Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся в суд із позовом, яким просить визначити місце проживання його малолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з ним, батьком [PERSON], [INFO] та зобов"язати відповідача [PERSON] передати малолітнього [PERSON], [INFO] йому [PERSON] , для проживання з ним. Вимоги мотивує тим, що з 2005 року по 2012 рік, проживав у зареєстрованому шлюбі з відповідачем , під час якого народився [INFO] син [PERSON]. Рішенням апеляційної інстанції від 25.09.2012 року , було змінено в частині визначення часу участі його, [PERSON], у вихованні сина та спілкуванні з ним , а саме: щосереди з 18.00 години до 20.00 години та щосуботи з 16.00 години до 18.00 години . В решті рішення суду було залишено без змін. Однак, не зважаючи на те, що є рішення суду , яке має виконуватися, відповідач ухиляється від його виконання та до даного часу не дає йому спілкуватись із сином. У встановлені судом дні він прибував до місця проживання його малолітнього сина , це [ADDRESS], проте за місцем проживання сина нікого вдома не було, двері ніхто йому не відчиняв, на телефонні дзвінки не відповідав. В зв»язку з чим, він звернувся до виконавчої служби щодо примусового виконання рішення суду . Виконавчою службою було відкрито виконавче провадження та листом від 26.12.2013 року його повідомлено про зупинення виконавчого провадження, так як невідомо місце перебування та місцезнаходження боржника і дитини. На даний час йому, як батьку, також не відомо місцезнаходження його бувшої дружини та його малолітнього сина. Вказує на те, що ч. 4 ст. 159 СК України передбачено, що у разі ухилення від виконання рішення суду щодо участі у вихованні дитини особою з якою дитина проживає, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Більш того, відповідач без його згоди, одноосібно змінила місце проживання його сина. Вважає, що відповідач не може забезпечити синові нормальний духовний та моральний розвиток, матеріальну забезпеченість. В свою чергу, він може надати сину достатній рівень життя, зможе забезпечити його турботою, любов»ю. В суді позивач та його представник вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. Додатково позивач зазначав, що відповідач перебуває у розшуку та відносно неї відкрито кримінальні провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та ст. 358 КК України. Відповідач , зокрема її представник , в суді позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити та одночасно подав зустрічний позов , за підписом відповідача, яким просив визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з його матір»ю- [PERSON]. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2014 року , судом було зустрічну позовну заяву об»єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком та передача дитини батьку( а.с. 200). На обґрунтування зустрічного позову відповідач вказувала, що 25.04.2013 року Кіровський районний суд м. Кіровограда виніс рішення яким визнав її, [PERSON] та їх сина [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: м Кіровоград [ADDRESS]. 26.04.2013 року вона змінила прізвище на [PERSON]. Вважає, що даним рішенням, дитина фактично була виселена на вулицю без надання тимчасового житла. Крім того, з 2011 року відповідач не бажає взагалі приймати участі у вихованні та утриманні сина. Згідно висновку Міжнародного Гуманітарного Центру «Розрада» від 11.04.2014 року про результати оцінки психоемоційного стану дитини та оцінки особливостей дитячо-батьківських відносин, мати для [PERSON] є основною фігурою у його житті. Тому спеціалісти взагалі не рекомендують розлучати дитину віком до 6-ти років з матір»ю. При цьому, також відповідач наголошує і на Декларацію прав дитини , згідно якої її син не може бути розлучений з нею. Позивач та його представник в суді зустрічний позов не визнали, у його задоволенні просили відмовити . Третя особа -орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради , яка була залучена до участі в справі згідно ухвали суду від 20.03. 2014 року ( а.с. 24), її представник в судовому засіданні підтримала висновок , який був наданий на вимогу суду, та вказала, що комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кіровоградської міської ради було розглянуто питання щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] та вирішено вважати за доцільне визначити місце його проживання з батьком [PERSON] ( а.с. 204-205). Заслухавши пояснення сторони позивача , представник відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог первісного позову та відмову у зустрічному позові, з наступного. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечувалось сторонами, [PERSON] та [PERSON] з 12 січня 2005 року по 15 березня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO], та який та даний час мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. 26 квітня 2013 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 37). Позивач офіційно працює директором Корпорації «Мегакомплекс», отримує стабільно заробітну платню ( а.с. 191). Відповідно до характеристики з місця проживання [PERSON] порядний сім»янин, виховує доньку, приймає активну участь по веденню домашнього господарства, скарг на поведінку від сусідів не надходило (а.с. 160). На обліку в наркологічному диспансері та психоневрологічному м. Кіровограда не перебував , до кримінальної відповідальності не притягувався , не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 161-162, 220). Є власником житлового будинку [ADDRESS] та разом з ним з 23.10.2013 року в ньому проживають : [PERSON] (дружина), [PERSON]( донька) ( а.с.140). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.03.2012 року було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] , на даний період [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1 / 4 частки всіх видів заробітку (доходу) , та аліменти на утримання дружини - 1 / 6 частки , до досягнення дитиною трьох років по 30.09.2013 року . Рішення набрало законної сили, виконується Кіровським відділом державної виконавчої служби . Згідно довідки №04/58-14 від 18.04.2014 року, на виконання вказаного рішення , в період з 24.01.2012 року по 31.01.2014 року вираховувались із заробітної плати [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та дружини. Кошти не були перераховані одержувачу, в зв»язку із відсутністю реквізитів ( а.с. 136). В свою чергу, відповідач [PERSON] також не перебуває на обліках в наркологічному та психіатричному диспансерах, працює на посаді менеджера із зв»язків з громадськістю Приватного підприємства «Інфор», на дому, отримує заробітну плату ( а.с. 46), позитивно характеризується по місцю роботи ( а.с. 47). Проживає разом із [PERSON], [INFO] та бабусею [PERSON] [ADDRESS]. Проте, створення [PERSON] перешкод у спілкуванні позивачу з сином, стало підставою для звернення [PERSON] 22.02.2012 року до суду із позовом про усунення перешкод у вихованні дитини. Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від15.05.2012 року , було частково задоволено позов [PERSON] Зобов»язано [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з сином [PERSON], [INFO] та у його вихованні. Визначено час участі [PERSON] у вихованні сина та спілкуванні з ним, щовівторка, щосереди, щочетверга та щосуботи з 18.00 до 20.00 години . Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 25.09.2012 року, рішення першої інстанції від 15.05.2012 року в частині визначення участі [PERSON] у вихованні сина та спілкуванні з ним змінено. Визначено час участі [PERSON] у вихованні сина та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO] щосереди з 18.00 години до 20.00 години та щосуботи з 16.00 години до 18.00 години. В решті рішення суду залишено без змін. 31.01.2013 року Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ було відкрито виконавче провадження №36241666, з виконання зазначеного рішення суду . Згідно виконавчого листа адреса боржника ( відповідача ) була зазначена : [ADDRESS]. Проте, як було з»ясовано державним виконавцем по даній адресі відповідач із дитиною не проживала. Встановивши по заяві стягувача нову адресу боржника - [ADDRESS], та виходом за адресою державним виконавцем було складено акт про те, що боржник з дитиною по даній адресі також не проживає, місце знаходження її невідомо. В зв»язку з чим, 12.06.2013 року направлено до Кіровського районного суду подання про оголошення розшуку [PERSON] та 02.07.2013 року судом подання державного виконавця задоволено. Оголошено розшук [PERSON], [INFO] ( а.с. 159). Згідно листа №22/к-461 від 19.05.2014 року, начальник Кіровоградського міського відділу УМВС України в області, на заяву [PERSON] відносно встановлення місцезнаходження колишньої дружини [PERSON] повідомив, що в кінці 2013 року остання перетнула кордон України та на теперішній час Україну не покидала. На підставі вказаних відомостей її розшук як безвісно зниклої особи був припинений, а за рішенням суду та поданням державного виконавця 28.12.2013 року було заведено розшукову справу №011-213 в рамках якої триває її розшук ( а.