Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В серпні 2009 року [PERSON] звернулась з даним позовом до [PERSON], [PERSON], в обґрунтування якого зазначала, що з 2003 року з дозволу квартиронаймача [PERSON] проживає у [ADDRESS], постійно там проживає, несе обов'язки по утриманню вказаного майна, у зв'язку з чим, просила визнати її членом сім»ї квартиронаймача [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2010 року позов [PERSON] задоволено, визнано її членом сім»ї [PERSON], наймача [ADDRESS]. Не погоджуючись з указаним рішенням суду, [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказане рішення. [PERSON] вказувала на невідповідність дійсним обставинам справи висновків суду про наявність підстав для визнання [PERSON] членом її сім»ї, оскільки вселення позивача в квартиру відбувалось за усною домовленістю та виключно в якості піднаймача. [PERSON] зазначала, що вона працювала м. Орехово-Зуєво (РФ), оскільки в м. Чернігові не мала роботи, вселила позивача для догляду за квартирою, однією сім'єю не проживала, не вела з нею спільного господарства, не мала спільного бюджету. Крім того, [PERSON] вказала, що підписи від її імені, що містяться в договорі про надання юридичних послуг від 21.09.2009 року та листі про визнання позовних вимог, їй не належать, у зв'язку з чим, вказані документи не повинні братись судом до уваги. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали цивільної справи №2-2672/09, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що станом на час виникнення даного спору наймачем квартири [ADDRESS] була [PERSON]. За даними особового рахунку № [NUMBER] (а.с. 32) з 17.11.1992 року в квартирі були зареєстровані [PERSON] та її дочка [PERSON] Матеріалами справи підтверджено, що з 2003 року у вищевказаній квартирі без реєстрації разом з сином проживала [PERSON] (а.с.7). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними сестрами, проживають як одна сім»я разом і ведуть спільне господарство. Вищенаведені висновки суду першої інстанції не можна вважати законними та обґрунтованими, відповідно до положень ст.213 ЦПК України, оскільки вони не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Відповідно до частини 2 статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, а також членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями частини 1 статті 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення інших осіб. Наявність у особи такого права передбачено також положеннями статті 817 ЦК України, згідно з якою наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їх взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. При цьому, особи, які вселилися у житло відповідно до вищевказаних правил, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, лише у тому разі, коли інше не було передбачено при їх вселенні. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що вселити до займаного житлового приміщення інших осіб, наймач має право при дотриманні встановленого законом порядку вселення та отримання письмової згоди всіх повнолітніх членів сім»ї. Вирішення питання про те, в якій якості вселились вказані особи в житлове приміщення, визнання їх членами сім»ї наймача, можливе виключно в рамках вирішення судом спору про право таких осіб на користування жилим приміщенням, оскільки законом не передбачено такого самостійного способу захисту права, як звернення з позовом про визнання членом сім»ї наймача. Лише у випадках порушення права або його невизнання, таке право підлягає судовому захисту за позовом зацікавленої особи у спосіб, передбачений законом. З матеріалів справи встановлено, що вселення [PERSON] разом з дитиною до спірної квартири мало місце за усною домовленістю сторін лише на час відсутності відповідачів у зв"язку з їх роботою за межами України , доказів спільного проживання [PERSON] з наймачем вказаної квартири однією сім"єю, ведення ними спільного господарства позивачем у даній справі представлено не було. За таких обставин, визнання судом першої інстанції [PERSON] членом сім"ї [PERSON] суперечить положенням ст.64, 65 ЖК України. Прийшовши висновку про те, що [PERSON] веде з квартиронаймачем спільний побут та є членом його сім»ї, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки наявним у справі доказам відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації (а.с.60,61) та, зважаючи на те, що представник відповідачів фактично діяв в інтересах позивача (витребовував докази кровної спорідненості [PERSON] та [PERSON]) належним чином не перевірив законність представництва адвокатом [PERSON] інтересів відповідачів, не вжив заходів щодо їх особистої явки в судове засідання для надання відповідних пояснень. Крім того, суд не врахував встановлені рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.05.2009 року (а.с.49) обставини, які в силу ст. 61 ЦПК України не підлягали доведенню, щодо того, що відповідачі працюють та у зв"язку з цим тимчасово проживають проживають в Російській Федерації, що в свою чергу, об'єктивно унеможливлює ведення [PERSON] спільного господарства з [PERSON] Ухваливши рішення про визнання [PERSON] членом сім»ї [PERSON], суд фактично поза волею наймача та членів її сім"ї легалізував проживання [PERSON] [ADDRESS], що в подальшому мало наслідком реєстрацію [PERSON] у вищевказаній квартирі на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.11.2010 року про зобов"язання Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області зареєструвати [PERSON] у [ADDRESS]. Наведене призвело до позбавлення відповідачів в судовому порядку права на проживання в квартирі за позовом [PERSON] ( рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.06.2013 року , а.с.141-143). Враховуючи те, що порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвели до ухвалення незаконного рішення, порушення конституційного права відповідачів на житло, вказане рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволення позову [PERSON] У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги [PERSON], на підставі положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати зі сплати судового збору за апеляційний розгляд справи в сумі 121,8 грн.

Outcome: approved