Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.01.2014 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах. 28.06.2009 року під час виконання своїх трудових обов'язків на підприємстві відповідача він був травмований, внаслідок чого отримав травму. За цією травмою був виданий акт за формою Н-1 від 01.07.2009 року. Згідно висновку МСЕК від 23.10.2009 року йому було вперше встановлено 50% втрати працездатності в зв»язку з нещасним випадком на виробництві. Згідно довідки МСЕК від 22.05.2012 року відсоток втрати працездатності за травмою від 28.06.2009 року складає 70%. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався на виробництві, позивач зазнав моральну шкоду в зв»язку з душевними та фізичними стражданнями, зміною укладу життя, ставлення до нього рідних, а також з наявністю причинного зв»язку між шкодою, заподіяною йому та протиправністю діянь відповідача. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 15000 грн. В судове засідання позивач не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно вимог ст. ст. 224-230 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі перебуває в трудових відносинах з 18.11.2008 року по 28.04.2010 року, був звільнений на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України в зв»язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров»я (а.с. 10-13). 28.06.2009 року під час виконання своїх трудових обов'язків на підприємстві відповідача позивач був травмований. За цією травмою був виданий акт за формою Н-1 від 01.07.2009 року (а.с. 3-4). Згідно висновку МСЕК від 23.10.2009 року позивачу було вперше встановлено 50% втрати працездатності в зв»язку з нещасним випадком на виробництві, він визнаний інвалідом третьої групи (а.с. 8). Згідно довідки МСЕК від 22.05.2012 року відсоток втрати працездатності за травмою від 28.06.2009 року складає 70%, позивачу встановлено другу групу інвалідності (а.с. 9). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача, яке мало місце 28.06.2009 року. Висновком МСЕК від 23.10.2009 року йому було вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв»язку з травмою на виробництві та третю групу інвалідності (а.с. 8), висновком МСЕК від22.05.2012 року за цією травмою позивачу встановлено 70% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності (а.с. 9). В зв»язку з цим 30.01.2014 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв"язку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% працездатності в зв»язку з травмою, визнаний інвалідом третьої групи, в подальшому йому встановлено 70% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров"я позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 50%, він визнаний інвалідом третьої групи, в подальшому йому встановлено 70% втрати професійної працездатності за цією травмою та другу групу інвалідності. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved