Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач у лютому 2015 року звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідачів, солідарно, 24 360 грн. заборгованості за кредитним договором №168/SFG8-12-06 від 08.12.2006 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з"явились, про день та час розгляду справи повідомлялись. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. Вказувала, що як вбачається із кредитного договору та встановлено заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.07.2010 року у справі №2-3221/10, [PERSON] надано споживчий кредит на суму 8 000 грн. строком до 08 грудня 2009 року. Таким чином, вважає що строк позовної давності тривалістю у три роки сплинув 09 грудня 2012 року. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ( ч. 3 ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що 08 грудня 2006 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір №168/SFG8-12-06 , згідно якого останній було надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 8 000 грн. з оплатою по процентній ставці 0,0001 % процентів річних, на строк до 08 грудня 2009 року. Позичальник, в свою чергу, прийняв на себе зобов'язання, щомісячно, в термін з "1" по "10" число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 223,00 грн. та нарахованими процентами, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. Останню сплату щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості позичальник зобов"язався здійснити не пізніше 08.12.2009 року ( п. 3.3 Кредитного договору). Зобов'язання щодо надання кредиту Кредитором виконано в повному обсязі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Пунктом 6.1 Кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроеної суми за кожний день прострочення. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 7.2 Кредитного договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань. З метою забезпечення виконання обов"язків за кредитним договором 08.12.2006 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки №168/SFG8-п. За умовами Договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов"язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов"язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов"язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З"ясовано, що заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09.07.2010 року по справі № 2-3221/10 , позовну заяву ВАТ " Фінанси та кредит" Кіровоградська філія ВАТ "Фінанси та кредит" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості- задоволено. Стягнуто, солідарно з [PERSON], [PERSON] кредитну заборгованість в сумі -3 677 грн. 42 коп.; судовий збір в розмірі по 25 грн. 50 коп. з кожного та за інформаційно-технічне забезпечення по 60 грн., з кожного, на користь ВАТ " Фінанси та кредит" Кіровоградська філія ВАТ "Фінанси та кредит", МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570 (а.с. 9). При цьому, також з»ясовано, що внаслідок несплати кредитної заборгованості після винесення рішення суду станом на 04.02.2015 року заборгованість становить 24 360 грн., з них: прострочена заборгованость по щомісячній комісії- 6 074,50 грн., пеня за період з 10.04.2014 року по 04.02.2015 р.- 18 285,50 грн., розрахунок якої додається ( а.с. 4-5 ). У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов"язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів, як це передбачено ч. 2 ст. 509 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов"язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов"язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов"язання, передбачених договором або законом, зобов"язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов"язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов"язки сторін зобов"язання. У даних правовідносинах виконанням зобов"язання є повна сплата відповідачами суми кредиту та нарахованих відсотків за весь час користування кредитними коштами. Разом з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З п. 5.1 договору поруки вбачається, що порука припиняється із припиненням зобов"язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов"язання за Кредитним договором не заявив вимоги до Поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 11 січня 2014 року, протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому , навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Правова позиція про те, що вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі), викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-6цс14). Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Із заявою про поновлення позовної давності банк до суду першої інстанції не звертався. Відповідач [PERSON], у своїй заяві від 13 березня 2015 року, просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Таким чином, оскільки строк позовної давності до поручителя про виконання взятого нею зобов'язання сплив, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача стягнення солідарно із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованості за кредитним договором №168/SFG8-12-06 від 08.12.2006 року в розмірі- 24 360 грн., а також 243,60 грн.- внесеного судового збору, у зв"язку зі спливом строків позовної давності. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №168/SFG8-12-06 від 08.12.2006 року із відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі- 243,60 грн.

Outcome: partial