Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

у травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав споживача та визнання недійсними кредитних договорів. Позов обґрунтовано тим, що 06.07.2007 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № ML-300/0343/2007, відповідно до якого позивачу був наданий кредит в сумі 63 001,05 дол. США з цільовим використанням Кредиту на оплату комісії банку та на споживчі цілі строком до 06.07.2017 року зі сплатою 13,99 % річних. 26.03.2008 року між позивачем та банком було укладено Кредитний договір № ML- 305/091/2008, відповідно до якого позивачу був наданий Кредит в сумі 48 085,00 дол. США з цільовим використанням Кредиту на придбання нерухомого майна, строком до 26.03.2038 року з плановою процентною ставкою. Позивач в обгрунтування своїх вимог посилається на Постанову від 15.03.2018 р Верховного Суду у справі № 752/18046/14-ц та судові рішення першої та апеляційної інстанції у зазначеній цивільній справі.Зазначає, що умови п.п. 4.1.1, 4.1.2, 4.1.3 розділу 4 "Відповідальність позичальника" частини № 2 кредитних договорів від 06.07.2007 р. та від 26.03.2008 р. є несправедливими, оскільки встановлюють до споживача вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання споживачем зобов"язань за кредитним договором, тобто до яких має застосовуватись стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів". На думку [PERSON] , банк, свідомо включивши до умов кредитних договорів зазначені несправедливі умови, банк використав відносно позивача нечесну підприємницьку практику. Також банк не попередив споживача, що валютні ризики під час виконання зобов"язань за кредитним договором несе споживач. Посилаючись на порушення відповідачем ст. 203 ЦК України, п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р. за № 541/13808, [PERSON] просить суд визнати недійсними кредитний договір № ML-300/9343/2007 від 06.07.2007р. та кредитний договір № ML - 305/091/2008 від 26.03.2008р. з моменту їх укладення. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. (а.с. 134) Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Відповідач ПАТ «ОТП Банк» відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 06 липня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № ML-300/0343/2007, відповідно до умов якого позивачу був наданий кредит в сумі 63 001,05 доларів США з цільовим використання кредиту - на оплату комісії банку та на споживчі цілі строком до 06.07.2017 року зі сплатою 13,99 % річних. (а.с. 47) Відповідно до п. 4.1 вказаного кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов"язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: за порушення прийнятих на себе зобов"язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов"язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов"язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. (п. 4.1.1) Згідно п. 4.1.2 договору за прострочення виконання боргових зобов"язань понад 15 (п"ятнадцять) календарних днів позичальник, крім пені, передбаченої п. 4.1.1 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов"язань, але не менше 25,00 грн. За прострочення виконання боргових зобов"язань понад 30 (тридцять) календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених пп. 4.1.1, 4.1.2 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,2% від суми прострочених боргових зобов"язань, але не менше 50,00 грн. (п.4.1.3) Відповідно до п. 4.1.5 за невиконання або неналежне виконання пп. к), с), т) п. 2.3.7 цього договору позичальник сплачує на користь банку штраф у сумі 10% від суми кредиту. Сплата штрафу не звільняє позичальника від виконання пп. к), с), т) п. 2.3.7 цього договору". З метою забезпечення виконання основного зобов"язання за вказаним кредитним договором 06.07.2007 р. між банком та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PCL-300/0343/2007, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., предметом якого є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . 23 лютого 2009 р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 51) 07 вересня 2009р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № ML-300/0343/2007/2 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р. (а.с. 52) 02 листопада 2009р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 1 до Кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 54) 08 лютого 2010р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 55) 29 червня 2010р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 4 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 58) 06 квітня 2011р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 7 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 60) 05 березня 2012р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 8 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 62) 05 травня 2015р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 9 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 65) 05 лютого 2016р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 10 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 68) 11 лютого 2018р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 13 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 71) 27 вересня 2018р. між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 14 до кредитного договору ML-300/0343/2007 від 06 липня 2007р.(а.с. 74) 26 березня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-305/091/2008, відповідно до умов якого позивачу був наданий кредит в сумі 48 085 доларів США з цільовим використання кредиту: на придбання нерухомого майна. (а.с. 77) Згідно п. 4.1 вказаного кредитного договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов"язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договору, асаме: 4.1.1 за порушення прийнятих на себе зобов"язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов"язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов"язань за кожний день прострочки.Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум; 4.1.2 за прострочення виконання боргових зобов"язань понад 15 (п"ятнадцять) календарних днів позичальник, крім пені, передбаченої п. 4.1.1 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов"язань, але не менше 25,00 грн.; 4.1.3 за прострочення виконання боргових зобов"язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених пп. 4.1.1 та 4.1.2 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов"язань, але не менше 50,00 грн.; 4.1.5 за невиконання чи неналежне виконання пп. і) - у) п. 2.3.7 цього договору позичальник сплачує на користь банку штраф у сумі 10% від суми кредиту. Сплата штрафу не звільняє позичальника від виконання пп. і) - у) п. 2.3.7 цього договору". З метою забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 26.03.2008 р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-305|091|2008. Також 06.11.2014 р. між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR - 300/0343/2007/1. 23 лютого 2009р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір до Кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 81) 26 серпня 2009р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір до кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 82) 08 лютого 2010р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 84) 29 червня 2010р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 4 докКредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 87) 29 червня 2010р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 5 докКредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 89) 06 вересня 2011р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 6 до кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 90) 21 жовтня 2014р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 7 до кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 84) 05 травня 2015р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 8 до кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 95) 05 лютого 2016. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 9 до кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 97) 12 лютого 2018р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 12 до кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 100) 27 вересня 2018р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 13 до кредитного договору ML-305/091/2008 від 26 березня 2008р.(а.с. 103) Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] в обгрунтування своїх вимог вказує, що умови п.п. 4.1.1, 4.1.2, 4.1.3 розділу 4 "Відповідальність позичальника" частини № 2 кредитних договорів від 06.07.2007 р. та від 26.03.2008 р. є несправедливими, оскільки встановлюють до споживача вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання споживачем зобов"язань за кредитним договором, тобто до яких має застосовуватись стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів". За правилами частини першої статті 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг`договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Положеннями частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Стаття 217 ЦК України передбачає недійсність окремої частини правочину, яка не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається, в тому числі, й на те, що умови п.п. 4.1.1, 4.1.2, 4.1.3 розділу 4 "Відповідальність позичальника" частини № 2 кредитних договорів від 06.07.2007 р. та від 26.03.2008 р. є несправедливими, оскільки встановлюють до споживача вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання споживачем зобов"язань за кредитним договором, тобто до яких має застосовуватись стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Зі змісту оспорюваних пп. 4.1.1, 4.1.2 та 4.1.3 частини № 2 кредитних договорів вбачається, що за порушення зобов"язань позивач має сплатити пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов"язань за кожен день прострочення, що може бути обраховано до 365% за рік. Крім того, передбачено за ті ж самі порушення має сплатити штраф у розмірі 0,01%, але не менше 25 грн. За прострочення виконання боргових зобов"язань понад 30 днів позичальник має сплатити на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов"язань, але не менше 50 грн. Таким чином, вбачається, що встановлений п.п. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. частини № 2 Кредитного договору № МL-004/482/2007 від 24.12.2007 року порядок нарахування санкцій за порушення виконання грошових зобов`язань встановлює непропорційно велику суму компенсацію внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань, яка може істотно перевищити розмір самої заборгованості. У рішенні Конституційного Суду України 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 вказано, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, ч. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порядок обрахування санкцій за порушення строку виконання грошового зобов`язання, закріплений в п.п 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. частини № 2 Кредитних договорів, передбачає можливість нарахування непропорційно великої суми компенсації у порівнянні з розміром основного боргу, таким чином, не відповідає засадам добросовісності та розумності, і є несправедливим. Вказане, в силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є підставою для визнання пунктів 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. частини № 2 кредитних договорів недійсними. Разом з тим, суд не погоджується з доводами [PERSON] про використання банком відносно позивача нечесної підприємницької практики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень, закріплених у пункті 2 частини першої, частинах другій та шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, укладених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору. При укладенні кредитних договорів та у подальшому при внесенні змін до них сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, зокрема, щодо розміру кредиту, валюти кредитування, відсоткової ставки за кредитними договорами, а також порядку сплати кредиту, при підписанні цього договору [PERSON] ознайомився та погодився з їх умовами, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, крім того позивач на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору, підписав їх, отримав кредити та використав їх за цільовим призначенням, тим самим не заперечував щодо умов договору, не оскаржував та виконував умови договору протягом тривалого часу. За таких підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК Україи стягнути з відповідач ав дохід держави судовий збір.

Outcome: partial