Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить суд, визнати незаконним наказ ПАТ "«Державний ощадний банк України» від 11 листопада 2013р. за №300-к " Про звільнення [PERSON]" та скасувати його. Поновити його на посаді начальника філії - Рівненського обласного управління ПАТ "Ощадбанк". Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зобов"язати відповідача відшкодувати йому завдану незаконним звільненням моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень та стягнути судові витрати по справі. [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом від 11 листопада 2013 року за №300-к він був звільнений з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього обов'язків. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки він як керівник, здійснює лише загальний контроль за роботою юридичного відділу, який не полягає у детальному аналізі та перевірці роботи кожного працівника цього відділу. Окрім того, згідно наказу №93 від 03 травня 2012 «Про розподіл обов'язків між начальником управління та його заступниками» на позивача покладено обов'язок щодо здійснення загальних питань керівництва управлінням та вирішення питань роботи окремих структурних підрозділів, в тому числі юридичного відділу. Також, вважає, що відповідачем не було враховано, що зауваження, встановлені перевіркою, щодо відсутності процесуальних документів у судових справах усунено в процесі перевірки. Посилається на упереджене ставлення щодо себе у зв'язку з тим, що наказом відповідача від 27 серпня 2013 за №304 йому було скасовано з 28 серпня 2013 року нотаріально посвідчену довіреність. Вважає, що відповідач при звільненні не врахував вимоги ст. 149 КЗпП України, адже відсутня будь-яка шкода. Таким чином, звільнення здійснено з грубим порушенням норм чинного законодавства. Як наслідок, позивачу завдано моральну шкоду, яку останній оцінює в 20000 грн. Моральна шкода виражається у тому, що наказ про звільнення є неправомірним яке відбулось за ганебною статтею, що є приниженням ділової репутації. Зазначені дії призвели до таких негативних наслідків як сором, приниження, душевний біль, погіршення стану здоров'я, втрата душевної рівноваги, спокою, постійне перебування у напрузі. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позивача, просить суд задовольнити позов в повному обсязі, також надала суду свії додаткові письмові пояснення. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили вимоги позивача. Вважають, що звільнення [PERSON] є правомірним, оскільки наказами №226-к від 02 вересня 2013 року та №287-к від 29 жовтня 2013 року до позивача застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани. За результатами проведеної в період з 13.08.2013р. по 15.08.2013р. перевірки стану претензійно-позовної роботи у філії - Рівненському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» розпорядженням голови правління №62 від 16 жовтня 2013 року начальника філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] було зобов'язано у строк до 31 жовтня 2013 року забезпечити здійснення інвентаризації всіх судових справ філії та підконтрольних ТВБВ; посилити контроль за претензійно-позовною роботою та її ефективністю у підконтрольних ТВБВ та забезпечити проведення перевірок претензійно-позовної роботи в підзвітних установах фахівцями юридичного відділу філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк»; забезпечити підготовку та направлення до судів загальної юрисдикції позовних заяв та інше. Стверджують, що за результатами перевірки виконання розпорядження №62 від 16 жовтня 2013 року встановлено факти невиконання позивачем вказаного розпорядження, що оформлено актом від 06 листопада 2013 року, і як наслідок, наказом від 11 листопада 2013 року №300-к позивача звільнено згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, зокрема, невиконання розпорядження №62 від 16 жовтня 2013 року. Також, на думку представників відповідача, необґрунтованим є заявлений позивачем розмір моральної шкоди. У зв'язку з чим, просять відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, надані ними письмові докази та надавши їм належну оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним наказу ПАТ «Державний ощадний банк України» від 11 листопада 2013 року за №300-к та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах. [PERSON] займав посаду начальника філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк». Наказом №226-к від 02 вересня 2013 року за неналежне забезпечення комплексу заходів щодо підтримки необхідного рівня захисту інформації у процесі експлуатації автоматизованих систем у філії - Рівненському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» та підпорядкованих ТВБВ позивачу оголошено догану. Також наказом №287-к від 29 жовтня 2013 року позивачу оголошено догану за неналежне виконання позивачем своїх функціональних обов'язків, покладених на нього Положенням про філію - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» та посадовою інструкцією, а саме: неналежне зберігання та незаконне використання приладу ПКП Дунай 8/32. Також встановлено, що наказом №300-к від 11 листопада 2013 року позивач був звільнений з посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, невиконання розпорядження голови правління №62 від 16.10.2013 та допущені в зв'язку з цим порушення: пунктів 9.1-9.3 Положення про філію - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк», розділу 2 посадової інструкції, пунктів 1.7, 6.1.2 Положення про організацію претензійно - позовної роботи в установах АТ «Ощадбанк», зважаючи на те, що раніше наказами № 226-к від 02.09.2013р. та № 287-к від 29.10.2013р. до начальника філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, із зазначенням підстави: постанова правління АТ «Ощадбанк» від 11 листопада 2013 року №798, письмові пояснення [PERSON] від 11 листопада 2013 року. Пунктом 3 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Також судом встановлено, що накази №226-к від 02 вересня 2013 року та №287-к від 29 жовтня 2013 року не втратили своєї юридичної сили. Пунктом 22 Постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» рекомендовано, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП. Судом з'ясовано, що розпорядженням №62 від 16 жовтня 2013 року про результати перевірки стану претензійно - позовної роботи філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» позивача було зобов'язано здійснити комплекс заходів. 06 листопада 2013 року актом перевірки виконання розпорядження №62 від 16 жовтня 2013 року встановлені факти невиконання позивачем розпорядження. Відповідно до посадової інструкції начальника філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», з якою позивач ознайомлений, до завдань та обов'язків начальника філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», серед іншого, належить здійснення керівництва діяльністю філією і ТВБВ, забезпечення виконання наказів і розпоряджень голови правління. Пунктами 1.7 та 4.1 посадової інструкції визначено, що начальник філії здійснює загальне керівництво та контроль за дотриманням порядку ведення претензійно-позовної роботи; несе відповідальність за неналежне і невчасне виконання ним покладених на нього посадовою інструкцією завдань і обов'язків. Таким чином, долучені до справи матеріали (письмові докази) свідчать про те, що позивачем не виконувались покладені на нього трудові обов'язки. Відповідно до ч.1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. З матеріалів справи вбачається, що позивача було ознайомлено з актом перевірки від 06 листопада 2013 року щодо виконання розпорядження №62 від 16 жовтня 2013 року, але останній відмовився від його підписання та надання своїх письмових пояснень, що підтверджується відповідним актом від 06 листопада 2013 року. Листами голови правління АТ «Ощадбанк» №19/2-03/1773-12852 від 07 листопада 2013 року та №19/2-03/1786 від 08 листопада 2013 року позивачу було запропоновано до 16 години 45 хвилин 08 листопада 2013 року надати свої письмові пояснення відносно встановлених перевіркою фактів. З матеріалів справи вбачається, що фактично пояснення позивачем були надані 11 листопада 2013 року о 09 год. 40 хв.. Відповідно до ч. 1 ст. 147 та ст. 149 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як свідчать відмітки на наказі №300-к від 11 листопада 2013 року [PERSON] ознайомився з вказаним наказом та отримав його копію 11 листопада 2013 року. Згідно ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Під час розгляду справи встановлено, що відповідачем було дотримано порядок накладення дисциплінарного стягнення на відповідача, зокрема у вигляді «звільнення». Поруч з наведеним, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача про численні порушення зі сторони відповідача при звільненні [PERSON], а саме: Посилання позивача про те, що наказ від 25.10.2013 №374 про затвердження плану виїзних перевірок стану претензійно-позовної роботи в ТВБВ на 2013 рік є способом щодо недопущення виконання позивачем розпорядження №62 від 16 жовтня 2013 року, є припущенням, що є недотриманням вимог ст. 60 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи щодо скасування з 28 серпня 2013року нотаріально посвідченої довіреності від 10 червня 2013 року, щодо незаконного звільнення з посади провідного економіста сектору розвитку банківського бізнесу [PERSON], щодо звільнення з роботи начальника філії- Житомирського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON], щодо зміни строків вжиття комплексу заходів за результатами перевірки претензійно-позовної роботи філії є обґрунтуванням позивача про упереджене ставлення відповідача до позивача та не спростовують наявність правових підстав для звільнення позивача. Доводи, що «зауваження щодо відсутності процесуальних документів у судових справах усунено в процесі перевірки» з посиланням на пояснення [PERSON] та начальника юридичного відділу філії [PERSON] спростовуються актом перевірки від 06 листопада 2013 року, підписаного тією ж самою особою, а саме [PERSON] без надання заперечень до його змісту. Крім наведеного, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження й інші доводи представника позивача щодо незаконного звільнення [PERSON]. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зазначені вище норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши докази по справі з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача щодо його незаконного звільнення, позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди. З урахуванням наведеного відповідач мав право на звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України, при цьому було дотримано вимоги ст.ст. 148, 149 КЗпП України. Судові витрати - які складаються із судового збору, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed