Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач 01 серпня 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що відповідач на підставі укладеного договору б/н від 29 березня 2014 року у формі Заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором його заборгованість станом на 30 червня 2017 року склала 80155,26 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 8303,07 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 64269,60 грн., заборгованість за пенею та комісією 3289,48 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3793,11 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір. 09 серпня 2017 року судом відкрито провадження у справі за правилами ЦПК (2004 року). Ухвалою суду від 01 грудня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Старчеус О.П. справа прийнята до свого провадження суддею Гапоненко Н.О. Ухвалою суду 01 лютого 2018 року задоволено клопотання представника позивача та постановлено продовжити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за правилами ЦПК України (в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року). У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. У наданій суду відповіді від 10 липня 2018 року на відзив відповідача представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зазначив, що обізнаність відповідача з умовами кредитування та його визнання своїх зобов"язань за кредитом підтверджується випискою з особового рахунку, відповідно до якої відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, копією кредитного договору, фото клієнта з карткою, копією паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, розрахунком заборгованості. Посилався на недоведеність заперечень відповідача. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (а.с.69-71), у якому зазначив, що вказаний кредит він не отримував, заява-анкета на отримання кредиту та ксерокопія паспорта з відміткою про "Звірене з оригіналом 29.03.2014 р." підписані не ним, а іншою особою; відповідач отримував у АТ КБ "ПриватБанк" кредит у 2010-2011 роках, який повністю сплачений і заборгованість по ньому відсутня. Посилаючись на те, що він не має можливості довести свою позицію по справі без встановлення чіткого факту підписання чи непідписання кредитного договору від 29.03.2014 року, відповідач просив призначити по справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання про виконання ним підпису в кредитному договорі. Ухвалою суду від 16 липня 2018 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. 10 жовтня 2018 року ухвалою суду по справі поновлено, оскільки 09 жовтня 2018 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість виконання експертизи через відсутність оригінала досліджуваного кредитного договору. Відповідно до вимог ст.ст.76,81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін, які зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, регульовані нормами зобов`язального права. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З матеріалів справи вбачається, що сторонами відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України 29 березня 2014 року укладено договір про надання банківських послуг б/н у формі анкети-заяви (а.с.5) разом з Пам`яткою клієнта (а.с.5), Тарифами (а.с.6), Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.7-30) та, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 27,60 %, комісії, пені та штрафів (у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором). Пунктом 2.1.1.12.6 Умов та Правила надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік (а.с.28 на звороті). Згідно з умовами договору, у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі передбаченому тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті «https:/privatbank.ua/kredity/», яка розраховується як: ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн.. ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн. другий місяць поспіль і більше (а.с.6 на звороті). Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із зобов`язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.26). Свої договірні зобов`язання за укладеним договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача (а.с.85-86). Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним договором та виписки з особового рахунку, відповідач свої обов`язки з повернення кредиту виконував частково, у зв`язку з чим станом на 30 червня 2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 80155,26 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 8303,07 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 64269,60 грн., заборгованість за пенею та комісією 3289,48 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3793,11 грн. (а.с.4). З вказаного розрахунку вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» при проведені розрахунку заборгованості з 01 вересня 2014 року застосував процентну ставку 32,40 %, з 01 квітня 2015 року - 42,00 % (а.с.4-5). Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніше, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Таким чином із змісту вказаної норми вбачається, що зміна процентної ставки за кредитним договором має визначатись сторонами у договорі. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банку надане право зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов. Наведені умови договору передбачають механізм та умови попереднього повідомлення позичальника про зміну процентної ставки, дотримання яких є необхідною умовою, як легалізації нової процентної ставки так і правомірності нарахування збільшеного розміру відсотків. Саме такого змісту висновки містяться у постановах Верховного Суду України №-82цс16 від 30 листопада 2016 року та №347/1910/15 ц від 11 жовтня 2017 року. Позивачем не надано належних доказів дотримання процедури повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки у відповідності до пункту 1.1.3.2.3 вказаних Умов. Відтак, заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року та з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2017 року, нарахована позивачем виходячи зі ставки 32,40 % та 42,00 % відповідно, є необгрунтованою із наведених вище підстав, а тому підлягає перерахунку за ставкою 27,60 %, що складає 6575,75 гривень (8303,07 грн. заборгованості х 27,60 % /100 / 360 днів х 1033 дні прострочки). Крім того, за порушення зобов`язань за кредитним договором відповідно до встановлених тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна Gold» відповідачу нараховано пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 3289,48 грн. та штраф за порушення строків платежів у розмірі 4293,11 грн., у тому числі фіксована частина 500,00 грн. та процентна складова 3793,11 грн. Суд вважає, що вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають з таких підстав. Як встановлено судом, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг (а.с.26) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із зобов`язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100,00 грн. з врахуванням простроченних зобов`язань, передбачених п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 клієнт сплачує банку пеню в розмірі = базова відсоткова ставка за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочення) + 50,00 грн. (а.с.28 на звороті). Отже, умовами договору передбачена сплата пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить статті 61 Конституції України. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі №6-2003цс15. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 30 червня 2017 року у сумі 15622,76 грн., у тому числі: тіло кредиту - 8303,07 грн., відсотки за користування кредитом - 6575,75 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 743,94 грн ((8303,07 грн.+ 6575,75 грн.)*5%). Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо неукладення ним кредитного договору з таких підстав. Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підтвердження обставин щодо обізнаності відповідача з умовами кредитування та визнання ним своїх зобов"язань за кредитом судом взято до уваги надані позивачем виписку з особового рахунку (а.с.85-86), відповідно до якої відповідач з 20 червня 2014 року по 06 грудня 2014 року отримував кредитні кошти, у тому числі поповнював рахунок телефону та здійснював платежі до бюджету, а також сплачував платежі за кредитним договором шляхом поповнення карти в терміналі самообслуговування 60 червня 2014 року, 15 липня 2014 року та 25 липня 2014 року, тобто до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом; копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.5), підписану відповідачем, при підписанні якої надано паспорт відповідача, засвідчена 29 березня 2014 року відповідачем копія якого надана позивачем суду (а.с.31); фото клієнта з карткою ПриватБанку (а.с.88); розрахунок заборгованості, що узгоджується з даними особового рахунку відповідача. Згідно зі статтею 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, визнання чи встановлення такого факту є правом, а не обов"язком суду. З врахуванням того, що метою проведення експертизи було встановлення факту підписання кредитного договору як одного з доказів неотримання відповідачем кредиту, що відповідачем не заявлено до суду вимог про визнання недійсним кредитного договору, не надано інших доказів неукладення ним цього договору чи неотримання кредитних коштів та не викладено відповідні обставини на спростування доводів позивача в частині отримання кредитної картки і здійснення операцій за рахунком, не надано доказів укладення раніше виконаного кредитного договору у 2010-2011 роках, суд вважає, що за такого посилання відповідача на неотримання кредиту є недоведеними. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial