Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області, Органу опіки та піклування Олександрівської районної Державної адміністрації Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 22 червня 2012 року між нею та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції. В період шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Згідно Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 30 січня 2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Відповідач є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO], проте після розірвання шлюбу перестав брати участь у вихованні своєї дитини, не провідує сина, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не цікавиться здоров'ям дитини, не забезпечує необхідного харчування, також не цікавиться його успіхами, духовним та соціальним розвитком, морально та матеріально жодним чином не підтримує дитину, не проявляє до сина достатньої батьківської турботи, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не опікується його підготовкою до самостійного життя. Крім того відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів. Будь-яких перешкод з її боку, а також бабусі та дідуся дитини у спілкуванні із сином відповідачу ніколи не створювалось. Дитина проживає разом з нею та знаходиться повністю на її утриманні. На теперішній час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII, дитина, з огляду на її фізичну та розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після її народження. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, моральний і духовний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує у зв'язку з чим з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вона вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO], уродженця міста Слов»янська Донецької області батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO]. До судового засідання позивач [PERSON] не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 24 квітня 2015 року від позивача надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити її позовні вимоги ( а.с.42 ). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу відповідача ним не отримується ( а.с.27). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.» У відповідності до п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме». Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження. При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача. Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.» Оголошення у пресі - Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 72 ( 5446) від 21 квітня 2015 року ( а.с. 39-40) Оголошення у пресі - Газеті « Донбасс» про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано у Газеті « Донбасс» від 17 квітня 2015 року ( а.с. 34-35 ) і тому з 18 березня 2015 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з»явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області Калашнікова Т.Л. - що діє на підставі Довіреності № 29/01-324 від 07 квітня 2015 року ( а.с.21) до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 24 квітня 2015 року від представника третьої особи надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та винести рішення суду, враховуючи наданий Висновок Органу опіки та піклування та наявні документи в матеріалах справи ( а.с. 43 ). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Олександрівської районної Державної адміністрації Донецької області до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 14 квітня 2015 року від Голови Органу опіки та піклування Олександрівської районної державної адміністрації Донецької області надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без участі представника та винести рішення суду, враховуючи наданий Висновок Органу опіки та піклування та наявні документи в матеріалах справи ( а.с. 36 ). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], з участю третіх осіб- Органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області, Органу опіки та піклування Олександрівської районної Державної адміністрації Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач по справі - [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2012 року по 30 січня 2014 року. Шлюб між сторонами було розірвано за Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 30 січня 2014 року (а.с.10). Дитина - [PERSON], [INFO] проживає разом з матір»ю- [PERSON]. за зазначеною позивачем адресою, знаходиться на її утриманні та вихованні, що підтверджується Довідкою з місця проживання ( а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що ще до розірвання шлюбу відповідач припинив піклуватися про свою дитину, надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що призвело до звернення позивача до суду із позовами про стягнення аліментів. На примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження ЄДРВП №40321595, відкритого на підставі Виконавчого листа № 2-243/3066/2013, виданого 25 листопада 2013 року Слов»янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітної плати щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.( а.с.11). На байдужість відповідача щодо долі дитини, вказує і той факт, що з серпня місяця 2013 року по квітень місяць 2015 року заборгованість по аліментам становить 13378 гривень 33 копійок, тобто з серпня місяця 2013 року аліменти відповідач не сплачував взагалі. Викладене підтверджується Довідкою Відділу державної виконавчої служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції № 6-1905 від 16 січня 2015 року та Розрахунком (а.с.11, 41). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII, дитина, з огляду на її фізичну та розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після її народження. За місцем свого проживання [PERSON] створила для дитини належні умови для його проживання - санітарний стан будинку задовільний, будинок сучасно обладнаний, в будинку чисто, прибрано. У дитини є окрема кімната, в якій є всі необхідні речі окреме спальне місце, місце, де [PERSON] може гратися, відпочивати, займатися своїми улюбленими захопленнями та уподобаннями. В великій кількості в кімнаті знаходяться іграшки та дитячий одяг. Вказані обставини підтверджуються в суді Актом обстеження матеріально- побутових умов сім»ї від 2015 року, який складено робітниками Служби у справах неповнолітніх Олександрівської районної Державної адміністрації Донецької області ( а.с.5). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON] є малолітніми (а.с. 7). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного! з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, з Довідки Відділу державної виконавчої служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції № 6-1905 від 16 січня 2015 року та Розрахунку вбачається, що По виконавчому листу №2-243/3066/2013, виданого 25 листопада 2013 року Слов»янським міськрайонним судом на підставі Рішення Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2013 року про стягнення аліментів у розмірі ? частини з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини. Заборгованість станом на квітень місяць 2015 року складає 13378 гривень 33 коп. ( а.с. 11, 41). В судовому засіданні також встановлено, що за місцем свого проживання [PERSON] створила для дитини належні умови для його проживання - санітарний стан будинку задовільний, будинок сучасно обладнаний, в будинку чисто, прибрано. У дитини є окрема кімната, в якій є всі необхідні речі окреме спальне місце, місце, де [PERSON] може гратися, відпочивати, займатися своїми улюбленими захопленнями та уподобаннями. В великій кількості в кімнаті знаходяться іграшки та дитячий одяг. Вказані обставини підтверджуються в суді Актом обстеження матеріально- побутових умов сім»ї від 2015 року, який складено робітниками Служби у справах неповнолітніх Олександрівської районної Державної адміністрації Донецької області ( а.с.5). Із Характеристики [PERSON], [INFO] року який відвідував Дошкільний навчальний заклад «Сонечко» у період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2014 року вбачається, що за цей час вихователем дошкільного навчального закладу було зафіксовано той факт, що дитину приводила та забирала з закладу, приймала участь у батьківських зборах, цікавилась поведінкою дитини мати- [PERSON] ( а.с.4). У суда немає підстав ставити під сумнів характеристику з Дошкільного навчального закладу «Сонечко», яка була складена адміністрацією закладу, оскільки вона є особою, яка незацікавлена в результатах розгляду справи і факти, викладені в характеристиці належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - батько малолітнього [PERSON], [INFO] проживає окремо від своєї дитини. Матеріальну допомогу дитині відповідач тривалого часу не надає, не спілкується з дитиною, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться навчанням дитини, її навичками та уподобаннями, її життям, успіхами та труднощами, її схильностями та здібностями, не дошкільний навчальний заклад. Відповідач не виявляє щодо сина [PERSON] батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об»єктивними доказами. Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні сина, жодним чином не цікавиться його життям, не бере ніякої участі в його розвитку та вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям сина. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками». У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] жодним чином не цікавиться життям сина- малолітнього [PERSON], [INFO], не виконує батьківських обов'язків та не проявляє ніяких почуттів до свого сина, діючи в інтересах дитини, суд вважає, що відповідач, повинен бути позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Із Висновку № 29/01 -340 від 10 квітня 2015 року Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Слов'янського міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування виконавчого комітету Слов'янського міської Ради Донецької області, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO] ( а.с. 22). Із Висновку № 01/17-122 від 14 квітня 2015 року Органу опіки та піклування Олександрівської районної Державної адміністрації Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування Олександрівської районної Державної адміністрації Донецької області, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO] ( а.с. 37-38). Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню свого сина, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Тривалість такого ухилення свідчить про злісність дії відповідача. Вказані обставини в розумінні принципу 6 Декларації прав дитини є винятковими. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає недоцільним застосування до відповідача заходів, щодо покращення його поведінки та ставлення до виховання дітей, зокрема у відповідності з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» його попередження про необхідність зміни свого ставлення до дитини, оскільки з огляду на характер його поведінки та тривалість ухилення такі заходи є зайвими і не дадуть позитивного результату, зокрема не призведуть до покращення ставлення відповідача до дитини. Оскільки в судовому засіданні з вірогідністю встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини - малолітнього [PERSON], [INFO], дитина постійно мешкає з матір'ю - [PERSON], відповідач тривалий час не виконує своїх обов»язків батька, не займається вихованням дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про його стан здоров»я, не цікавиться його вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з його сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власного сина, не бажання спілкуватися з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не бажання допомагати у забезпеченні, то суд приходить до висновку про наявність законних підстав про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved