Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на об'єкт нерухомості, яким є торговий комплекс: будівля ресторану "А" загальною площею 1700 кв.м., склад цегляний площею 55,5 кв.м., вбиральня площею 2,25 кв.м., металеві гаражі площею 63,7 кв.м., [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.03.2008 року між ним та підприємством - банкрутом "Томаківське районне споживче товариство" в особі арбітражного керуючого Козаченка В.М., який діяв на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2006 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, а саме торгового комплексу, що складається з ресторану, складу цегляного, вбиральні, металевих гаражів, воріт, огорожі, вимощення. Ціна об'єкта на той час склала 576000 гривень, яку він сплатив у повному обсязі, що підтверджується відповідним платіжним документом. Даний договір купівлі-продажу будинку був оформлений на товарній біржі «Український Земельно-Промисловий Інвестиційний Ресурс» 19.03.2008 року за №006/03. В послідуючому 07.04.2008 року він зареєстрував право власності в Обласному комунальному підприємстві "Томаківське бюро технічної інвентаризації", що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 07.04.2008 року [NUMBER]. Текст договору купівлі-продажу містить посилання, що у подальшому такий правочин не підлягає відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року нотаріальному посвідченню. Оформлюючи договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості всі істотні його умови були виконані повністю, сплачена вартість предмету угоди, складено акт прийому-передачі нерухомого майна від 19.03.2008 року, тому вважає себе правомірним власником будівлі. Дійсність договору купівлі-продажу нерухомості ніким не оспорюється. Однак, на теперішній час він дізнався, що такий договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений. У своїй письмовій заяві представник позивача, що діє на підставі довіреності від 05.08.2014 року просить суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача у судовому засідання, про що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у своїй письмовій заяві просить суд розглянути справу за своєї відсутності та вирішити справу на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності у судовому засіданні сторін, які згідно вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України заявили відповідні клопотання. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно біржового договору купівлі-продажу майна від 19.03.2008 року, реєстраційний номер 006/03, відповідно до ст. 15 Закону України «Про Товарну біржу» від 10.12.1991 року, сторони Підприємство-банкрут "Томаківське районне споживче товариство" в особі арбітражного керуючого Козаченка В.М., який діяв на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2006 року, та [PERSON] досягли між собою домовленості щодо відчуження торгового комплексу, будівля ресторану "А" загальною площею 1700,00 м2, складу цегляного площею 55,5 м2, вбиральні площею 2,25 м2, металевих гаражів площею 63,7 м2, [ADDRESS] Зазначене майно належало продавцю підприємству-банкруту "Томаківське районне споживче товариство" на підставі свідоцтва про право власності /[NUMBER]/13.03.2008/ виданого виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області та витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно виданого Обласним комунальним підприємством "Томаківське бюро технічної інвентаризації", номер витягу:18087960 від 13.03.2008 року, реєстраційний номер:22487376, серія ССГ №672767. Експертна оцінка вказаного в договорі майна відповідно до звіту про експертну оцінку ПП "[PERSON]." становила 240000 гривень без ПНВ. В результаті біржових торгів, згідно протоколу №006/03 від 14.03.2008 року вказане майно продане за 576000 гривень. Договір було укладено на виконання біржової угоди, зареєстрованої на Товарній біржі "Українській Земельно-Промисловий Інвестиційний Ресурс" 19.03.2008 року №006/03 та складений відповідно протоколу проведення біржових торгів №006/03 від 14.03.2008 року реєстр №011/03. Визначену біржовими торгами вартість об'єкта в сумі 576000 гривень позивач сплатив повністю, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордера. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зі змісту ст. 182 ЦК України випливає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яка є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що діяло на час вчинення між сторонами правочину, а також чинний Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, не відносить угоди про придбання нерухомого майна на товарних біржах, як окремий правовстановлювальний документ. Зміст Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року №121, відносить біржові угоди до правовстановлювальних документів. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстровані на товарній біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, перешкодою для позивача у державній реєстрації нерухомого майна є положення ст. 657 ЦК України, згідно якого при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна обов'язковою умовою закону є нотаріальне посвідчення правочину. Таким чином, угоди, укладені на товарних біржах внаслідок примусового продажу майна платника податків, не можуть бути посвідчені в нотаріальному порядку у зв'язку відсутністю добровільної згоди власника такого майна на його відчуження, який, у свою чергу, має виступати стороною за цим договором. Пленум Верховного Суду України у постанові від 06.11.2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними (п. 13) наголосив, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Між тим, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством "Томаківське бюро технічної інвентаризації" від 07.04.2008 року підтверджує, що за [PERSON] було зареєстроване право власності на комплекс, ресторан, по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №006/03 від 19.03.2008 року. Реєстрація права власності на нерухоме майно за позивачем здійснювалася Обласним комунальним підприємством "Томаківське бюро технічної інвентаризації", згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, що діяло на той час. Отже, суд вважає, що в даному випадку не існує необхідності визнавати рішенням суду право власності на об'єкт нерухомого майна, так як позивач вже набув право власності на торгівельний комплекс, ресторан, уклавши з підприємством-банкрутом відповідний біржовий договір з послідуючою реєстрацією своїх прав на власність реєстратором бюро технічної інвентаризації. Тому в даній частині позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial