Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Макіїввугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я при виконанні трудових обов"язків. Митивуючи свої вимоги тим, що під час роботи під землею у шкідливих умовах праві 18 листопада 1984 року він отримав трудове каліцтво, за яким роботодавцем проведено розслідування та складено акт № 68/33 від 12 грудня 2007 року за формою Н-1 про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом. У зв»язку з вказаним нещасним випадком МСЕК від 23.01.2008 року йому було встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 20%. Внаслідок трудового каліцтва на виробницті якого він був задіяний, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 20 000 грн. 00 коп., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про відшкодування моральної шкоди, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, 1962 року народження, працював на ДП «Макіїввугілля» з 1981 року машиністом, горноробочим, шахтарем підземних шахт, й під час виконання трудових обов»язків у шкідливих умовах праві 18 листопада 1984 року о 07 год. 00 хв. в м. Макіївка, п/о Свердлова, ОП «Шахта ім.С.М. Кірова» ДП "Макіїввугілля", він отримав трудове каліцтво, за яким роботодавцем проведено розслідування та складено акт № 68/33 від 12 грудня 2007 року за формою Н-1 про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом; у зв»язку з вказаним нещасним випадком МСЕК від 23.01.2008 року йому було встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 20% (а.с. 4-5, 6-9, 10, 11, 12). Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі ст. 2371 КЗпП України. Так, вказана норма КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Саме право на відшкодування моральної шкоди громадянам надано ст. 1167 ЦК України та ст. 2371 КЗпП України, і відшкодування моральної шкоди здійснюється за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встанволений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20/рп/2008). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Суд, надавши оцінку письмовим доказам в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, погіршення здібностей позивача та позбавлення можливості їх реалізації, вважає за необхідне задовольнити позов на підставі принципу розумності та справедливості. Позивач оцінює оцінює моральну шкоду в сумі 20 000 грн., які суд вважає обгрунованою. Суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди, а саме: наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням/бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до пункту 2 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім»ї чи близьких родичів. Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявився у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв»язку з ушкодженням здоров"я при виконанні трудових обов"язків, виходячи із принципу розумності та справедливості, та оцінює її у розмірі 20 000 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного, ст. 2371 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20/рп/2008,

Outcome: approved