Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач ПАТ "Акцент-банк" звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 17892,43 грн. Поданий позов обґрунтовано тим, що відповідно до договору № б/н від 28.11.2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідач істотно порушує кредитні зобовязання, просить стягнути заборгованість в сумі 17892,43 грн., з яких: 7321,20 заборгованість за кредитом; 9243,02 заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 штраф (фіксована частина); 828,21 грн. - штраф (процентна складова). У червні 2016 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ "Акцент-банк" про розірвання кредитного договору, мотивуючи його тим, що 28.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ АТ «Акцент банк» було укладено кредитний договір б/н, за яким банк зобов'язувався надати [PERSON] 7600 грн., але їх не надав та не виконав умови договору. Відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон. Позивач за зустрічним позовом також зазначив, що під час пропонування продукції споживачу, не в повному обсязі надавалась інформація про умови кредитування, що може розглядатись як прояв нечесної підприємницької практики, що позбавило споживача можливості здійснити компетентний та свідомий вибір, у зв'язку з чим просить розірвати кредитний договір від 28.11.2011 року. (а.с. 85-89). Ухвалою суду від 04.07.2016 р. зустрічний позов представника відповідача [PERSON] [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Акцент-банк» на підставі ст. 123 ЦПК України. У поясненнях від 18.07.2016 року відповідач за зустрічним позовом зазначив, що при оформлені кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, що підтверджує ознайомлення позичальника з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Укладення договору здійснюється за принципом укладення між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Правил. Банком надані наступні докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобовязань: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, фото клієнта з продуктом. Також відповідач зазначив, що активація карти здійснюється тільки за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації, а відповідно карта не може бути активована без згоди/відома клієнта. Відповідно до наданих банком фото [PERSON] з картками, та виписки по рахунку вбачається, що останній активно використовував банківський продукт, більше того звертався до банку з вимогою перевипуску картки, а тому твердження відповідача щодо неотримання кредитних коштів не відповідає дійсності. Щодо не ознайомлення з умовами кредитування зазначено наступне: відповідач отримав кредитні кошти на підставі власної заяви в якій зазначив, що ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, своїм підписом підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування (а.с. 94-97). У запереченнях на зустрічний позов від 11.11.2016 року банк також зазначив, що [PERSON] пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки кредитний договір було укладено 28.11.2011 року, тому з цієї дати останньому стало відомо про порушення його права, однак до суду [PERSON] звернувся лише в липні 2016 року, тому до спірних правовідносин просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позову. Також, зазначено, що позивач за зустрічним позовом неправомірно посилається на закон України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним законом визначено поняття споживчого кредиту, а саме це кошти, що надаються кредитодавцем на придбання продукції, проте в даному випадку кошти надавались у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Стосовно розірвання кредитного договору зазначив, що підстави для розірвання договору визначені ЦК України, однак [PERSON] не надав доказів істотного порушення умов кредитного договору, не доведено ідеальної сукупності всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що є обовязковою умовою для розірвання договору, у звязку з чим зустрічний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає (а.с.163-167). Крім того, 11.01.2017 року представник відповідача за первісним позовом - [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати дії відповідача при укладанні договору про надання споживчого кредиту від 28 листопада 2011 року між [PERSON] та Публічним Акціонерним Товариством "Акцент Банк", щодо ненадання інформації про вартість послуг на користь третіх осіб (страховиків, нотаріусів тощо); про варіанти погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність, та обсяги; про можливість дострокового повернення кредиту та його умови, чим фактично відповідачем заведено в оману позивача і відповідач змовчував про обставини які могли перешкодити вчиненню правочину, за що відносно відповідача передбачена ст. 168 Кодексу України про адміністративне правопорушення та ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" - неправомірними. В обґрунтування заяви вказав, що 28.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ АТ «Акцент банк» було укладено кредитний договір б/н, за яким банк зобовязувався надати [PERSON] 7600 грн., але їх не надав та не виконав умови договору. Відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Загалом, обґрунтовуючи вимоги заяви про збільшення позовних вимог доводами викладеними в у зустрічному позові, позивач за зустрічним позовом просить заяву про збільшення позовних вимог задовольнити (а.с.184-188). Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належно. Разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судові витрати просить покласти на відповідача. Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, проти первісного позову банку заперечував та у його задоволенні просив відмовити. Також, надав заяву про зменшення суми неустойки. Розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між ПАТ "Акцент Банк" та [PERSON] 28.11.2011 року було укладено договір приєднання (відповідачем заповнено відповідну заяву) (а.с. 38-39). Відповідно до даного договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг» (а.с.131) У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що підписавши цю заяву [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були представлені для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с.38). Згідно п.п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник зобовязаний виконати повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 128). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 129). Отримання кредитних коштів та наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором підтверджується випискою по рахунку з 01.01.1999 року по 09.07.2016 рік (а.с. 102-106). Отже, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (кредитний ліміт) в розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору, зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 02.02.2016 року виникла заборгованість за кредитом, яка згідно розрахунку позивача за первісним позовом становить в сумі 17892,43 грн. з яких: 7321,20 заборгованість за кредитом; 9243,02 заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 штраф (фіксована частина); 828,21 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 36-37). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Виходячи з положень статей 610, 612, 625, 629 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитними договорами банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Згідно частини третьої статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин, зазначив, що у таких випадках суду слід мати на увазі, що положення ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, враховуючи її компенсаційну природу, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Крім цього, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Тому, враховую ступінь розрахунків, відсутність прямих збитків у первісного позивача, заяву про зменшення неустойки, виходячи з принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленої до сплати неустойки (штрафу) до 100 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 28.11.2011 року обґрунтованими, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню 16664,22 грн. Стосовно зустрічної позовної заяви суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 15 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Як встановлено судом, 28.11.2011 року [PERSON] в Публічному акціонерному товаристві «Акцент-банк» було оформлено анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «Акцент-банку». Відповідач отримав кредитні кошти на підставі власної заяви, в якій зазначив, що ознайомлений і згоден з Умовами та правилами надання банківської послуг, а також Тарифами банку. Тобто, своїм особистим підписом [PERSON]Я підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПАТ «Акцент-банк», а також засвідчив факт , що відповідна заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами надання послуг, Тарифами між ними і Банком становить договір надання банківських послуг. Пунктом 3.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-банку», що для надання послуг банк відкриває клієнту Картрахунки, видає клієнту Карти, їх вид і термін дії визначений в Заяві і в Памятці клієнта, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітка Банка» Заяви. Матеріалами справи підтверджується факт отримання та користування карткою, зокрема із виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] користувався карткою, коли знімав гроші, так і частково погашав заборгованість по кредиту. Крім того, на підтвердження факту отримання [PERSON] картки представником банку до матеріалів справи додано фото клієнта з карткою. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається із вищезазначеного кредитного договору, позивач приєднавшись до умов договору погодився з тим, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо строку, суми кредитування, процентної ставки, порядку сплати кредиту і.т. д., доказів того, що умови кредитного договору є несправедливими для позивача надано не було, оскільки матеріалами справи стверджується, що при підписанні даного договору [PERSON] ознайомився з його Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти надавалися позичальнику у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Також, як уже вказувалося, своїм підписом в анкеті-заяві позичальник підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПАТ «Акцент-банку» та погодився з ними. Погашаючи кошти та заборгованість по кредиту (виконуючи умови договору) позичальник не заперечував щодо умов договору. Не були подані докази звернення щодо зміни умов договору і при розгляді справи. Відтак - суд дійшов висновку, що кредитний договір відповідає нормам чинного законодавства, підстав, які передбачені ст. 651, ст. 652 ЦК України, для його розірвання судом не встановлені. Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено невідповідність договору вимогам ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", підстав для розірвання договору, а також введення позивача в оману відповідачем. Отже, на думку суду, вимоги позивача за зустрічним позовом про розірвання кредитного договору є необґрунтованими, а тому задоволеними бути не можуть. Суд не бере до уваги посилання у зустрічному позові на вимоги Господарського кодексу України щодо вимог про істотні умови договору, оскільки спірні правовідносини носять цивільно-правовий характер. Одночасно, суд не бере до уваги заяву відповідача за зустрічним позовом про застосування позовної давності, оскільки договір підлягає розірванню з набранням рішенням суду законної сили, а не з моменту укладання. Звертаючись з вимогою про розірвання договору, позивачем не пропущено строку позовної давності. Питання правомірності (неправомірності) дій банку при укладанні договору досліджувалось судом при розгляді зустрічного позову, в якому обґрунтовувалась наявність підстав для розірвання договору з підстав недотримання Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, з огляду на правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає, що заявлена вимога не відповідає ст. 16 ЦК України. Таким чином, вимоги викладені в заяві про збільшення зустрічних позовних вимог задоволенню також не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. Оскільки первісна позовна заява обґрунтована, при цьому штраф зменшено судом, судовий збір підлягає стягненню у визначеному мінімальному розмірі сплаченому при зверненні з первісним позовом, а саме у розмірі - 1378,00 грн. (мінімальна ставка судового збору).

Outcome: approved