Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що є рідним сином [PERSON], яка померла [INFO] та була власником будинковолодіння [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого згідно рішення виконавчого комітету Горошівської сільської ради від 1 червня 2000 року № 20 та зареєстрованому в Борщівському РБТІ 29 червня 2000 року за реєстровим номером 205 в реєстровій книзі № 22. Крім того, зазначив, що 21.09.2000 року його мати [PERSON] належний їй будинок подарувала третій особі [PERSON] Проте, рішенням Борщівського районного суду від 30.03.2009 року, договір дарування було визнано недійсним. Після чого, його мати в період з 2008 року неодноразово зверталась до відповідача з відповідними завами з метою приватизувати земельну ділянку, яка згідно кадастрової книги Горошівської сільської ради була у її користуванні та частина якої, площею 0,21 га, призначалась для обслуговування будинку. Її звернення залишалися невирішеними, при цьому відповідач посилався на те, що в судовому порядку вирішується питання щодо права власності на будинок. Що в свою чергу ніяким чином не вплинуло на рішення відповідача № 249 від 19.05.2008р., згідно якого Горошівська сільська рада надала [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,21 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Вказане рішення постановою Борщівського районного суду від 02.12.2011 року було визнано незаконним та таким, що не є чинним, ним було встановлено, що вона не була позбавлена права користування земельною ділянкою площею 0,21 га по [ADDRESS], а рішення № 249 відповідачем було прийняте в порушення визначеного законом порядку безоплатної передачі земельної ділянки у приватну власність. 09.08.2012 року його мати повторно звернулась до відповідача з заявою про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки. Незважаючи на те, що її заява була зареєстрована відповідачем за № 101 від 09.08.2012 року, такий рішення не приймав, що стало підставою її звернення до суду з вимогою визнати бездіяльність відповідача неправомірною та зобов"язати вчинити дії. Постановою Борщівського районного суду від 31.10.2012р. позов було задоволено. На виконання вказаного рішення сесією Горошівської сільської ради 21.11.2012р. заява була розглянута та прийнято рішення № 316 згідно якого їй для обслуговування житлового будинку передано земельну ділянку площею 0,06 га. по [ADDRESS]. При цьому, рішенням № 317 цієї ж сесії, іншу частину земельної ділянки площею 0,15 га передано [PERSON] Крім того, відповідачем 04.01.2013 року рішенням ХУІІ сесії 6-го скликання за № 339 внесено доповненя до рішення від 21.11.2012р. за № 317 і викладено в слідкуючій редакції: «передати [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] загальною площею 0,15 га, в тому числі земельну ділянку [NUMBER] для обслуговування житлового будинку». Вважає, що вказані рішення є незаконними і такими, що грубо порушують його права та законні інтереси, як спадкоємця - ще за життя [PERSON], а саме 11 лютого 2009 року, склала заповіт, згідно з яким заповіла йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. А тому, має прао на спадкування земельної ділянки площею 0,21 га, саме в тому, який було передано померлій для обслуговування житлового будинку. Право [PERSON] щодо користування земельною ділянкою саме в таких розмірах встановлено постановою Борщівського районного суду від 02.12.2011 року. Цією ж постановою встановленно незаконність передачі цієї ж земельної ділянки у власність [PERSON], що повторному доказуванню не підлягає. Крім того, зазначив, що ще за життя [PERSON] зверталась до суду щодо свизнання спірних рішень незаконними. Постановою Борщівського районного суду від 20 березня 2013 року визнано незаконними та скасовано рішення відповідача № 316 від 21.11.2013р., № 317 від 21.11.2012р., крім того, зобов»язано відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] від 09.08.2012р. про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,21 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Проте, вказане рішення законної сили не набраоо, так згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року постанова Борщівського районного суду від 20.03.2013р. визнано нечинною, провадження у справі закрто у зв»язку із смертю позивача. А тому, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення ХУІ сесії шостого скликання Горошівської сільської ради Борщівського району Тернопільської області № 316 від 21 листопада 2012 року "Про передачу земельних ділянок безоплатно у власність, згідно поданої заяви [PERSON]", визнати незаконним та скасувати рішення ХУІ сесії шостого скликання Горошівської сільської ради Борщівського району Тернопільської області № 317 від 21 листопада 2012 року "Про передачу земельних ділянок безоплатно у власність, згідно поданої заяви [PERSON]", визнати незаконним та скасувати рішення ХУІІ сесії шостого скликання Горошівської сільської ради Борщівського району Тернопільської області № 339 від 04 січня 2013 року, яким внесено доповнення до рішення від 21.11.2012р. № 317 і викладено в такій редакції «передати [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] загальною площею 0,15 га, в тому числі земельну ділянку [NUMBER] для обслуговування житлового будинку». