Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачем заявлено вимоги про стягнення на свою користь з відповідача 1029, 42 грн. заборгованості по заробітній платі, 4034 грн. заборгованості по виплаті польового забезпечення, 6007,68 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 980 грн. компенсації втрати частини заробітної плати в зв"язку з порушенням строків її виплати, а також 8218,27 грн. відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позову вказується, що позивач працював на підприємстві відповідача з 15.04.2013р. на посаді слюсаря з обслуговування бурових, 01.10.2013р. звільнився з підприємства у зв»язку із закінченням трудового договору, проте до сьогоднішнього дня йому не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 1 029,42грн., а також 4034 грн. польового забезпечення, в зв"язку з чим заявлено відповідні позовні вимоги. Оскільки дії відповідача по затримці розрахунку при звільненні є незаконними, наполягає також на стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 6 007,68грн., а також 980 грн. компенсації втрати частини заробітної плати в зв"язку з порушенням строків її виплати. Крім того, стверджується , що в зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати позивач міг не сплачувати комунальні послуги, вимушено знаходився у стресовому стані, у нього постійно виникали сімейні скандали, негаразди в побуті та житті, в зв»язку з чим існують підстави для стягнення на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 8218,27 грн. грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення відповідної судової кореспонденції, про причини неявки до суду не сповістив, заяви про розгляд справи без його присутності не надав. За таких обставин і відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи також, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача і вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 15.04.2013р. працював на підприємстві відповідача на посаді слюсаря з обслуговування бурових, а 01.10.2013р. був звільнений з підприємства на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв»язку із закінченням строку трудового договору. При цьому до сьогоднішнього дня позивачеві не виплачено 1 029,42грн. нарахованої йому заробітної плати, а також 4034 грн. польового забезпечення. Викладені обставини, крім пояснень позивача, підтверджені його трудовою книжкою і довідками підприємства, в зв»язку з чим вважаються судом встановленими. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Крім того, п.п. 1,2 постанови Кабінету Міністрів України «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених на виконання монтажних, налагоджувальних ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз»уїзний (пересувний) характер» від 31 березня 1999 року № 490 визначено, що підприємства, установи організації самостійно встановлюють надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених на виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз»їзний (пересувний) характер, у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З урахуванням викладеного, оскільки в судовому засіданні встановлено наявність заборгованості підприємства відповідача перед позивачем по виплаті 1029, 42 грн. заробітної плати, а також 4034 грн. польового забезпечення, вказані суми підлягають стягненню на користь позивача. Крім того, ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. По справі встановлено, що відповідачем при звільненні позивача і до сьогоднішнього дня не здійснена виплата належних йому сум заробітної плати, обставин, які б свідчили про відсутність вини підприємства у цьому не встановлено, а тому суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню в межах заявлених позовних вимог середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає матеріалам справи, наданий позивачем розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в зв"язку з чим 6 007,68грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період по 08.01.2014р. також підлягають стягненню на користь позивача. Судом враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем заявлено вимогу про стягнення 980 грн. компенсації втрати частини заробітної плати в зв"язку з порушенням строків її виплати, проте при цьому не надано ніякого обґрунтування щодо наявності підстав для такої виплати і її розміру, в зв»язку з чим в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити. При вирішенні заявленої позовної вимоги про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої несвоєчасною виплатою відповідачем заробітної плати, суд відзначає, що в судовому засіданні позивачем не надано належних доказів спричинення йому саме несвоєчасною виплатою заробітної плати моральних страждань. Загальні посилання позивача на наявність відповідних обставин не свідчать про наявність передбачених законом підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди, в зв"язку з чим у задоволенні відповідної позовної вимоги необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають 243,60 грн. судового збору. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 94, 116,117КЗпП України і

Outcome: partial