с. 189). Згідно актів від 10.10.2012 року, 17.10.2012 року, 20.10.2012 року , 21.10.2012 року, 21.11.2012 року про невиконання рішення суду , складених за участі представника Кіровоградського міського центру соціальних служб для сім»ї , дітей та молоді-Банар-Янатій Ю,Ю., свідка [PERSON] , позивача [PERSON] , останній з»явився до місця проживання малолітнього сина за адресою : [ADDRESS], для виконання рішення суду та спілкування із сином , однак двері квартири ніхто йому не відкрив ( а.с.151-158) . Крім того, згідно актів від 07.05.2014 року, 10.05. 2014 року, 14.05.2014 року, про невиконання рішення суду , складених за участі представника Кіровоградського міського центру соціальних служб для сім»ї , дітей та молоді-[PERSON], [PERSON] , позивача [PERSON] , останній з»явився до місця проживання малолітнього сина за адресою : [ADDRESS], для виконання рішення суду та спілкування із сином , однак двері квартири ніхто йому не відкрив ( а.с. 186-188) . Згідно листа Комунального закладу»Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Кіровограда» від 23.04.2014 року №591-03, [PERSON] вибув з території обслуговування центру в 2012 році. Медична картка дитини (ф.112) у матері дитини. Місцезнаходження дитини в даний час невідомо( а.с. 102). Позивач, просить визначити місце проживання дитини з ним та зобов»язати відповідача передати йому сина для проживання з ним, оскільки остання не виконує рішення суду щодо його участі у вихованні дитини, ухиляється тим самим від його виконання, перебуває в розшуку, одноосібно змінила своє місце проживання та їх сина , неодноразово вивозила дитину за кордон без його згоди, тим самим підробивши відповідні документи. Статтею 153 СК України передбачено, що мати , батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом. Згідно статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків . У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. Відповідно частини 4 статті 159 СК України, у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кіровоградської міської ради №4078/49-0524 від 10.06.2014 року визнано за доцільне визначити місцем проживання [PERSON] , [INFO], разом з батьком [PERSON] . На комісії було з»ясовано, що [PERSON] необґрунтовано перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, не виконує рішення суду, діє всупереч вимогам Конвенції про права дитини, статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 153, 155 СК України, здійснює батьківські права всупереч інтересам дитини, обмеживши право дитини на безперешкодне спілкування з батьком, зважаючи на рівність прав та обов»язків батьків щодо дитини, на відсутність противопоказань для обох батьків щодо виховання сина та проживання з ним (а.с. 204-205). Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено , що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням , визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих ітнтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як вбачається із частини 3 вищевказаної статті Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Як з"ясовано в суді, сторони перебувають після розірвання шлюбу, в неприязнених стосунках, що підтверджується заявами до правоохоронних органів, постановами про відмову в порушенні кримінальної справи як відносно [PERSON], так і відносно [PERSON].( а.с. 56-69, 87, 99). В судовому засіданні позивач пояснив, що з моменту розлучення він взагалі не бачить свого сина, відповідач своїми неправомірними діями порушує не тільки його права, а й права самої дитини, оскільки син має знати хто його батько , спілкуватись з ним, отримувати від нього підтримку, яку він дійсно може надати йому, маючи для цього всі умови. Так дійсно, сторона відповідача подала до суду результати оцінки психоемоційного стану [PERSON], [INFO], та оцінку особливостей дитячо-батьківських відносин матері та сина, проведеної Міжнародним гуманітарним центром "Розрада" . Згідно висновків якої, для [PERSON] мати є основною фігурою у його житті та не рекомендують розлучати дитину віком до 6-ти років з матір"ю, адже це може призвести до непередбачуваних наслідків у подальшому розвитку дитини . Однак, суд критично відноситься до тверджень представника відповідача про те, що саме з врахуванням даних результатів та Декларації прав дитини , дитина не може бути розлучена з матір"ю, оскільки суд зазначає, що положення зазначеної Декларації, про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір'ю, крім випадків коли є виняткові обставини, за зазначених вище обставин не може бути беззаперечною підставою для задоволення зустрічного позову [PERSON], так як поняття "розлучення" не є тотожнім з поняттям "визначення місця проживання", мати не є обмеженою в спілкуванні з дитиною. У разі зміни обставин, батьки не позбавлені права вирішити питання про зміну місця проживання дитини. Суд також