Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить суд розірвати договір довічного утримання , укладений 12.09.2016 року між ним та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно вказаного договору відповідач взяв на себе зобов"язання довічного утримувати позивача, забезпечувати його одягом і взуттям, належним медичним обслуговуванням , продуктами харчування. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі у розмірі двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Натомість позивач передав у власність відповідачу квартиру за номером 5, що знаходиться в м. Бердичеві по вул. Свободи, буд. 3/2, загальною площею 58,7 кв. м. Позивач зазначає, що відповідач не виконує взяті на себе обов"язки, передбачені договором, не звертає уваги на потреби та стан здоров"я останнього, не забезпечує його харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою і взагалі відмовляється доглядати позивача. Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідач відмовляється. В підготовче судове засідання сторони не з"явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в поданій суду заяві зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. \~У\~ відповідності до вимог\~ ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого\~ провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У з"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 12.09.2016 року в м. Бердичеві Житомирської області , приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області було посвідчено договір довічного утримання укладеного між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.5). Відповідно до умов договору позивач передав у власність відповідачу належну йому на праві приватної власності квартиру № 5 , що знаходиться в с. Бердичеві , вул. Свободи , буд. 3/2, Житомирська область ( п.1 договору). Згідно п. 6 договору довічного утримання від 12.09.2016 року в обв"язки відповідача входило: забезпечення житлом позивача шляхом збереження права пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення придатним для носіння одягом і взуттям; забезпечення належним медичним обслуговуванням; забезпечення продуктами харчування. Грошова оцінка зазначених в договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначалася у розмірі двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян встановлених законодавством. Як передбачено п. 8 вказаного договору він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п.8 договору, а саме за зверненням однієї зі сторін в судовому порядку у випадку невиконання набувачем своїх обов'язків. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем обставин невиконання умов договору, а відтак і визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання від 12.09.2016 року, а тому пред'явлений позивачем позов про розірвання договору підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки позивач при згідно до Закону України " Про судовий збір " при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved