Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про повернення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди, вказавши, що 15.02.2012 р., 16.02.2012 р. та 22.02.2012 р. він через соціальну сітку «ВКонтакте» в мережі Інтернет, здійснив замовлення різноманітного одягу у раніше не знайомої жінки - в наявній сторінці використовувалися анкетні дані: [PERSON]. Виплату здійснив одразу, після здійснення замовлення, шляхом переведення грошей на рахунок, однак свої замовлення не отримав. Таким чином, так звана [PERSON] шляхом обману заволоділа його грошима на загальну суму 12942 грн. За фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами під приводом продажу товарів через мережу Інтернет було відкрито кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, під час якого було встановлено власників банківських карт, куди було перераховано грошові кошти: у розмірі 7590 грн. [PERSON] та грошові кошти у розмірі 5352,24 грн - [PERSON] Відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання відповідно до ст. 525,526, 530 ЦК України та не повернули гроші. Таким чином, вони зберігають у себе грошові кошти у розмірі 12942 грн. без достатньої правової підстави, а тому гроші підлягають поверненню. Крім того, внаслідок невиконання відповідачем взятих зобовязань він зазнав моральної шкоди, котра виразилась в тому,що внаслідок незаконних дій відповідача у нього відчувався постійний брак грошей на найнеобхідніше, він перебував у постійному стресовому стані, порушився його звичний розпорядок та життєвий ритм,оскільки не міг нормально займатись своїми звичними справами. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] сплачені кошти в розмірі 9191 гривню 68 копійок з урахуванням втрат від інфляції, пеню у розмірі 641 гривню 30 копійок, стягнути з [PERSON] сплачені кошти у розмірі 6481 гривню 41 копійку з урахуванням втрат від інфляції, пеню у розмірі 452 гривні 21 копійку; стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та стягнути з відповідачів солідарно суму судового збору. До суду позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність ( л.с. 85 ) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 15 06 2015 року з позовом не погодилася, просила у задоволенні позову відмовити, оскільки коштів від позивача не отримувала, ніяких договірних відносин з ним не мала . Відповідач [PERSON] є дочкою її однокласниці. [PERSON] ( мати відповідача [PERSON]В.) колись попрохала у неї дані її банківської картки нібито для отримання грошей. Вона надала їй її банківську картку. А через рік до неї з"явилися працівники міліції, вона приходила до слідчого де їй і повідомили, що на її картку шахрайським шляхом переводилися кошти. Надалі відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату слухання справи повідомлялася, однак направлені повістки повернуті до суду з позначкою " За сплином строку зберігання". Її представник [PERSON] також в судові засідання не з"являється. 14 01 2016 року у зв"язку з розглядом справи у відсутність сторін, у відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У відповідності до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 2\~ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. У відповідності до\~ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. В матеріалах справи містяться копії матеріалів кримінального провадження, що порушене за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а тому суд вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки згідно матеріалів справи досудове розслідування триває, вина відповідачів не доведена, відносно них судом не прийнято ніякого рішення. Твердження позивача на виникнення між ним та відповідачами зобов"язання, посилання на ст. 525,526,530, 610, 611, 612, 625 ЦК України, є хибними. Як вбачається з матеріалів справи за заявою позивача розпочато досудове розслідуння по кримінальному провадженню № 12013200070000117 від 02.02.2013 року за статтею 190 ч. 1КК України ( шахрайство ) і в межах цього кримінального провадження, позивач вже заявив цивільний позов про стягнення з невстановленої особи , яка шахрайським шляхом заволоділа його коштами - коштів в розмірі 14000 грн. ( л.с. 32 ) . Позивач посилається на договірні відносини між ним та відповідачами, вказує, що вони не виконали свої зобовязання за договором, обгрунтовуючи позовні вимоги нормами ЦК України (ст. 525,526,530, 610, 611, 612, 625 ЦК України), але не вказує яким саме договором. В матеріалах справи знаходяться квитанції про сплату позивачем певних коштів на рахунок відповідачів, але в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження, що відповідачі, прийняли оплату за товар та підтвердили вчинення позивачем вказаних дій, тобто договірні відносини не підтверджені та не доведені позивачем взагалі. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правового делікту слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо дійсно обидві сторони отримують доходи від обопільної діяльності і залишаються при цьому власниками свого майна (або якась сторона зазнає збитків, але не втрачає права власності на майно), то суть цих відносин лежить у площині цивільного права. Якщо ж одна сторона, приймаючи на себе зобов'язання, не має ніяких реальних можливості і бажання їх виконувати (попередньо отримавши майно від контрагента, який, у свою чергу, втрачає право власності на передане майно), в даному випадку мова може йти лише про розкрадання (шахрайстві, привласненні або розтраті). Суд не вбачає у діях сторін ознак письмового чи усного договору згідно Цивільного законодавства України. А отже не вбачає правових підстав для звернення позивача саме з таким цивільним позовом до суду. Тим більше позивачем подано заяву до правоохоронних органів про відкриття кримінального провадження за фактом шахрайства, в заяві він стверджує, що шахрайським шляхом не встановлена особа [PERSON] заволоділа його грошима, а отже цим самим стверджує , що між ним та відповідачами домовленостей, зобов"язань ніяких не було. Ним вже пред"явлено цивільний позов до відповідачів в межах кримінального провадження № 12013200070000117 від 02.02.2013 року за статтею 190 ч. 1КК України, шахрайство. В обгрунтуванні позовних вимог позивач постійно посилається на вказане кримінальне провадження. Отже в своєму позові позивач суперечить сам собі, адже договір це домовленість осіб, а шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Як встановлено судом відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала факт передачі грошових коштів та те що між нею та позивачем існували будь-які домовленості. Якщо б відповідач факт передачі грошей підтвердила, тут дійсно мав би місце цивільно-правовий спір. Таким чином, при виникненні спору про те, чи була угода укладена усно, сторона, з якої випливає, що цей факт мав місце, на підтвердження його має право використовувати обмежене коло доказів (пояснення сторін, письмові та речові докази, висновки експертів), за винятком свідчень показань. Згідно з положеннями цивільного законодавства заборону використання показань свідків поширюється тільки на випадки, коли заперечується сам факт здійснення угоди. Таким чином, суд вважає , що позивачем правильним був обраний спосіб захисту своїх прав - звернення з заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення та позовної заяви в рамках кримінального провадження. Тому на думку суду, звернення позивача з позовом з посиланням на виникле зобов'язання, виконання умов договору є безпідставним ( вибраний не належний спосіб захисту своїх прав ) . Що стосується немайнової вимоги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В свою чергу, завдання моральної шкоди позивачу, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а тому у стягненні моральної шкоди з відповідачів, на користь позивача слід відмовити. З огляду на все вищевказане, та на те, що між сторонами відсутні договірні відносини, а розслудування по кримінальному провадженню № 12013200070000117 від 02.02.2013 року за статтею 190 ч. 1КК України, згідно матеріалів справи ще не завершено, жодній особі про підозру не повідомлено, [PERSON], допитана в якості свідка, а [PERSON] статусу в кримінальному провадженні ще не має, кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування, та в його рамках позивачем вже заявлено цивільний позов , суд приходить до висновку про відмову позивачеві в задоволенні його позову . Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed