Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, позовні вимоги якого в ході розгляду справи збільшила та просила визначити місце проживання доньки - [PERSON] , [INFO] , з матірю - [PERSON] . Позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та стягувати з [PERSON] , на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повнолітнього віку. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2014 року. У шлюбі в них [INFO] народилась донька - [PERSON] . Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 січня 2019 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом із нею. Після розірвання шлюбу та на даний час склались важкі психологічні стосунки з відповідачем, які призвели до повної несумісності сторін. Вважає, що донька має проживати саме із не нею, вона має власне житло, має доходи для її утримання, постійно займається її вихованням, лікуванням, наглядом за психологічним та фізичним станом дитни, створює належні умови для її проживання та виховання. З листопада місяця 2018 року відповідач не займається вихованням їхньої спільної доньки не приділяє їй належної батьківської турботи. На даний час донька проживає разом із нею, з її батьками у кваритрі, яка є їхньою спільною власністю, доньці забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. В їхній сім`ї склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Вона офіційно працевлаштована, але на данй час перебуває у декретній відпустці по догляду за донькою, має можливість забезпечувати свою доньку всім необхідним для її життя та виховання. Оскільки донька постійно хворіє, перебуває на диспансерному обліку з приводу таких хвороб як лактозна недостатність, алергічний дерматит, хронічний закреп, харчова алергія, ДЖВШ, аденоїди III ступеня, поліп прямої кишки, що потребують значних витрат на їх лікування, необхідно збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача утримання дитини. На сьогодні відповідач є працездатною особою, не хворіє, інших утриманців немає, відтак має об`єктивні можливості сплачувати більше на утримання малолітні доньки. Ухвалою суду від 30.08.2019 провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. 10.02.2020 року, ухвалою суду, позовні вимоги [PERSON] , в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , залишено без розгляду. Відповідач у запропонований судом строк надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, при цьому зазначив, що за їх спільною згодою, а також у зв`язку із проходженням ним військової служби у військовій частині [NUMBER] в м. Херсоні, була досягнута згода щодо місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Будь-якого спору між ними не виникало, а тому і вирішення цього питання в суді не потребує. Права позивачки, як матері дитини не порушені, а отже і підстав для звернення до суду не існує., при цьому посилався на ст. 160,161 СК України та ч.4 ст. 29 ЦК України.. Щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку, зазначив, що позивачем не зазначається, коли, ким та в якому розмірі вже були стягнуті аліменти з нього, та які обставини змінилися у позивача протягом аліментних зобов`язань відповідача. На теперішній час він виконує свої аліментні зобов`язання шляхом відрахування 1/4 частки його заробітку на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки. Даний розмір аліментів перевищує прожитковий мінімум на одну дитину в розрахунку на місяць у 2019 - 2020 pp. для дітей віком до шести років - 1779 гривень (гарантований розмір аліментів 50 % прожиткового мінімуму - 889,50 грн.), відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік». Вважає, що сума сплачуваних ним аліментів в розмірі 2500 гривень щомісячно є допустимою та достатньою для забезпечення життєдіяльності дитини і відповідає положенню ч. 2 ст. 182 СК. Крім того він є військовослужбовцем, який з грудня 2016 р. і по теперішній час періодично бере участь в АТО та ООС, потребує додаткових матеріальних та інших зусиль для відновлення свого здоров`я. Окрім того він є студентом третього курсу Криворіжского коледжу Національного авіаційного університету за спеціальністю - інженер авіаційних моторів, форма навчання - заочна, платна. Дані обставини мають істотне значення і повинні бути враховані судом як окрема підстава для відмови в позові про стягнення аліментів. Позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що між нею та відповідачем не було ніякої усної домовленості щодо проживання їхньої доньки, як про це зазначає відповідач у відзиві на позов. Розмір аліментів у сумі 2 500 грн., які сплачує відповідач на утримання дитини, не забезпечує достатні матеріальні потреби на лікування доньки, яка постійно хворіє, потребує невідкладні обстеження та операції, що підтверджується довідкою з лікарні. Вона в 2018 році перебувала 5 місяців за кордоном, у 2019 році 3 місяці, виїзжала для того, щоб заробити кошти на лікування дитини, оскільки донька потребує дороговартісного лікування. Та обставина, що відповідач є військовослужбовцем, не повинна перешкоджати йому бути справжнім батьком для доньки та належним чином виконувати свої батьківські обов"язки та активно приймати участь у вихованні дитини, а тим більше на даний час у її лікуванні, яка його потребує. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Проніва Н.Р., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Задорожна І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять відмовити в задоволенні позову, підтвердили обставини викладені в відзиві на позов. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Козятинської міської ради - Никитук Ю.П. в судовому засіданні зазначив, що вважає за доцільне залишити малолітню [PERSON] , [INFO] , проживати разом із матір"ю, при цьому посилався на рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області. В частині позову про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.01.2019 року було розірвано (а.с.6). У шлюбі в сторін [INFO] народилась донька - [PERSON] (а.с.4) Відповідно до довідки №2389 від 18 липня 2019 року, виданої Центром надання адміністративних послуг, донька [PERSON] проживає разом із матір"ю [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.5) 26.11.2018 року судовим наказом Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.11.2018 року і до повноліття доньки (а.с.7) Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому коітеті Козятинської міської ради Вінницької області №14 від 25.11.2019 року рекомендовано визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір"ю, за адресою [ADDRESS] (а.с.58-60). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Отже, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення вказаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Враховуючи, що дочка сторін з народження постійно проживає з матір`ю, остання характеризується позитивно, за місце проживання для дитини створено належні умови, мати приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина перебуває на вихованні матері, що визнається відповідачем, тому суд приходить до висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини, позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному так і фізичному. Також судом встановлено, що відсутні виняткові обставини для розлучення малолітньої дитини з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Враховуючи вищевикладене, суд, в інтересах дитини, дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з позивачем, яка на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/20121). За правилами ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Як вбачається із пред"явленого позову, позивач ставить вимоги про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Однак, як вбачається із матеріалів справи на теперішній час відповідач виконує свої аліментні зобов`язання шляхом відрахування 1/4 частки його заробітку на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки на підставі судового наказу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.11.2018 року, розмір аліментів, який сплачує відповідач, підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 17.02.2020 року №123 (а.с.118). Сума аліментів, яка вираховується із зарплати відповідача перевищує прожитковий мінімум на одну дитину в розрахунку на місяць у 2019 - 2020 pp. для дітей віком до шести років - 1779 гривень (гарантований розмір аліментів 50 % прожиткового мінімуму - 889,50 грн.), відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», таким чином сума сплачуваних відповідачем аліментів в розмірі 2500 гривень щомісячно є допустимою та достатньою для забезпечення життєдіяльності дитини і відповідає положенню ч. 2 ст. 182 СК. Виходячи з принципів частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Крім того, посилання позивача на ті обставини, що дитина хворіє і потребує додаткових коштів на лікування, що є підставою для стягнення аліментів у розмірі 1/2 частки, суд вважає предметом інших позовних вимог, які регулюються ст. 185 СК УКраїни, а позивач не ставить вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину. Позивачем у пред"явленому до суду позові питання про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, не ставить. Тому з урахуванням викладеного, в частині позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку щомісячно, до повноліття дитини слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: partial