Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач 17.12.2019 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 103866,70 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22.10.2010 про отримання кредиту в розмірі 8000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач станом на 19.11.2019 порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 103866,70 грн., яка складається з: тіла кредиту 4533,16 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 4533, 16 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит 521,50 грн, пеня - 93389,82 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 4922,22 грн. Просить стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн. Відповідач подав відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що позивач не надав доказів існування кредитних відносин між ним та АТ «Приват Банк», оскільки надав копію анкети-заяви іншої юридичної особи ПАТ «Акцент-Банк». Зауважив, що позивач вже звертався до нього з позовом, який в подальшому залишив без розгляду. 20.03.2020 позивач надав уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача 103866,70 грн. зазначивши, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» та підписав заяву б/н від 01.04.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач станом на 19.11.2019 порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 103866,70 грн., яка складається з: тіла кредиту 4533,16 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 4533, 16 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит 521,50 грн, пеня - 93389,82 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 4922,22 грн. Просить стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн. 16.04.2020 відповідач подав відзив на уточнену позовну заяву, в якому позов визнав частково, в частині тіла кредиту в розмірі 4533,16 грн. В обґрунтування зазначає наступне, умови договору повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома. У його заяві, як позичальника, від 01.04.2010 року процентна ставка не визначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, просить крім кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість поточну і прострочену, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з тарифів та Витяг з Умов він розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, скільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду вказала, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з мов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного говору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними штами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При укладенні договору банк не дотримався вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не повідомив споживача про умови кредитування. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під писку. ВСУ 11.10.2017 у справі № 6-13 74цс17. Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду по справі № 342/180/17 від 03.07.2019 просить задовольнити позовні вимоги в частині тіла кредиту в розмірі 4533,16 грн. [PERSON] 16.04.2020 подав зустрічну позовну заяву до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та стягнення коштів. В обґрунтування посилається на те, що у період з 13.09.2017 по 26.12.2018 АТ КБ «ПриватБанк» проводив неправомірне автоматичне списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості по картках: [NUMBER] , з заробітного карткового рахунку № [NUMBER] . За зазначений період банк неправомірно списав 12099,08 грн, що належали йому на праві особистої власності. Згоди та доручення на списання коштів він не давав. Просить визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів в розмірі 12 099,08 грн неправомірними, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь неправомірно списані із заробітної картки грошові кошти в розмірі 12 099,08 грн, розірвати дію карткового рахунку «Універсальна GOLD» укладеного 01.04.2010. АТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідь на відзив в якому зазначив, що Правила та Умови надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача є публічною офертою. Відповідачем підписано анкету- заяву, тому вважається що він ознайомлений з умовами. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами по справі. 01.09.2014 відбулась зміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів з 01.09.2014 за ставкою 32,4 %. 01.04.2015 відбулась заміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів з 01.04.2015, тому нарахування процентів на частину кредиту здійснюється за ставкою 42,0%. Підтвердження відправлення повідомлень про зміну розміру відсоткової ставки не зберіглися. [PERSON] подав уточнення позовних вимог зустрічної позовної заяви, які фактично є збільшенням позовних вимог, просить визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» неправомірними щодо списання коштів із заробітної плати, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь неправомірно списані із картки грошові кошти в розмірі 12 099,08 грн, розірвати дію карткового рахунку «Універсальна GOLD» укладеного 01.04.2010 та стягнути пеню в розмірі 0,1 % від суми неналежного переказу за кожний день , починаючи з дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок в розмірі 10080,47 грн. Ухвалою суду від 16.01.2020 відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою суду від 21.04.2020 прийнята до розгляду зустрічна позовна заява та об`єднана в одне провадження з первісним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Яшан Ю.Б. позовні вимоги банку визнали частково, в розмірі тіла кредиту. Підтримали зустрічну позовну заяву, з підстав зазначених у ній. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню та зустрічний позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору у вигляді Анкети-заяви. У Анкеті - заяві зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. При цьому в Анкеті-заяві не відмічено яка саме карта «Універсальна» видається відповідачу, оскільки як вбачається з витягу з тарифів, їх існує чотири види. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 22.10.2010 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість, заборгованість за відсотками, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua , як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування ( враховуючи період з 2007 року по 2011рік), що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.10.