Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: стягнути на користь Публічного акціонерного товариства „Комерційний Банк „Надра" з [PERSON] заборгованість за договором №145/П/99/2008-840 від 18 лютого 2008 року в сумі 373197 доларів США 40 центів та 1761050 грн. 31 коп. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що 18.02.2008 року між ВАТ „Комерційний Банк „Надра" (правонаступником якого є позивач) та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №145/П/99/2008-840, зобов'язання за яким ВАТ „Комерційний Банк „Надра" виконав повністю - надав відповідачу кредит на суму 188350 доларів США 31 цент за умови його повернення та сплати 13,79% річних щомісячними платежами у розмірі 2341,96 долрів США, а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином - станом на 30.07.2015р. не сплатив на користь позивача заборгованість, яка відповідно до умов вказаного договору складається з пені в розмірі 1761050 грн. 31 коп. (згідно з п.5.2 вказаного Кредитного договору) та суми 373197 доларів США 40 центів, яка складається з заборгованості за: непогашеним кредитом в розмірі 186440,54 доларів США; несплаченими відсотками в розмірі 186756,86 доларів США. У судове засідання представник позивача не з"явився, про причини неявки не повідомив. В заяві, яка міститься в матеріалах справи зазначив, що у разі неявки представника позивача в судове засідання просить розглянути позовну заяву без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.2). У судовому засіданні представник відповідача наполягав на розгляді справи по суті, заперечував проти задоволення позову. Посилався на те, що вказані кошти відповідач не отримував від позивача, а також не підписував вказаного кредитного договору, як і інших документів, на не завірені фотокопії яких посилається позивач, при цьому, повідомив, що оригінали таких документів у відповідача відсутні, оскільки їх не існує. При цьому, судом враховано, що відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.157 ЦПК України суд розглядає цивільні справи вказаної категорії не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито 09 вересня 2015 року), у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів (що фактично вже було реалізовано у судовому засіданні 06 листопада 2015 року), а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права. При цьому, силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі, не завірені фотокопії документу, на який позивач посилається як на кредитний договір між сторонами, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору; Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Відповідно до положень ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов"язання. Проте, відповідно до положень ст.1055 ЦК України: кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до положень ч.2 ст.215 ЦК України: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень п.2) ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У відповідності з положеннями ст.218 ЦК України: недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Проте позивач, в тому числі, всупереч вимогам протокольної ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 06.11.2015 року (під час проголошення якої представник позивача був присутній у судовому засіданні) не надав суду оригіналу спірного кредитного договору (а також оригіналів Анкети-Заяви клієнта та заяви на видачу готівки за вказаним кредитним Договором), як не надав позивач і інших належних та допустимих доказів щодо предмету судового розгляду, а отже позивач не довів того, що між сторонами було укладено вказаний кредитний договір у письмовій формі, а відповідно до вищенаведених положень ч.2 ст.1055 ЦК України - кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, і доводи позивача, зазначені в обгрунтувані позову та надані ним фотокопії вказаного кредитного договору та інших документів, які жодним чином не завірені, не спростовують такого висновку суду, оскільки такі фотокопії не є належними та допустимими доказами по справі, враховуючи вищенаведені положення діючого законодавства та заперечення їх автентичності стороною відповідача, а тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed