Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

27 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. На обгрунтування позовних вимог послався на те, що від спільного проживання з [PERSON] у них народився син [PERSON], [INFO], який після припинення стосунків з відповідачкою залишився проживати з нею. Оскільки вона не займається вихованням та утриманням сина, в будинку брудно, холодно, антисанітарія, роботою та житлом не забезпечена, поводить себе неадекватно, а він має всі необхідні умови для виховання дитини, просить визначити місце проживання малолітнього сина разом з ним. 10 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з нею. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона приділяє більше уваги сину, самостійно займається його утриманням та вихованням, має для цього всі необхідні умови. Відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує відносно неї фізичне насилля. Тому просить визначити місце проживання дитини з нею. Ухвалою суду від 11 березня 2015 року (а.с.37) обидва позови об'єднані в одне провадження для їх спільного розгляду. Ухвалою суду від 27 лютого 2015 року (а.с.18) до участі у справі в якості третьої особи залучено орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на створення ним необхідних умов для проживання сина з ним, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки належних умов для проживання сина відповідачка немає, а оскільки вона здатна виховувати сина вони можуть разом продовжити їх спільне проживання однією сім"єю. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, посилаючись на його необгрунтованість. Вказала, що з 2011 по жовтень 2013 року вони з [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, від якого народили сина. Через сварку чоловік сам привіз її разом з сином до будинку її батьків в с.Виноградне, в якому вони зареєстровані та проживали до часу примирення з позивачем, а саме до осені 2014 року. Після чого переїхали проживати до будинку позивача в м.Херсон, сина оформили до дитячого садка. Разом проживали до грудня 2014 року, затим стосунки припинили, вона знову переїхала проживати до батьків, син залишився з нею. Вона перебуває у декретній відпустці, проживає за рахунок соціальної допомоги та допомоги батьків. Умови для проживання дитини створені. Вона не перешкоджатиме позивачу у спілкуванні з сином, однак підтримувати стосунки з ним не бажає. Представник ОПП вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.8). Як вбачається з довідки Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №408 від 05.03.2015 року (а.с.33) та свідоцтва про право власності (а.с.43) обидві сторони разом з малолітнім сином зареєстровані в житловому будинку, належному на праві власності батьку [PERSON], який розташований в [ADDRESS]. У вказанаму будинку [PERSON] фактично проживає разом з сином та батьками з грудня 2014 року, що не заперечується сторонами. Умови для проживання дитини коло матері створені, психоемоційний стан дитини задовільний, що підтверджує акт обстеження матеріально-побутових умов сім"ї від 26.02.2015 р. (а.с.39). Про те, що [PERSON] належним чином займається вихованням сина свідчила у судовому засіданні свідок [PERSON] [PERSON] перебуває у декретній відпусці, отримує соціальну допомогу на дитину, однак незважаючи на таке працевлаштовувалась посезонно, має гарантії й щодо подальшого працевлаштування на період виконання сільськогосподарських робіт, як видно з довідки від 23.03.2015 року ФОП [PERSON] Крім того, їх з сином матеріально підтримує батько [PERSON], про що він стверджував у судовому засіданні, допитаний судом у якості свідка. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно (а.с.34). За даними довідки від 20.03.2015 року малолітній син сторін перебуває на черзі у Горохівському ДНЗ "Ромашка". [PERSON] є громадянином Туреччини (а.с.5-7), має у власності житловий будинок у [ADDRESS], де проживає, а також будинок у с.Олександрівка Снігурівського району (а.с.9-13). За місцем свого проживання батько створив необхідні умови для проживання дитини, добре характеризується, не зловживає алкоголем та наркотичними засобами, відповідально відноситься до виконання батьківських обов"язків, що підтверджує акт від 26.02.2015 року (а.с.25). Згідно довідки від 02.02.2015 року син сторін відвідує Херсонський ясла-садок №87 Херсонської міської ради з 10 листопада 2014 року (а.с.26). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має належні побутові умови для проживання дитини. Разом з тим, його посилання на те, що відповідачка виховання та утриманням сина не займається, не створила належних умов для його проживання, не має роботи та житла спростовується вищенаведеними доказами, які суд приймає у підтвердження її спроможності забезпечити інтереси дитини. Згідно висновку ООП Снігурівської РДА № 8 від 11.03.2015 року враховуючи інтереси дитини, визначено місце проживання малолітнього сина сторін з матір'ю (а.с.27). За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судом не було встановлено, а відповідач не надав суду доказів наявності таких виключих обставин, за яких малолітня дитина не могла б проживати з матір"ю. Таким чином, враховуючи вищенаведене, прийнявши до уваги малолітній вік дитини та виходячи із інтересів малолітньої дитини, необхідності материнської турботи та уваги для забезпечення її повноцінного виховання і розвитку, наявність сталих зв"язків дитини за місцем проживання матері з часу окремого проживання з батьком, та особистої прихильності, оскільки мати постійно перебувала з сином з часу його народження, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю. Оскільки суд, на підставі вище вказаних досліджених у судовому засіданні доказів прийшов до висновку про необхідність залишення дитини з [PERSON], то позов [PERSON] слід залишити без задоволення, а зустрічний позов задовільнити. Суд вирішує питання про судові витрати на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved