Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] і ПАТ КБ „ПриватБанк" про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту, посилаючись на те, що вона з відповідачем [PERSON] перебувають в юридичному шлюбі і останній на підставі зведеного виконавчого провадження зобов"язаний сплатити на користь юридичних і фізичних осіб 1 576 007, 51 грн. та що 13 лютого 2014 року державним виконавцем було, на думку позивачки, незаконно проведено опис та арешт майна у виконавчому провадженні в результаті чого було вилучено її особисті речі, які були їй подаровані та інструменти, необхідні для професійних занять і передані для зберігання відповідальній особі ПАТ КБ „ПриватБанк". Зазначає, що ноутбук ASPIRE ONE 722 синього кольору, вартістю 300 грн., праска TEFAL, вартістю 50 грн., гладильна дошка, вартістю 60 грн., комп"ютерний стіл коричневого кольору, вартістю 100 грн., офісний стілець чорно-коричневого кольору, вартістю 100 грн. і магнітофон PANASONIK чорного кольору, вартістю 70 грн. є її особистою власністю та використовувались виключно для проведення її професійної діяльності як художнього керівника Удайцівського будинку культури Прилуцького району. Тому, посилаючись на ст.60 Закону „Про виконавче провадження" просила суд визнати за нею право власності на вказане майно та звільнити його з-під арешту. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 29 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Суд зняв арешт та виключив з акту опису і арешту майна, повернувши у користування [PERSON] ноутбук ASPIRE ONE 722 синього кольору, вартістю 300 грн., магнітофон PANASONIK чорного кольору, вартістю 70 грн., комп"ютерний стіл коричневого кольору, вартістю 100 грн. і офісний стілець чорно-коричневого кольору, вартістю 100 грн. і в іншій частині вимог відмовив. У апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" ставить питання про зміну рішення шляхом його скасування в частині задоволення позову та про постановлення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що виключене судом з акту опису і арешту майно не є інструментами, необхідними для особистих професійних занять позивачки за змістом п.7 Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами. Що суд не звернув уваги на те, що дане майно знаходилось не за місцем роботи позивачки в приміщенні Удайцівського будинку культури Прилуцького району, а в будинку № 9 по в"їзду Воєнному в м.Прилуках. Та що поза увагою суду залишилось з"ясування обставин щодо кількості столів, стільців у будинку позивачки на час опису та арешту майна, тому його висновок щодо їх виключення з акту є необгрунтованим. Заслухавши доповідача, пояснення представника ПАТ КБ „ПриватБанк" Рожка С.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Ухваливши рішення, місцевий суд виходив з того, що [PERSON] дійсно працює в Удайцівському будинку культури на посаді художнього керівника та використовує для проведення культурно-масових заходів ноутбук синього кольору ASPIRE та магнітофон PANASONIK чорного кольору і що дане майно є інструментами та що згідно з п.7 ч.1 Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами комп"ютерний стіл коричневого кольору та офісний стілець чорно-коричневого кольору також підлягають виключенню з акту опису й арешту майна та поверненню в користування [PERSON] як такі, що необхідні для сім"ї позивачки. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. Відповідно до правил ст.56 Закону України „Про виконавче провадження" не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами. Зі змісту Переліку видно, що не може бути звернуто стягнення на меблі - по одному ліжку та стільцю на кожну особу, один стіл, одна шафа на сім"ю (крім меблевих гарнітурів, на які може бути звернено стягнення) та інструменти, необхідні для особистих професійних занять (швейні, музичні тощо). З копії акту опису й арешту майна від 13 лютого 2014 року (а.с.4,5 зі зворотами) не вбачається, що комп"ютерний стіл та офісний стілець є єдиними в житловому будинку, що належить сім"ї позивачки. Інших доказів щодо кількості столів та стільців у будинку матеріали справи не містять і цих питань у судовому засіданні місцевий суд не з"ясовував. Загальновідомо, що ноутбук це портативний персональний комп"ютер, а магнітофон є електромеханічним приладом для запису і відтворення електричного сигналу (звуку) на магнітний носій. Тому висновок суду про те, що вказане майно підлягає виключенню з акту опису й арешту майна від 13 лютого 2014 року, оскільки є інструментом, необхідним для особистих занять позивачки не грунтується на чинному законодавстві. За таких обставин обставин висновок суду про часткове задоволення вимог позивачки не можна вважати законним та обгрунтованим. Рішення підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню. Згідно з правилами ст.88 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати.

Outcome: approved