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду позовній заяві, підтримала повністю. Крім того, зазначила, що право користування [PERSON], спадкоємцем якої є позивач, земельною ділянкою [ADDRESS], саме площею 0,21 га для обслуговування будинку та господарських будівель, встановлено згаданими рішеннями Борщівського районного суду, які всі без виключення набрали законної сили, а тому вказані обставини додаткового доказування не потребують. Представник відповідача - голова Горошівської сільської ради Левко В.В. в судовому засіданні позов не визнав. При цьому, суду пояснив, що при прийнятті оспорюваних рішень депутати сільської ради керувались тим, що мінімальний ромір для обслуговування житлового будинку складає 0,06 га, і саме тому [PERSON] було виділено земельну ділянку такого розміру, виходячи з того, що вона була непрацездатною, особою похилого віку, між нею та [PERSON] існували договірні відносини з приводу дарування будинку та землі, які, на його думку, їх обох влаштовували. Ваажає, що дії позивача спрямовані виключно на задоволення власних інтересів, всупереч інтересам інших членів мсім»ї, а за життя [PERSON], без усвідомлення нею таких. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважає, що законні підстави для задоволення такого відсутні. При цьому суду пояснив, що частиною земельної ділянки по [ADDRESS] користується, за згодою померлої, яка є його бабусею, користується з 1986 року. У 1996 році нею було складено заповіт в його користь. Заповіт складений на користь позивача вважає таким, що є недійсним, так як на момент його укладення померла не могла усвідомлювати свої дії, розцінює такий виключно як намагання позивача використати стан померлої на той час у своїх корисливих цілях. Померла за життя ніяких позовів і заява нікуди не подавала, від її імені діяв позивач, який переслідує власні інтереси. А тому, вважає, що оспорювані рішення є законними. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Дана норма закріплена в ч.1 ст.155 ЗК України. Як встановлено судом, позивач [PERSON], яка померла 02.10.2013р., являлась власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого згідно рішення виконкому Горошівської сільської ради від 01 червня 2000 року за №20, зареєстрованого в Борщівському РБТІ 29 червня 2000 року за реєстровим номером 205 в реєстровій книзі №22. 21 серпня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар належний на праві власності [PERSON] цілий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS]. Рішенням Борщівського районного суду від 30 березня 2009 року вищевказаний договір дарування житлового будинку визнано недійсним. Рішення набрало законної сили 09 червня 2009 року. Як слідує з даного рішення, що стверджено повідомленням Горошівської сільської ради від 24 березгя 2009 року, згідно кадастрової книги станом на 21 вересня 2000 року земельна ділянка площею 0,86 га , з них, 0,21 га для обслуговування житлового будинку, була зареєстрована за [PERSON] 22.04.2008. [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] для обслуговування будинку то господарських будівель, площею 0,21 га. Згодом з аналогічними заяви до відповідача звернувся і [PERSON] Рішенням дев'ятнадцятої сесії п'ятого скликання Горошівської сільської ради від 19 травня 2008 року №249, [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0, 21 га в с.Горошова для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Постановою Борщівського районного суду від 02 грудня 2011 року вказане рішення № 249 визнанно незаконним та таким, що не є чинним. Постанова набрала законної сили 18 липня 2012 року. Як слідує з змісту даної постанови судом встановлено, що згідно даних земельно-кадастрових книг по Горошівській сільській раді, оглянутих у судовому засіданні, з 1997 року по 19 травня 2008 року за [PERSON] рахувалися земельні ділянки загальною площею 0,86 га, в тому числі 0,21 га для обслуговування житлового будинку. Даний факт стверджено довідкою, виданою 30.11.2011 року Горошівською сільською радою. Поряд з тим, судом встановлено, що [PERSON] не був землекористувачем спірної земельної ділянки, право на користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] до 19 травня 2008 року мала позивач [PERSON] 09.08.2012 року [PERSON] звернулася до Горошівської сільської ради з заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] для обслуговування будинку то господарських будівель, площею 0,21 га. Через те, що її заява тривалий час не розглядалась звернулась до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Постановою Борщівського районного суду від 31 жовтня 2012 року її позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Горошівської сільської ради з приводу не розгляду її заяви, та зобов"язано Горошівську сільську раду розглянути на найближчій сесії заяву [PERSON] Постанова набрала законної сили 12 листопада 2012 року. Як слідує з змісту даної постанови судом на підставі повідомлення Горошівської сільської ради № 362 від 23.10.2012р. було встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] не приватизована, згідно земельної кадастрової книги за [PERSON] числилася до 19.08.2008 року земельна ділянка для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 0,21 га. На виконання рішення Борщівського районного суду 21 листопада 2012 року рішенням п"ятнадцятої сесії шостого скликання Горошівської сільської ради № 316 [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0, 06 га в с.Горошова для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Рішенням цього ж органу від 21 листопада 2012 року № 317 [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0, 15 га в с.Горошова для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Рішенням цього ж органу від 04 січня 2013 року № 339 рішення № 317 від 21.11.2012р. икладено в слідкуючій редакції «передати [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] загальною площею 0,15 га, в тому числі земельну ділянку [NUMBER] для обслуговування житлового будинку». Відповідно до вимог ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст.118 ЗК України, частиною першої якої встановлено, що заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки подає громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні. Виключно [PERSON] до 19 травня 2008 року являлась єдиним землекористувачем земельної ділянки, площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Зазначені обставини встановлені судовими рішеннями - рішенням Борщівського районного суду від 30 березня 2009 року, постановою Борщівського районного суду від 02 грудня 2011 року, постановою Борщівського районного суду від 31 жовтня 2012 року, які набрали законної сили, на даний час є чинними, а тому, суд не вбачає підстав для їх додаткового доказування при розгляді даної справи. Згідно ст. 141 ЗК України, підстави припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. При розгляді справи судом не здобуто доказів того, що [PERSON] з підстав, передбачених діючим законодавством, права користування земельною ділянкою була позбавлена, не надано таких відповідачем та третьою стороною. Аналізуючи всі дослідженні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді заяви [PERSON] від 09.08.2012 року щодо передачі їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] для обслуговування будинку та господарських будівель, площею 0,21 га, порушено порядок передачі земельної ділянки у приватну власність, а тому рішення п"ятнадцятої сесії шостого скликання Горошівської сільської ради від 21 листопада 2012 року № 316 є незаконним та підлягає скасуванню. При цьому, суд знаходить такими, що підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо скасування рішення цього ж органу від 21.11.2012 року № 317 щодо передачі безоплатно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] для обслуговування будинку та господарських будівель, площею 0,15 га, оскільки судом не було здобуто доказів, що такий являвся землекористувачем вказаної земельної ділянки. А тому, виділення такої йому у власність розцінює як порушення прав та законних інтересів позивача. З цих же підстав, суд знаходить таким, що є незаконним та підлягає скасуванню рішення відповідача № 339 від 04.01.2013р., яким рішення цього ж органу № 317 від 21.11.2012р. викладено у новій редакції. При цьому, суд відхиляє твердження відповідача та третьої особи в тій частині, що [PERSON] за життя неусвідомлювала своїх дій, чим у власних інтересах скористався позивач, так як ці обставини ними доведені не були. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 120 ЗК якщо жилий удинок , будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користувані, то в разі набуття права власності на ці об»єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умоах і в тому ж обсязі, що були у попереднього власника. А отже, суд вважає, що позов [PERSON] щодо визнання оспорюваних рішень заявлено правомірно, оскільки такі впливають на його законні права та інтереси як спадкоємця [PERSON] Виходячи з гаведеного вище, на підставі ст.ст. 81, 120, 141, 155 Земельного Кодексу України, ст.ст.1216-1218 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved