Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради, управління Держземагенства у [PERSON] районі Закарпатської області про визнання рішення міської ради та державного акту недійсними, посилаючись на те, що він проживає у житловому будинку №111 по вул. Київська в м. рахів, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0889 га. По сусідству з ним у житловому будинку №111/а по вул. Київська проживає відповідач [PERSON]. Відповідно договору купівлі-продажу від 4 грудня 2009 року вказаний будинок від купив у [PERSON]. Розмір, конфігурація, і площа земельної ділянки ніколи практично не манялась. В зв"язку з тим, що доступу до його будинку не було, рішенням апеляційного суду Закарпатської області встановлено за ним безстроковий, безоплатний земельний сервітут площею 149,6 кв.м. на земельну ділянку в м. Рахів по вул. Київська, 111/а, власником якої є [PERSON] для проходу та проїзду до дворогосподарства [PERSON] в м. Рахів, по вул. Київська, 111 відповідно конфігурації визначеної варіантом 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №8 від 12 квітня 2011 року. Враховуючи це він вирішив приватизувати земельну ділянку і звернувся до геодезичної фірми ПП [PERSON], але йому відмовлено у приватизації по тій причині, що частина земельної ділянки яку він мав намір отримати у власність вже зареєстрована за іншим громадянином, але крім відповіді, підтверджуючих документів він не отримав. За його заявою інспекцією сільського господарства була здійснена перевірка дотримання вимог земельного законодавства, де було встановлено, що відповідач [PERSON] виготовив державний акт на частину його земельної ділянки площею 0,0144 га для особистого селянського господарства. Незважаючи на це він повторно звернувся до геодезичної фірми та отримав аналогічну відповідь та здійснену геодезичною фірмою зйомку земельної ділянки із зазначенням частини приватизованої відповідачем земельної ділянки, яка накладається на його земельну ділянку. В геодизичній службі йому сказали, що приватизована відповідачем земельна ділянка починається його сервітутом, який вирішено в суді. При здійсненні висновку судової будівельно-технічної експертизи №8 від 12 квітня 2001 року, при встановленні земельного сервітуту ніяких рішень та державного акту на його земельну ділянку відповідачі - [PERSON] міська рада, [PERSON], управління Держземагенства у [PERSON] районі суду не надавали, а він в свою чергу, як законний землекористувач ніякої згоди на вилучення від нього земельної ділянки відповідачу [PERSON] теж не надавав. Той факт, що ця частина земельної ділянки знаходилась і повинна знаходиться в його користуванні і не знаходилась в користуванні відповідача [PERSON] підтверджується схемою із генерального плану земельної ділянки 593 кв.м колишнього власника будинку [PERSON] що із 1949 року, свідоцтво йому видано [PERSON] міською радою 04.02.1977 року. На підставі якого власник будинку продав свій будинок [PERSON], а від [PERSON] цей будинок перейшов у спадщину [PERSON]. Рахує дії відповідача [PERSON] міської ради, як суб"єкта владних повноважень щодо прийняття рішень в частині надання [PERSON] дозволу на розробку проекту та затвердження проектів із землеустрою земельної ділянки площею 0,0144 га для ведення особистого селянського господарства протиправними. Прийнятими рішеннями відповідачами порушено його право щодо володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою. У зв"язку з чим просив визнати рішення [PERSON] міської ради в частині надання [PERSON] дозволу на розробку проекту та затвердження проектів із землеустрою земельної ділянки, площею 0,0144 га для ведення особистого селянського господарства та виданого [PERSON] відповідачем управління Держземаген ства у [PERSON] районі державного акту, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №212351011001763 від 3 травня 2012 року недійсними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що позивачем жодним чином не доведено позовні вимоги, не доведено місце знаходження, розташування земельної ділянки, також недоведено жодним чином, про тещо земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку яку має намір приватизувати [PERSON]. Просять в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - [PERSON] міської ради, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Представник відповідача - управління Держземагенства в [PERSON] районі Закарпатської області в судове засідання не з"явився. Начальник управління [PERSON] направив суду заяву, в якій просить розглядати справу бех їхнього представника. Позовні вимоги не визнають на підставах, висловлених в запереченні, просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши представників сторін, відповідача, вивчивши обставини справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.