Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, інфляційних втрат, процентів та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 500 000 грн. та зобов"язався повернути зазначену суму коштів до 30 вересня 2018 року. Дана розписка була складена при двох свідках: [PERSON] та [PERSON], які підписали дану розписку. У встановлений розпискою строк, відповідач кошти не повернув. На неодноразові звернення позивача повернути позичені кошти відповідач не реагує, тому позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 533 074, 94 грн., що складаються з: основної заборгованості - 500 000 грн., інфляційних нарахувань - 8500 грн., процентів за користування позикою - 22684,94 грн., 3% річних в сумі - 1890,00 грн. за розпискою від 16 серпня 2018 року та стягнути судові витрати. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують, надіслали клопотання про включення в судові витрати витрат на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн., які просять стягнути з відповідча. В судове засідання відповідач не з"явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином повідомлений про час, дату і місце слухання справи, що підтверджується опублікованим на офіційному веб-сайті судової влади України оголошенням про його виклик до суду, відзиву не подав. Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Судом встановлено, що 16 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 500 000 грн. та зобов"язався повернути зазначену суму коштів до 30 вересня 2018 року (а.с.56). Дана розписка була складена при двох свідках: [PERSON] та [PERSON], які підписали дану розписку. У встановлений розпискою строк, відповідач кошти не повернув. На неодноразові звернення позивача повернути позичені кошти відповідач не реагує. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 530 УК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов"язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов"язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в поному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи, крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України (ч.4 ст.263 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, відповідач має перед позивачем невиконане грошове зобов'язання за договором позики в сумі 500 000,00 грн. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проценти за користування позикою становлять в сумі 22684,94 гривень, 3% річних в сумі 1890,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 8500 грн. ( а.с.3). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки, належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач в судове засідання не з"явився, відзиву на позов та доказів на його підтвердження суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, позивачем надано належні докази, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги представника позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, інфляційних втрат, процентів та 3% річних, слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 533 074, 94 грн., що складаються з: основної заборгованості - 500 000 грн., інфляційних нарахувань - 8500 грн., процентів за користування позикою - 22684,94 грн., 3% річних в сумі - 1890,00 грн. за розпискою від 16 серпня 2018 року. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат зі сплати судового збору в сумі 5330,75 грн. ( а.с.1), тому оскільки позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 5330,75 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу при розгляді вказаної справи, понесених позивачем у розмірі 10 500,00 грн. суд вважає, що такі витрати є обґрунтованими, доведеними, згідно Договору № 1-30/18 про надання правової допомоги від 16.11.2018 року, Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 1-30/18 від 16.11.2018 року, рахунку № 00022 від 17.11.2018 року, Акту здачі-приймання робіт № 00022 від 18.02.2019 року, а також згідно квитанції ( а.с.60-69), тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved