Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах своєї неповнолітньої онуки [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи - служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва про позбавлення батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а також про стягнення аліментів з відповідачів у розмірі по 1/4 частки з кожного від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила обставини викладені в позові, просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, просив в задоволенні позову в частині позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що він весь час спілкується з донькою, при наявності у нього грошей купує подарунки, святкує дні народження, донька відвідує його нову родину, спілкується зі своїм братом, вони разом проводять вільний час. Не заперечував відносно того, щоб з нього стягувались аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки, але з урахуванням його сімейного стану, знаходження на його утриманні іншої дитини те, що він офіційно не працює, матеріального становища просив стягнути аліменти у розмірі 400 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, просила в задоволенні позову в частині позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що вона дійсно мало уваги приділяла своєї доньки та не має можливості проживати разом з донькою, оскільки у неї не має житла, вона орендує квартиру, в якій не має необхідних умов для нормального проживання, але останнім часом вона почала зустрічатися з донькою, вони часто телефонують одна одному, взаємини між ними налагоджуються, не заперечувала відносно того, щоб з неї стягувались аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки, але з урахуванням її матеріального становища просила стягнути аліменти у розмірі 500 грн. В судовому засіданні представник прокуратури Заводського району м. Миколаєва Лукащук М.В. заперечувала проти задоволення позову в частині позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої доньки [PERSON], зазначивши, що позбавити батьківських прав відповідачів є недоцільним в інтересах дитини та підтримала вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів аліментів у розмірі по 1/4 частки з кожного від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до повноліття дитини. В судовому засіданні представник 3-ї особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва заперечував проти задоволення позову в частині позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої доньки [PERSON], вважав, що в інтересах дитини недоцільним позбавити батьківських прав відповідачів, при цьому зазначила, що зі слів [PERSON] зрозуміло, що її баба заперечує проти спілкування її з батьками та дитина хоче щоб батьків позбавили батьківських прав, оскільки бажає навчатися в медичному коледжі, а у разі позбавлення її батьківського піклування вона зможе мати пільги при вступі до навчального закладу. Вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Відповідачі [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюб, за домовленістю між сторонами, дитина залишилась проживати разом з бабою [PERSON] та дідом [PERSON] Як встановлено судом та не оспарювалось сторонами по справі, починаючи з 2003 року неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою, яка постійно займається її вихованням та утриманням, що підтверджуватися: інформацією директора та класного керівника Миколаївської ЗОШ №57, що батьки дитини [PERSON] тривалий час нехтують вихованням доньки, не цікавляться її життям та переживанням, спілкуються іноді, але недостатньо приділяють уваги доньки, розвитком, утриманням та навчанням дівчини займається її бабуся [PERSON] , яка постійно відвідує батьківські збори, надає матеріальної допомоги; довідкою міської дитячої поліклініки №3 м. Миколаєва, про те, що оздоровленням дитини [PERSON] займається її бабуся [PERSON] з квітня 2003 року; довідкою Комунального закладу Миколаївської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №6" від 28.07.2014 року №01-12/927 про те, що з пояснювальної лікаря дільничного педіатра [PERSON] вбачається, що догляд за [PERSON] з листопада 2002 року (за час спостереження лікарем) здійснювалось бабусею [PERSON], інформацією керівника колективу народного художнього колективу ансамблю танцю "Джерельце" [PERSON] проте, що вихованням, матеріальним утриманням та піклуванням [PERSON] протягом 10 років займається її бабуся [PERSON] Вказані обставини щодо виховання та утримання неповнолітньої [PERSON] її бабою [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Між тим, судом також встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від своєї доньки [PERSON], але не припиняє з нею спілкування, періодично зустрічається з донькою, разом проводять вільний час, іноді святкують свята, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні фотознімками. В судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили факт спілкування [PERSON] зі своєю донькою [PERSON]. Відповідач [PERSON] також проживає окремо від своєї доньки [PERSON], тривалий час не виявляла до дитини батьківського піклування, але останнім часом намагається налагодити відносини з донькою, почала зустрічатися з нею, вони телефонують одна одному, вказаний факт підтвердила в судовому засіданні представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва . Такі дії відповідачів свідчать, про небайдуже ставлення до виховання доньки. При цьому, заходи впливу, як то попередження з боку органу опіки та піклування, органів внутрішніх справи, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків, до відповідачів не вживалися. Не встановлено судом і інших фактів негативного ставлення батьків до дитини (жорстокого поводження, застосування недопустимих методів виховання тощо). При вирішенні даного спору, суд також бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради №1721/02.02.01-22/2214/14 від 05.08.2014 року, згідно якого, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] і [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Між тим, як роз'яснив у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органом надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків та дитини». При цьому, судом враховуються положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, яким передбачено, що при вирішенні будь яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів. Так, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише наявності в діях батьків вини. Ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, суд приходить до переконання про необгрунтованість позовних вимог в частині позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки встановлені в судовому засіданні обставини, не підтверджують злісного та умисного ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків. Окремі факти не виконання відповідачами батьківських обов'язків та доводи позивача про те, що відповідачі жодного разу не відвідував школу, де навчається [PERSON], не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їхньої доньки. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки вони не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору та бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду, при цьому неможливо брати до уваги і покази свідка [PERSON], оскільки він є чоловіком позивачки та заінтересований у справі. Разом з цим, суд вважає за необхідне попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON], [INFO], виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством, згідно роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав". Що стосується вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів на її користь аліментів на утримання [PERSON] то суд вважає її обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з тим, що дитина потребують матеріальної допомоги від батьків, які згідно закону повинні утримувати дитину і мають можливість це робити. Відповідно до ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки ат піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Як встановлено судом неповнолітня [PERSON] є онукою позивача, проживає разом з неї та знаходиться на її утриманні, матеріальна допомога з боку її батьків не надається, що не заперечували в судовому засіданні і самі відповідачі. Відповідно до ст. ст. 180 - 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення їм повноліття. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягатися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров'я і матеріального положення дітей і інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальний і сімейний стан відповідачів, те що на утриманні [PERSON] перебуває ще малолітня дитина, у [PERSON] не має інших неповнолітніх дітей та інших утриманців та вважає, що з відповідачів підлягають стягненню аліменти у розмірі по 1/6 частини з кожного з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів відносно того, що вони згодні сплачувати аліменти у твердій сумі, оскільки ними не надано жодного доказу, що вони мають нерегулярний, мінливий дохід, або частину доходу в натурі, або наявності інших обставин, що мають істотне значення, відповідно до вимог ст. 184 СК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., а також підлягають стягненню з відповідачів в дохід держави судовий збір за вимоги про стягнення аліментів у розмірі 243,60 грн. з кожного.

Outcome: partial