критично відноситься до тверджень предстаника відповідача про те , що [PERSON] не виконує рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина , що з нього не стягнуто жодної копійки , оскільки зазначене спростовано позивачем . Зокрема , це довідка №04/58-14 від 18.04.2014 року, де зазначається, що на виконання вказаного рішення , в період з 24.01.2012 року по 31.01.2014 року вираховувались із заробітної плати [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та дружини. Кошти не були перераховані одержувачу, в зв»язку із відсутністю реквізитів. Підприємство , на якому працює позивач 29.10.2012 року та 26.11.2012 року на адресу стягувача аліментів направляли повідомлення щодо вирахування із заробітної плати боржника аліментів та просили з"явитись на той час [PERSON] для отримання аліментів або повідомити адміністрації реквізити рахунку для їх перерахування ( а.с. 147-150). Також, суд не приймає доводи представника відповідача про те, що [PERSON] рішенням суду від 25.04.2013 року виселив свого сина фактично на вулицю без надання йому тимчасового житла, та не вжив дієвих заходів переклавши всі питання їх вирішення на матір дитини. Так, 10.06.2013 року , набрало законної сили судове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2013 року, яким позов арбітражного керуючого-ліквідатора ФОП [PERSON] [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , третя особа , що не заявляє самостійних вимог- Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та усунення перешкод в розпорядженні майном, шляхом зняття з реєстраційного обліку-задоволено частково. Визнано [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням , розташованим за адресою: [ADDRESS]. В решті позовних вимог-відмовлено ( а.с. 82-83). В рішенні зазначалось, що відповідачі у вказаній квартирі фактично не проживали, що підтвердила зав.будинком [PERSON] Тому, зазначене вище твердження представника є безпідставним. Разом з тим, в суді було з"ясовано, що відповідач разом із сином ще із січня 2013 року виїхала із вказаної адреси , та не реєструвала своє місце проживання до 12.03.2014 року ( а.с. 138). В судовому засіданні знайшло своє підтвердження саме ухилення відповідача від виконання рішення суду , з якою проживає дитина, з врахуванням того факту, що сама ж відповідач була присутня в апеляційній інстанції при розгляді її скарги на рішення суду першої інстанції, та була ознайомлена з рішенням від 25.09.2012 року , яке набрало законної сили в той же день після його проголошення, отримала його копію, проте напротязі тривалого періоду часу позбавляє батька дитини спілкування із сином, що дійсно вже потягло за собою забування дитиною батька , що є порушенням інтересів дитини і суперечить їм. Суд вважає, що за даних обставин, що склалися, коли дитина проживає з матір"ю, відсутність повноцінних контактів дитини з батьком, знецінення в свідомості дитини думки про позивача як про батька і рідну людину, є неприпустимим і суперечить інтересам дитини. Вказану обставину суд також оцінює як підставу для передачі дитини батьку, відносно якого відсутні докази про те, що він має намір перешкоджати дитині спілкуватись з матір"ю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для задоволення первісного позову та відмови у зустрічному, так як з вересня 2012 року відповідач ухиляється від виконання рішення суду про усунення перешкод батьку у вихованні дитини та визначення йому часу участі у вихованні та спілкуванні із сином; з вересня 2013 року була оголошена у державний розшук як безвісно зникла особа, а за рішенням суду та поданням державного виконавця 28.12.2013 року було заведено справу №011-213 в рамках якої триває її розшук як відповідача; та відносно останньої відкрито кримінальне провадження №12013120060000915 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 190, ст. 358 КК України; по місцю своєї останньої реєстрації- [ADDRESS] з дитиною не проживає, тим самим порушує не тільки права позивача, а й права самої дитини, оскільки син має знати хто його батько , спілкуватись з ним, отримувати від нього підтримку, яку він дійсно може надати йому, маючи для цього всі умови, що є обов"язковими, з врахуванням обставин, передбачених ст. 161 СК України; ухиляючись від виконання рішення суду, будучи обізнаною зі змістом про нього та отримавши його, не задумалась над можливими наслідками своєї поведінки, а відтак [PERSON] має бути переданий позивачу , його батьку, для проживання з ним та визначенням місця проживання малолітнього за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати вважати по фактично понесеним сторонами по справі.

Outcome: approved