Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» , третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі відокремленого підрозділу Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах з 06.12.2004 року, працюючи прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, з 26.07.2005 року - гірничим монтером підземним з повним робочим днем в шахті, з 15.08.2007 року-помічником начальника дільниці (змінним) підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом № 3112/к від 26.11.2012 року він був звільнений з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію. 27.10.2014 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання: хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН 1-11 ст. - захворювання професійне, встановлено вперше, внаслідок подовжувального періоду роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого промислового фактора-пил. Висновком МСЕК від 24.11.2014 року серії АААА № 243966 йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності 25% безстроково. В подальшому 31.05.2016 року він був повторно оглянутий МСЕК та висновком від 31.05.2016 року йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 60000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 60000 грн. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди, відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили втрату позивачем працездатності, та могли б бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, позивачем не доведено існування на час розгляду справи повної втрати ним працездатності, що спричинило йому моральні страждання. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі відокремленого підрозділу Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надали суду пояснення, в яких просили справу слухати без участі представника, зазначили, що Покровським відділенням 05.12.2014 року було винесено постанову № 0538/6286/6286/2 про призначення одноразової допомоги разі стійкої втрати професійної працездатності та постанову від 05.12.2014 року про призначення щомісячної страхової виплати позивачу. Вперше МСЕК встановила позивачу 25% втрати професійної працездатності 24.11.2014 року, вдруге, 01.06.2016 року встановила 40% втрати професійної працездатності. Рішення просили ухвалити на розсуд суду. ( а. с. 38). Позивач, представник позивача в судове засідання не зявились, просили справу слухати у їх відсутність. ( а. с. 49,50). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, підтримала наданий до суду відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 06.12.2004 року, де працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, з 26.07.2005 року - гірничим монтером підземним з повним робочим днем в шахті, з 15.08.2007 року-помічником начальника дільниці (змінним) підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом № 3112/к від 26.11.2012 року він був звільнений з підприємства за ст. 38 КЗпП у звязку з виходом на пенсію ( а. с. 3-7). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.10.2014 року професійно захворювання хронічний бронхіт 11 ст. фаза затихаючого загострення прикореневий пневмосклероз, ЛН 1-11 ст., захворювання професійне, встановлено вперше, виникло у звязку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого промислового фактора-пил.( а. с. 9-10). Згідно висновку МСЕК серії 10ААА № 24396 позивачу визначено втрату працездатності -25% , рекомендовано медикаментозне лікування ( а. с. 53). Згідно висновку МСЕК від 01.06.2016 року позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, визначено 40% втрати працездатності ( а. с. 11). Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України " Про охорону праці", а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов"язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов"язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов"язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. Судом встановлено, що у зв"язку з встановленням у позивача професійного захворювання хронічний бронхіт 11 ст. фаза затихаючого загострення прикореневий пневмосклероз, ЛН 1-11 ст., та втрати у зв»язку з цим 25 % професійної працездатності вперше, а в подальшому втрата професійної працездатності збільшилась до 40%, йому було заподіяно моральну шкоду , яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначеного професійного захворювання - , у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров"я. Оскільки професійне захворювання у позивача виникло внаслідок тривалого періоду праці у шкідливих умовах , обумовленим впливом шкідливого промислового фактора пил, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.2014 року ( а. с. 8-9), тобто у зв"язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов"язаних з порушенням Закону України " Про охорону праці". Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Доводи представника відповідача , викладені в наданому відзиві про ненадання позивачем висновку медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, що є підставою для її відшкодування, суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.06.2012 р. № 420, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачеві в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди й без висновку медичних органів. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що професійна працездатність у зв"язку з професійним захворюванням ,захворювання професійне вперше втрачена на 25%, в подальшому втрата працездатності збільшилась до 40%. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 11000 грн. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати : по сплаті судового збору - в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial