Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

позивач [PERSON] 18 жовтня 2021 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про захист права власності шляхом визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. \~ \~ \~ \~На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 11 січня 2002 року по 03 травня 2019\~\~ року вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Під час шлюбу, а саме, 16 травня 2002 року, вони придбали будинок [ADDRESS] . \~\~\~\~\~\~ Після разлучення, вони не можуть знайти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, зазначеного будинку. \~\~\~\~\~\~ Просить визнати будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю. Визнати за нею 1/2 частину спірного будинку. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 16 листопада 2021 року (а.с.27-28)\~.\~\~ 10 листопада 2021 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого\~ не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.37-38). Відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 16 листопада 2021 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 06 грудня 2021 року (а.с.43-44). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяву про відкладення розгляду справи суду не надала. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, заяву про відкладення розгляду справи суду ненадав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні, пояснив, що не заперечує проти визнання зза позивачкою права власності на 1/2 частину будинку, але, вважає, що не правильно застосовані норми матеріального права. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, докази по справі, вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. В силу ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2002 року, що підтверджується актовим записом № 3 відділу реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області (а.с.9). Згідно рішення Дружківського міського суду від 03 травня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.13-14). \~Під час шлюбу сторони придбали будинок [ADDRESS] , житловою площею 48,60 кв.м. та надвірні будівлі: літня кухня -гараж шл."Б1", уборна цеглова В1, душ цегловий Г1, замощення асфальтове "І", огородження дерев"янне № 1,2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 травня 2002 року (а.с.16). Вартість будинку вказана у договорі купівлі продажу 16350 грн. \~Договір укладено на ім"я [PERSON] . Проте позивач просить визнати даний будинок спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинку. \~Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України. Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємноюзгодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловікмає право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.\~ \~ \~ Отже суд вважає, що вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніхпредставників. Суд не має сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності їх визнання, а тому вважає її такою, що не підлягає доказуванню. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядженняспільниммайном, наявністьабовідсутністьвчинення одним з подружжядій, щопорушують права другого з подружжя, суперечатьінтересамсім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розглядусправи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванняшлюбу, визнанняйогонедійсним та поділспільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Згідно з ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі (частина 1 статті 71 СК України), а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки (частини 4,5 ст.71 СК України) У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому - грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки спірний будинок є об`єктами спільної сумісної власності сторін, неподільними речам, які не можуть бути реально поділені між сторонами справи, суд приходить до висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частки будинку.\~ \~ \~ Таким чином, суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із визнанням за кожною стороною право власності на 1/2 частину спільного будинку. \~

Outcome: approved