Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

[PERSON], уточнивши вимоги позову, просить визнати за нею право власності на самочинно прибудовані до належної їй частини будинку - житлову прибудову А2-1, веранду а3 та сарай О по [ADDRESS]. Вимоги обгрунтовує тим, що є власником 1/4 ч. [ADDRESS]. Згідно договору оренди земельної ділянки є орендарем 1/4 ч. земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,1 га та 1/4 ч. земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0256 га. В період 2007-2009 р. самочинно прибудувала до належної їй частини будинку прибудову А2-1, веранду а3, а також збудувала на ділянці сарай О. У 2014 р. КП "Конотопське МБТІ" виготовило технічний паспорт. Співвласник ? ч. будинку [PERSON] у 2009 р. дав згоду на будівництво вказаних прибудов і сараю. При зверненні до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській обл. щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованої прибудови отримала відмову, що і змусило звернутись з позовом до суду. Позивач [PERSON], її представник [PERSON] позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, фактично пославшись на вищевикладені обставини. Представник Конотопської міської ради в судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідач [PERSON] задоволенню позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем на житлову прибудову А2-1 заперечує. Зазначає, що дозволу на будівництво прибудови не надавав, також будівля зведена з порушенням протипожежних норм. Представник третьої особи Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській обл. в судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Згідно ст. 213 ч. 1 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Встановлено судом, що [PERSON] є власником 1/4 ч. [ADDRESS] (а.с.7-14,), до якої самочинно збудувала прибудову А2-1, веранду а3, які не відповідають вимогам ДБН України (а.с. 66-74), та сарай О (а.с. 15, 22-38). Звернувшись із заявою до третьої особи про прийняття в експлуатацію спірних об"єктів, позивач отримала відмову (а.с. 27-28). Факт того, що [PERSON] є власником ? ч. [ADDRESS] визнаний сторонами, ніким не оскаржується, а тому не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. А згідно ч. 5 ст. 376 цього Кодексу на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створенно у зв"язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Факт того, що спірні житлова прибудова А2-1, веранда а3 та сарай О по [ADDRESS] є самочинним будівництвом, тобто побудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, є встановленим, про що зазначає і сама позивач у своїй заяві. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" не може бути застосовано правила ст. 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Згідно п. 27 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. З технічного паспорту на [ADDRESS] вбачається, що житловий будинок А-1 є основною річчю, в розумінні ст.ст.186, 381 ЦК України, в той час як самочинно збудовані прибудова А2-1, веранда а3, сарай О є приналежністю до нього (а.с. 17-21). Позивач просить визнати право власності на прибудову, веранду і сарай, згідно ст. 376 ЦК України, правила якої у даному випадку не можуть бути застосовані. Крім того, суд звертає увагу на те, що житлова прибудова А2-1, веранда а3 не відповідають вимогам державно-будівельних норм 360-92 (не дотримано протипожежну відстань) (а.с. 66-72). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed