Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 21 лютого 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, який був нотаріально посвідчений і за яким відповідач отримала в борг кошти в розмірі 1500 доларів США, які зобов"язалася повернути до 01 травня 2013 року. Однак, станом на 08.02.2016 року відповідач свої зобов"язання за договором позики не виконала, внаслідок чого сума боргу становить, за курсом НБУ, на час звернення до суду, 36000 грн. Крім того, у звязку з тим, що відповідач не повернула грошові кошти він почував себе безпомічним та подаленим, переживав, що йому не буде на що жити, почав хворіти, погано себе почував, купував ліки та заспокійливе за власний рахунок. В добровільному порядку відповідач відмовляється погасити вказану заборгованість, тому просив стягнути з відповідача зазначену суму боргу та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду та якості. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в тій самій сумі або речі, які визначені родовими ознаками, у тій же кількості, того ж роду та якості, які були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, визначеному договором. Як встановлено у судовому засіданні 21 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №155, за яким [PERSON] отримала від [PERSON] позику у розмірі 12000 грн., що становить 1500 доларів США і які [PERSON] зобов"язалася повернути до 01 травня 2013 року (а.с.3). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов"язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно зі звичаями ділового обігу або інших вимог, які зазвичай висуваються. Стаття 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов"язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає зі зміста зобов"язання або звичаїв ділового обігу. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строку (дату). Згідно з вимогами ч.1 ст.532 ЦК України місце виконання зобов"язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов"язання не встановлено в договорі, виконання провадиться: 1) за зобов"язанням про передачу нерухомого майна - за місцем знаходження цього майна; 2) за зобов"язанням про передачу товару (майна), яке виникає на підставі договору перевезення - за місцем здачі товару (майна) перевізнику; 3) за зобов"язанням про передачу товару (майна), яке виникає на підставі інших угод, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відомо кредитору на час виникнення зобов"язання; 4) за грошовими зобов"язаннями, - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа - за його місцем знаходження на момент виникнення зобов"язання; 5) за іншими зобов"язаннями - за місцем проживання (місцем знаходження) боржника. У відповідності з вимогами ст.533 ЦК України грошове зобов"язання повинно бути виконане в гривнях. Якщо у зобов"язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає уплаті в гривні, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або іншим нормативно-правовим актом. Суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що відповідач повинен повернути йому суму позики за офіційним курсом, встановленим на час звернення його до суду, оскільки в укладеному між сторонами договорі позики відповідач отримав 12000 грн., що становить 1500 доларів США, а тому, оскільки у договорі вже встановлений еквівалент позики в іноземній валюті, сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 12000 грн. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: - фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї постанови №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними доповненнями та змінами), спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст.49 Закону "Про інформацію", ст.44 Закону "Про авторське право і суміжні права"; - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Таким чином, оскільки, діючим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди за правовідносинами, які випливають з договорів позики, з урахуванням оголошеної та дослідженої у судовому засіданні сукупності доказів суд приходить до висновку про можливість відмови у задоволенні позову в цій частині. Оскільки при зверненні до суду, позивач, у відповідності з вимогами ЗУ «Про судовий збір», був звільнений від оплати судового збору, у відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного, ст.ст.23, 526, 527, 530,532, 533, 1047, 1049 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними доповненнями та змінами),

Outcome: partial