Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна та визнання права власності, посилаючи на те, що 04.02.2019 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він надав відповідачці грошові кошти в сумі 5000 дол. США, що підтверджується розпискою відповідачки. Позика надана на строк до 04.10.2019 року включно. Вказує, що станом на день подання позову відповідачка не виконала свої зобов`язання та не повернула кошти в сумі 5000 доларів США, що за курсом НБУ від 01.11.2019 року еквівалентно 124050 грн. Зазначає, що відповідно до п.п.5.2 договору позики в разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] обов`язків за договором позики, [PERSON] в якості неустойки набуває право власності на нерухоме майно: житловий будинок з надежними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 7324510100:03:005:0276, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності у [PERSON] на нерухоме майно виникає з моменту невиконання або неналежного виконання [PERSON] обов`язків, визначених цим договором, його визнання відбувається в судовому порядку та не звільняє [PERSON] від виконання обов`язків за цим договором. В разі відчуження [PERSON] нерухомого майна без нотаріально засвідченої згоди [PERSON] до повного виконання обов`язків за цим договором, такий правочин визнається недійсним з моменту його вчинення. Також зазначає, що у зв`язку із невиконанням відповідачкою [PERSON] обов`язків, визначених договором позики, у нього 05.10.2019 року виникло право власності на вищевказане нерухоме майно та, незважаючи на те, що [PERSON] вже не була власником, вона 07.10.2019 року продала вказані житловий будинок та земельну ділянку [PERSON] , не маючи на це права. Враховуючи викладене, вважає договори купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер 7324510100:03:005:0276, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: [ADDRESS] , укладені між [PERSON] та [PERSON] недійсними. Також вважає, що оскільки житловий будинок та земельна ділянка вибули з його володіння не з його волі, він має право витребувати це майно від [PERSON] як добросовісного набувача. Просив стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 124050 грн. в рахунок повернення боргу за договором позики; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер 7324510100:03:005:0276, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житловою будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , які укладені 07.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцькою Н.Г., зареєстровані в реєстрі за №№1803,1804 відповідно; витребувати з незаконного володіння [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, площею 0,1 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями га спорудами та земельну ділянку, площею 0,1 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відзиву на позов до суду не подано. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гринчук С.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що [PERSON] набув житловий будинок та земельну ділянку в законний спосіб за договорами купівлі-продажу. Під час їх укладення не володів відомостями про належність нерухомого майна іншим особам. [PERSON] була власником майна на час укладення договорів купівлі-продажу, майно не перебувало в обтяженні, що підтверджується п.7 договору купівлі-продажу будинку та п.5.1.договору купівлі-продажу земельної ділянки. Таким чином, [PERSON] є добросовісним набувачем. Позивач не надав доказів належності йому майна на час укладання договорів купівлі-продажу. Вважає вимогу про витребування в її довірителя майна безпідставною, так як право на таке витребування має власник майна, яким позивач не являється. Заслухавши представників позивача та відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 04.02.2019 року позикодавець [PERSON] надав у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти терміном до 04.10.2019 року, а [PERSON] зобов"язалася повернути позику у визначений цим договором строк. Позика надається в готівковому порядку та вважається поверненою позичальником позикодавцю з моменту отримання останнім грошових коштів під розписку. Пунктом 4.2 договору позики передбачено, що позика вважається наданою Позикодавцем Позичальнику з моменту отримання останнім грошових коштів під розписку. Факт отримання коштів на підставі договору позики в розмірі 5000 дол.США відповідачкою [PERSON] підтверджується її розпискою від 04.02.2019 р., оригінал якої був наданий представником позивача для огляду в судовому засіданні. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Вимоги до форми договору позики встановлені ст.1047 ЦК України, відповідно до яких договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пунктом 4.2 договору позики передбачено, що повернення позики оформляється розпискою, яка видається позикодавцем позичальнику. Відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження повернення коштів за договором позики. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не виконано зобов`язання по поверненню боргу в сумі 5000 доларів США, а тому наявні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 04.02.2019 р. в розмірі 124050 грн., що становить еквівалент 5000 дол.США за офіційним курсом НБУ на день звернення з позовом до суду. Позивач також просить визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладені між [PERSON] та [PERSON] , витребувати з незаконного володіння [PERSON] вказане нерухоме майно та визнати право власності на нього за позивачем. В обгрунтування заявлених вимог посилається на умови, встановлені пунктами 5.1 та 5.2 договору позики. Згідно п.5.1 договору позики у випадку порушення своїх зобов"язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов"язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання. Згідно п.5.2 договору позики в разі невиконання або неналежного виконання позичальником обов`язків, визначених цим договором, позикодавець в якості неустойки набуває право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 7324510100:03:005:0276, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності у позикодавця на нерухоме майно виникає з моменту невиконання або неналежного виконання позичальником обов`язків, визначених цим договором. Визнання права власності на нерухоме майно за позикодавцем відбувається в судовому порядку. Визнання права власності на нерухоме майно за позикодавцем не звільняє позичальника від виконання обов`язків за цим договором. В разі відчуження позичальником нерухомого майна без нотаріально засвідченої згоди позикодавця до повного виконання обов`язків за цим договором, такий правочин визнається недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що [PERSON] належало право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 7324510100:03:005:0276, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі договорів купівлі-продажу від 19.11.2015 року, що підтверджено копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47974898, №47976833 від 19.11.2015 року. Відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] , посвідченими 07.10.2019 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцькою Н.Г. та зареєстрованими в реєстрі за №№1803, 1804 відповідно, [PERSON] продала вказане майно [PERSON] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №187057312 від 31.10.2019 року вбачається, що власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 7324510100:03:005:0276, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , належать [PERSON] . Частиною 1 ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст.547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання вчиняється у письмовій формі. Поняття неустойки міститься в ч.1 ст.548 ЦК України, відповідно до якого це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Відповідно до ч.1 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1 ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. За положеннями ст.334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналізуючи умови п.5.2 договору позики на відповідність наведеним нормам закону, суд доходить наступних висновків. Виходячи з положень ст.ст.549,551,627 ЦК України позивач та відповідачка [PERSON] , як сторони договору позики, правомірно визначили неустойку як вид забезпечення виконання зобов"язання за договором та її предмет у формі нерухомого майна, яким є житловий будинок з господарськими будівлям і спорудами та земельна ділянка. Разом з тим, умови, викладені в п.5.2 договору позики, самі по собі не можуть вважатися підставою виникнення права власності у [PERSON] на вказане нерухоме майно з 05.10.2019 р. в зв"язку з невиконанням зобов"язання позичальником [PERSON] , як на це вказує позивач, оскільки згідно закону право власності виникає з моменту передачі майна, а щодо нерухомого майна - з дня державної реєстрації такого права. Набуття права власності на нерухоме майно [PERSON] має наслідком припинення такого права на це майно у [PERSON] . Статтею 346 ЦК України визначені підстави припинення права власності, серед яких: відчуження власником свого майна, звернення стягнення на майно за зобов"язаннями власника. Крім того, частиною другою цієї ж статті встановлено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що право власності [PERSON] на нерухоме майно припинилося внаслідок задоволення вимог позикодавця [PERSON] (на підставі договору чи рішення суду). Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Частинами першою - третьою ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 ст.203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 6 ст.203 ЦК України встановлено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З огляду на те, що за висновком суду право власності [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку не припинилося, то визнавати недійсними укладені нею з [PERSON] 07.10.2019 р. договори купівлі-продажу вказаних об"єктів нерухомості немає підстав. Недотримання умови п.5.2 договору позики про те, що в разі відчуження позичальником нерухомого майна без нотаріально засвідченої згоди позикодавця до повного виконання обов"язків за цим договором, то такий правочин визнається недійсним, на думку суду, не може бути підставою для визнання договорів купівлі-продажу від 07.10.2019 р. недійсними, так як не підпадає під положення ст.ст.203,215 ЦК України. Позивач, набувши право на забезпечення виконання зобов"язання за договором позики у виді неустойки, якою є нерухоме майно, не скористався правом на обтяження такого майна в порядку визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Законом України "Про нотаріат". Про те, що спірне майно на момент укладення договорів купівлі-продажу від 07.10.2019 р. під забороною не перебуває, підтверджується п.7 договору купівлі-продажу житлового будинку та п.5.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки. Таким чином, судом не встановлено визначених законом підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник майна має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом вказаної статті право на витребування майна у добросовісного майна має лише власник майна. За висновком суду позивач [PERSON] не набув право власності на нерухоме майно у спосіб, визначений законом, тому вимоги про витребування на його користь з володіння [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані про [ADDRESS] , є безпідставними і задоволенню не підлягають. Також суд вважає, що не підлягає задоволенню позов в частині визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, так як визначивши це майно предметом неустойки без обтяження забороною на відчуження, після продажу його позичальником [PERSON] за нотаріально посвідченими договорами від 07.10.2019 р., воно перестало бути предметом неустойки, оскільки належить особі, яка не є учасником правовідносин з договору позики від 04.02.2019 р. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме по вимозі про стягнення боргу за договором позики. На підставі викладеного,

Outcome: partial