦК України, суд вважає необхідним застосувати позовну давність в один рік до позовних вимог про стягнення неустойки ( пені ), та стягнути пеню за один рік з дня виникнення у позивача права на позов у розмірі 4155 дол. США, що еквівалентно 48405.75 грн. За таких обставин, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати позивача: судовий збір у розмірі 3654 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved