Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] на постійне місце проживання до Німеччини ( м. Хаген) без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24.11. 2008 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] визначено з матір"ю, [PERSON]. За рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.07.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання сина [PERSON], до його повноліття. Відповідно довідки державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції від 28.12.2015р № 42-7/5 вбачається, що [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 59022 грн.97 коп. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.07.2011 року надано [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон з матір"ю [PERSON] без згоди батька, [PERSON] та надано дозвіл на оформлення проїзного документу дитини. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 31.08.2011 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.07.2011р. залишено без змін. З вересня 2015 року позивач [PERSON] створила іншу сім"ю, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з громадянином Німеччини [PERSON], який мешкає в м. Хаген ( Німеччина). Її чоловік, [PERSON] належним чином піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток її сина [PERSON], у них склалися доброзичливі відносини, він постійно приймає участь у вихованні дитини та матеріально забезпечує хлопчика. На початку жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] планують зареєструвати шлюб, та вона разом з сином, мають бажання проживати постійно в Німеччині. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється надати дозвіл сину на виїзд на постійне місце проживання до Німеччини, при цьому нічим не мотивує, просила вирішити дане питання у судовому порядку. Представник позивача, адвокат Єрмоленко І.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] просила їх задовольнити, на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась з поважних причин, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному об"ємі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання вдруге не з"явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно заяви Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 08.08.2016р за № 9/14477, вбачається, що третя особа не заперечує проти розгляду справи без її участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2003 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від спільного життя мають сина, [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.06.2015 року, актовий запис за № 3 ). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24.11.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Місце проживання сина [PERSON] , [INFO], визначено з матір"ю. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.07.2009 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача до повноліття дитини. Відповідно довідки державного виконавця Крюківського відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції від 28.12.2015р за № 42-7/5 вбачається, що [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 59022, 97 грн. Даний факт підтверджує, що відповідач не піклується про свого сина, не утримує його матеріально. З вересня 2015 року [PERSON] створила іншу сім"ю, перебуває у фактичних шлюбних відносинах та проживає з громадянином Німеччини [PERSON]. У неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] склалися сімейні, доброзичливі відносини, що підтверджується фотокартками із сімейного альбому. [PERSON] протягом 2015-2016 р.р. неодноразово приїздив на Україну ( що підтверджується його закордонним паспортом з відмітками в"їзду на Україну) постійно спілкується з дитиною, утримує його матеріально, створює належні умови для його виховання та фізичного розвитку. [PERSON] надав суду заяву від 24.08.2016р , засвідчену належним чином, відповідно до якої він має намір в жовтні 2016 року одружитися з гр. [PERSON] та гарантує забезпечення неповнолітнього [PERSON] усим необхідним, в тому числі і належним забезпеченням щодо проживання та навчанням у школі Німеччини, в м. Хаген, де він постійно мешкає та має власний будинок. Крім того, суду як доказ надана довідка про доходи [PERSON], відповідно до якої вбачається, що він має постійний прибуток та працює, а тому має можливість надати неповнолітньому [PERSON] належне виховання та утримання. [PERSON] не дає свою згоду на виїзд неповнолітнього сина, [PERSON] за кордон на постійне місце проживання. Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її права, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пункт 2 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції « Про права людини» передбачає, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Згідно до ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, визначено обов"язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обов"язок піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України « Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом положень Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини , тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. Відповідно до ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відповідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. У відповідності до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків , піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України « Про порядок виїзду з України і в"зду в Україну громадянами України» від 21.01.1994р № 3857-ХІІ, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 « Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України « Про порядок виїзду з України і в"зду в Україну громадянами України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред"явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об"єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров"я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Оскільки відповідач не надає письмову згоду на виїзд свого сина за кордон на постійне місце мешкання і відмовляється будь-яким чином це мотивувати, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, та надати дозвіл на його виїзд на постійне проживання до країни Німеччини. Відповідно до ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином , зібрані по справі докази, в сукупності та їх належна оцінка дають підстави для задоволення позовних вимог позивача в повному об"ємі. На підставі викладеного та

Outcome: approved