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.12.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, за відсутності Витягу з Тарифів та наданого банком Витягу з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанка, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні даного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4533,16 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 83,84 грн. майнового характеру виходячи з такого розрахунку. [PERSON] подав зустрічний позов, в якому просив визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» неправомірними щодо списання коштів із заробітної плати, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь неправомірно списані із картки грошові кошти в розмірі 12 099,08 грн, розірвати дію карткового рахунку «Універсальна GOLD» укладеного 01.04.2010 та стягнути пеню в розмірі 0,1 % від суми неналежного переказу за кожний день, починаючи з дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок в розмірі 10080,47 грн. Судом встановлено, що у період з 01.09.2017 до 14.12.2018 [PERSON] працював у Кіровоградському обласному художньому музеї та отримував заробітну платну на картковий рахунок [NUMBER] відповідно до угоди № SAMDNWFC00037076193 від 01.09.2017. У період з 13.09.2017 по 26.12.2018 АТ КБ «Приват банк» проводив списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості по картках: [NUMBER] , з заробітного карткового рахунку № [NUMBER] , що підтверджується випискою по рахунку клієнта АТ КБ «Приват Банк» (а.с 116-119). Всього банком списано 12099,08 грн. Стаття 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. Згідно із п.6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору , яким передбачено можливість застосування договірного списання. Матеріали справи не містять доказів про те, що між сторонами укладався договір про надання банківських послуг, за яким позивачу було відкрито картковий рахунок на отримання заробітної плати, який би містив реквізити кредитного договору, передбачав реквізити рахунку, з якого має здійснюватися договірне списання коштів. Як стверджується позивачем він не надавав банку розпорядження на списання грошових коштів з його карткового рахунку № [NUMBER] , на який зараховувалася його заробітна плата, а матеріали справи не містять будь-якого рішення суду про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином судом встановлено, що відповідач АТ КБ «ПриватБанк», не маючи розпорядження клієнта - позивача по справі, не маючи рішення суду про стягнення коштів та не маючи на це законних підстав, неправомірно автоматично списав кошти із зарплатної картки позивача для погашення заборгованості за кредитним договором. Доказів наявності інших підстав для автоматичного списання коштів відповідачем суду не надано. Статтею 41 Конституції України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", Цивільного кодексу України 2004 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин вимоги про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] неправомірно списаних коштів розмірі 12099,08 грн підлягають задоволенню. Оскільки належним способом захисту прав [PERSON] є стягнення з банку неправомірно списаних коштів, то такі дії банку не потребують визнання окремо їх неправомірними, тому в цій позовній вимогі суд відмовляє. Крім того, [PERSON] просить стягнути з банку пеню в розмірі 0,1 % від суми неналежного переказу за кожний день, починаючи з дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок в розмірі 10080,47 грн. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено: 32.1. Банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. 32.2. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. 37.2. На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Банк неправомірно вчинив списання коштів з рахунку [PERSON] , тому зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1 відсоток суми неналежного переказу за кожний день. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Списання грошових коштів проводилось банком у період з 13.09.2017 по 26.12.2018. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до банку 16.04.2020, з пропуском строку, тому зазначена вимога задоволенню не підлягає. Також, [PERSON] просить розірвати дію карткового рахунку «Універсальна GOLD», укладеного 01.04.2010. Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно з пунктом 1.1.1.55 Умов та Правил надання банківських послуг, які надані первісним позивачем та містяться в матеріалах справи визначено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Згідно п. 2.1.2.13. Умов та Правил, які містяться на сайті АТ «ПриватБанк» картка для виплат, "Універсальна", "Універсальна GOLD", Юніора. Закінчився термін дії більше 12 місяців тому, впродовж 6 останніх місяців не було жодної клієнтської операції, відсутні інші активні картки - тариф у розмірі 100 гривень за рік, але не більше залишку коштів на картці, без ПДВ; Закінчився термін дії більше 24 місяців тому, впродовж 6 останніх місяців не було жодної клієнтської операції, відсутні інші активні картки - у розмірі 500 гривень за рік, але не більше залишку коштів на картці, без ПДВ. Пунктом 148 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів передбачено, що поточний рахунок клієнта закривається на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням обов`язкових реквізитів, передбачених Інструкцією. З вищевикладеного виходить, що закриття поточного банківського рахунку клієнта на підставі його заяви передбачено положеннями ЦК України, Інструкції та умовами договору. Доказів того, що [PERSON] звертався до банку з заявою про розірвання договору банківського рахунку та реалізував своє право, передбачене ст. 1075 ЦК України Інструкції та умовами договору, і воно виявилось порушеним, суду не надано. Тому суд, приймаючи до уваги практику ВС, приходить до висновку, що звернення клієнта до банку з позовом про зобов`язання закрити рахунок у судовому порядку суперечить способам захисту, встановленим статтею 16 ЦК України, і відмовляє у задоволенні позову. З АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню в дохід Держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі ст. 2581050, 1075,

Outcome: partial