Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 9 липня 2015 року [PERSON] було отримано у позику від [PERSON] грошові кошти у розмірі 500000 строком до 17 липня 2015 року. У підтвердження отримання грошових котів у позику відповідачем було власноручно написано, підписано та передано позивачу розписку. За домовленістю між позивачем та відповідачем було зафіксовано еквівалент переданих коштів, що становило на день надання позики суму у розмірі 21100 доларів США. Позивач неодноразово зв'язувався з відповідачем стосовно повернення суми боргу, протягом всього строку його існування. У 2017 році встановлювалося декілька дат погашення, в кожну з яких відбувалося одне і те саме: відповідач не виходив на зв'язок, протягом кількох наступних днів з ним все ж таки вдавалося зв'язатися телефоном, однак відповідь була "грошей немає, коли повернемо - не знаємо". В кінці 2017 року відповідачу було направлено дві претензії про повернення боргу. Відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості по отриманій позиці. Також, 25 жовтня 2016 року було повернуто відповідачем 384600 гривень. Час прострочення у поверненні вказаної суми складав 465 днів. Залишок заборгованості після часткового повернення складав 11540 гривень. 15 травня 2017 року відповідачем повернуто 7941 гривень. Час прострочення у поверненні вказаної суми склав 667 днів. Залишок заборгованості після часткового повернення склав 107459 гривень. Залишок заборгованості, не повернутої відповідачем станом на 17 січня 2018 року, становить 107459 гривень. За таких обставин позивач вимушений звернутись до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 107459 гривень. Також стягнути з відповідача проценти за користування коштами згідно положень ст. 1048 ЦК України у розмірі 151500,62 гривень, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 23262,82 гривень, інфляційні втрати у розмірі 80736,66 гривень, а також всі судові витрати, які були понесені позивачем по справі. 11.06.2018 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 107459 гривень. Також просить стягнути з відповідача проценти за користування коштами згідно положень ст. 1048 ЦК України у розмірі 151089,77 гривень, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 23221,73 гривень, інфляційні втрати у розмірі 80736,66 гривень та всі судові витрати, які були понесені позивачем по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити у розмірі визначеномй у заяві від 11.06.2018 року, а саме: просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 107459 гривень боргу, також просив за період з 18.07.2015 року по 18.01.2018 року стягнути проценти за користування коштами згідно положень ст. 1048 ЦК України у розмірі 151089,77 гривень, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 23221,73 гривень, інфляційні втрати у розмірі 80736,66 гривень, а також судові витрати, які були понесені позивачем по справі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві. Так зокрема, представник відповідача [PERSON] пояснив, що вимога кредитора в даному випадку була пред"явлена 28.11.2017 року і з цього часу можливий початок нарахування відсотків та інфляційних витрат. До 28.11.2017 року позивач не надсилав вимоги про повернення коштів, а тому підстав нараховувати відсотки та інфляційні витрати з 17 липня 2015 року у позивача немає підстав, так як це не була позика. За таких обставин представник відповідача [PERSON], вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 113784,66 гривень, з яких основний борг 107459 гривень, інфляційні втрати 3696,59 гривень, відсотки за користування коштами 2169,79 гривень, 3 % річних 459,28 гривень за період з 28.11.2017 року - 18.01.2018 року. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] уклали 09.07.2015 року договір позики на суму 500000 гривень, що підтверджується розпискою виданою [PERSON] від 09.07.2015 року (а.с.17,93). Як вбачається з вказаної розписки [PERSON], [PERSON] 09.07.2015 року одержала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 500000 гривень, які зобов"язалася повернути 17.07.2015 року. [PERSON] та [PERSON] у вказаній розписці погодили, що сума 500000 гривень еквівалентна 21100 доларам США згідно курсу 23,7. 09.07.2015 року грошові кошти в розмірі 500000 гривень [PERSON] через [PERSON] були внесені на рахунок ТОВ "Либіть-К, засновником якого якого є [PERSON], що підтверджується копіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичнмих осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.01.2018 року та копією квитанції № 91849 від 09.07.2015 року (а.с.9-15,16). Ці обставини також визнаються представником відповідача. Позивач через представника звертався до відповідача з претензією щодо повернення грошових коштів, що підтверджується копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с. 16,53-56 ). Як вбачається з позовної заяви, позивачем визнається факт того, що відповідач здійснювала часткове повернення боргу за позикою у вказаному позивачем розмірі, а саме: 25.10.2016 року було повернуто 384600 гривень, 15.05.2017 року було повернуто 7941 гривень. Відповідач наявність суми боргу перед позивачем у розмірі 107459 гривень визнає. Представник відповідача повернення боргу в розмірі 384600 гривень та 7941 гривень визнає, але заперечує, що вказані суми були сплачені позивачу 25.10.2016 року та 15.05.2017 року. Проте доказів, коли саме вказані кошти були сплачені позивачу, суду не надав. Таким чином, відповідач [PERSON] свої зобов'язання щодо повернення у строк до 17.07.2015 року грошових коштів за договром позики не виконала. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивачем надано розрахунок процентів за користування коштами згідно положень статті 1048 ЦК України за період з 18.07.2015 року по 18.01.2018 року в розмірі 151089,77 гривень, які суд приймає як обгрунтовані (а.с.97). Надані позивачем розрахунок, відповідачем та її представником не спростовані. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок 3% процентів річних згідно ст. 625 ЦК України за період з 18.07.2015 року по 18.01.2018 року в розмірі 23221,73 гривень, які суд приймає як обгрунтовані (а.с.99). Надані позивачем розрахунок, відповідачем та її представником не спростовані. Позивачем надано розрахунок збитків від інфляції згідно ст. 625 ЦК України за період з 18.07.2015 року по 18.01.2018 року в розмірі 80736,66 гривень, які суд приймає як обгрунтовані (а.с.98). Надані позивачем розрахунок, відповідачем та її представником не спростовані. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 107459 гривень боргу, 151089,77 гривень - проценти за користування коштами згідно статті 1048 ЦК України, 23221,73 гривень - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов"язання, 80736,66 гривень - інфляційні втрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial