Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім»ю. Це стало причиною припинення шлюбних відносин з 2010 року, вважає, що сім"я їх розпалась, миритися з відповідачем не бажає, а тому просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з"явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на розірванні шлюбу наполягає, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з"явилася, про час та день розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З письмових матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 26). Сімейне життя у сторін не склалось із-за різних характерів та відсутності взаєморозуміння. Ці обставини призвели до того, що вони з 2010 року остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільним побутом не пов»язані. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу відповідачеві слід залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved