Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 березня 2008 року у розмірі 4 266 772,82 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 700004658, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 26 960, 70 доларів США. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач несвоєчасно здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого, станом на 14 серпня 2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 25 053,59 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 536 052,80 грн., за відсотками 17 831,76 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 381 532,74 грн., за пенею у розмірі 3 349 187,28 грн. В забезпечення виконання зобов"язань позичальника, що випливають з основного договору 24 березня 2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки № 700004658-П. відповідно до умов договору поруки відповідач 1 та відповідач 2 відповідають перед позивачем за порушення обов"язків за Договором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник. Просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідачі, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надавали. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-банк» (правонаступником якого з 19.08.2009 року є Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк») та [PERSON] було укладено договір № 700004658, відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 26 960,70 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних з датою остаточного повернення 25 березня 2015 року (а.с. 5). Відповідно до Договору про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 700004658 від 24 березня 2008 року дата остаточного повернення Кредиту встановлена як 25 березня 2020 року (а.с. 6). Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором та надав позичальникові [PERSON] кредитні кошти, які були використані нею, про що свідчить виписка по особовим рахункам (а.с. 25) та розрахунок заборгованості, здійснений позивачем (а.с. 24). Однак, відповідач, будучи відповідно до умов кредитного договору зобов'язаний повернути суму кредиту, сплатити відсотки, та інші обумовлені договором платежі, належним чином своїх зобов'язань не виконав, в результаті чого станом на 14 серпня 2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 25 053,59 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 536 052,80 грн., за відсотками 17 831,76 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 381 532,74 грн., за пенею у розмірі 3 349 187, 28 грн. (а.с. 24). В забезпечення виконання зобов"язань позичальника, що випливають з основного договору 24 березня 2008 року ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] уклали договір поруки №\~700004658-П. відповідно до умов договору поруки відповідач 1 та відповідач 2 відповідають перед позивачем за порушення обов"язків за Договором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник (а.с. 15). Відповідно до Договору про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки № 700004658-П від 24 березня 2008 року дата остаточного повернення Кредиту встановлена як 25 березня 2020 року (а.с. 6). Заперечень від відповідачів щодо наданого розрахунку до суду не надходило. 12 серпня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» на адресу позичальника та поручителя було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту та обумовлених договором платежів. Вимога була надіслана рекомендованим листом із повідомленнями, про що свідчить реєстр № 592 рекомендованих поштових відправлень, що пересилаються в межах України (а.с. 19 - 21). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до частини 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно абзацу другого п.п. 3.2. п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 7-рп/2013 Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій п.п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Підтримання такого балансу базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно абзацу другого п. 27 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Таким чином, вирішуючи питання щодо розміру неустойки, яка підлягають стягненню з відповідачів у звязку з простроченням виконання договірних зобовязань, суд враховує наступне. Виходячи з того, що відповідачем здійснювалось погашення заборгованості, відсутні негативні наслідки для позивача через часткове зменшення неустойки, нарахованої позивачем, оскільки відповідач отримав кредит у розмірі 26 960,70 доларів США, заборгованість за тілом кредиту складає 25 053,59 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 536 052,80 грн., за відсотками 17 831,76 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 381\~532,74 грн, а розмір пені за останні 12 місяців складає 3 349 187, 28 грн. Тобто, розмір пені у 6,2 разів перевищує заборгованість за тілом кредиту. Отже, суд з урахуванням вимог розумності, справедливості, доцільності, приходить до висновку про зменшення розміру пені до 500 000 грн З урахуванням викладеного, з відповідача підлягають стягненню за кредитом 25 053,59 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 536 052,80 грн., за відсотками 17 831,76 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 381 532,74 грн, та за пенею у розмірі 500 000 грн Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів належить стягнути на користь позивача судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 3654 грн, а саме - по 1827 грн з кожного.

Outcome: partial