Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

В лютому 2011 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості, мотивуючи це тим, що Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», та [PERSON] уклали кредитний договір №К2V4А800000069 від 29.04.2008 року у відповідності з умовами якого, відповідач отримав кредит у сумі 30097,36 доларів США строком погашення до 26.04.2013 року та зобов"язався повернути кредит, сплатити 16,92 % процентів річних та виконати свої зобов"язання у повному обсязі у терміни, передбачені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором позивач і відповідачка [PERSON] 29.04.2008 року уклали договір поруки № К2V4А800000069 від 29.04.2008 року. Відповідно до вищезгаданого договору, сторони договору поруки домовились, що у випадку невиконання [PERSON] взятих на себе зобов»язань по кредитному договору [PERSON] несе солідарну відповідальність перед позивачем у тому ж обсязі, що і [PERSON] Додатково, в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором позивач і відповідач 29.04.2008 року уклали договір застави. Згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль «TOYOTA» , 1999 року випуску, д.н.з АІ2992ВО. Відповідач скористався кредитними ресурсами та свої зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконував, систематично порушуючи виконання умов Кредитного договору. Станом на 21.01.2011 року, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 46664,17 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 370676,85 гривень. Враховуючи порушення зобов"язань, встановлений кредитним договором щодо сплати процентів та щомісячних платежів за кредитом, у відповідача виник обов'язок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку зобов'язання. Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно 370676,85 грн. та судові витрати, звернути стягнення на автомобіль «TOYOTA», 1999 року випуску, д.н.з АІ2992ВО. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.09.2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» ( п/р 29099829005402, СДРПОУ 23699557, МФО 320649 відкритий філією «Розрахунковий центр ПриватБанку», 03062, м.Київ, пр-т.Перемоги, 65) заборгованість в розмірі 370676,85 грн. та 1700 грн. виплати на державне мито, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи,, а всього - 372496 (триста сімдесят дві тисячі чотириста дев'яносто шість) гривень 85 копійок. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.03.2016 року скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.09.2011 року. Призначено справу до розгляду. В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості із [PERSON] заперечували. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні 29.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № К2V4А800000069 у відповідності з умовами якого, відповідач отримав кредит у сумі 30097,36 доларів США. Строк погашення кредитних ресурсів до 26.04.2013 року зобов"язався повернути кредит та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни передбачені кредитним договором. Статтею 1049 ЦК України\~визначено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на 21.01.2011 р. заборгованість відповідача [PERSON] за договором кредиту згідно розрахунків заборгованості складає 46664,17 дол. США. Згідно із\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В забезпечення виконання зобов'язання відповідача [PERSON] за кредитно-заставним договором № К2V4А800000069 від 29.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № К2V4А800000069 від 29.04.2008 року. Відповідно до п.1. договору поруки № К2V4А800000069 від 29.04.2008 р. поручитель зобов»язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов»язань щодо повернення суми кредиту , сплати відсотків за користування кредитом, комісій,а також можливих санкцій (пені, штрафу), у розмірі,в строки та в порядку передбачених договором кредиту К2V4А800000069 від 29.04.2008 року. Відповідно до вимог\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед Кредитором Боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобов"язань Боржником. \~Згідно із\~ст. 554 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановлених договором поруки. \~Відповідно до\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~Статтями\~525,\~526 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом наведених норм цивільного законодавства правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, якщо правочин недійсним не визнавався і його недійсність прямо не встановлена законом, відтак він є чинним і підлягає виконанню. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила суду, що вона не підписувала договір поруки К2V4А800000069 від 29.04.2008 року, відповідно не брала на себе будь-яких зобо»язань по даному договору та взагалі не знала про факт його існування. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.07.2016 року за клопотанням відповідача [PERSON] призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи належить підпис у договорі поруки № К2V4А800000069 від 29.04.2008 року [PERSON] Володимирівні17.06.1983 року народження. Відповідно до висновку експерта № 11470/11471/16-32 від 21.03.2017 року складеного за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи підпис від імені [PERSON] у наданому на дослідженні документі виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у договорі поруки № К2V4А800000069 від 29.04.2008 року виконаний не [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення грошових коштів із [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи суд приходить до висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимог позивача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 625, 1054 ЦК України, та

Outcome: partial