\~ Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON], являється власником житлового будинку №111 з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Київській в м. Рахові, що стверджується договором купівлі-продажу серії ВМО №875677, укладеним 04.12.2009 року між позивачем та [PERSON], посвідчений 04.12.2009 року приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу. [PERSON] власності позивача на даний житловий будинок підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 24758675 від 11.12.2009 року. Поряд з цим судом достовірно встановлено, що на даний час позивач [PERSON] не має жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться даний житловий будинок. Власником сусіднього житлового будинку №111/а розташованого по вул. Київська, в м. Рахів Закарпатської області, є [PERSON]. Та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 796054 від 18.11.2011 року є власником земельної ділянки площею 0,0888, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. У відповідності до ч.2 ст. 120 ЗК України, у редакції чинній на момент складення договору купівлі -продажу житлового будинку №111 по вул. Київська в м. Рахів Закарпатської області, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Як встановлено судом, першим власником житлового будинку №111 по вул. Київська в м. Рахів був громадянин [PERSON], який 15 березня 1977 року відчужив його в користь [PERSON], після якої цей будинок перейшов у власність, внаслідок спадкування за законом, до [PERSON]. Згідно генерального плану (схеми) від 29 листопада 1949 року загальна площа земельної ділянки по вул. Київська, 111 в м. Рахів Закарпатської області, яка перебувала у користуванні попереднього власника, становить 593 кв.м., в тому числі під забудовою житловим будинком - 84 кв.м., під двором - 41 кв.м, та під городом - 468 кв.м. Таким чином, до позивача [PERSON] перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщений та для обслуговування житлового будинку, придбаного ним. Посилання позивача, що житловий будинок №111 по вул. Київська в м. Рахів Закарпатської області, в якому він проживає, розташований на земельній ділянці площею 0,0889 га ніякими письмовими доказами не підтвердженні, а лише грунтуються на припущеннях. Між тим, судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 9 жовтня 2012 року за [PERSON] встановлений безстроковий безоплатний земельний сервітут площею 149,6 м.кв. на земельній ділянці в м. Рахів, по вул. Київській, 111/а, власником якої є [PERSON] для проходу та проїзду до дворогосподарства [PERSON] васильовича в м. рахів, по вуо. Київській, 111 відповідно до конфігурації визначеної варіантом 1 (додатку 1) до висновку судової будівельно-технічної експертизи №8 від 12 квітня 2011 року, в результаті чого позивачем виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту. Разом з цим позивач, звертаючись до суду з даним позовом вказує на те, що частина земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні надана у власність відповідача [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, на підставі рішення [PERSON] міської ради про надання дозволу на розробку проекту та затвердження проекту землеустрою земельної ділянки та державного акту, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 212351011001763 від 3 травня 2012 року, і це перешкоджає йому у праві на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні. При цьому, оскаржуючи рішення органу місцевого самоврядування та державний акт, позивач такі не додає як доказ до позовної заяви, та вході розгляду справи не заявляв клопотання про витребування таких судом в порядку ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Всупереч цьому позивачем не надано належних доказів його звернення до органу місцевого самоврядування з приводу приватизації використовуваної земельної ділянки, що є обов"язковою умовою для замовлення відповідної технічної документації із землеустрою на право власності на земельну ділянку. Так само, суду не доведено факт накладення земельної ділянки, належної [PERSON] на використовувану позивачем земельну ділянку. Загалом, на думку суду, позовні вимоги та їх обгрунтування не є конкретизованими та відповідно доведеними. Позивач вказує, що він є законним користувачем земельної ділянки площею 0,0889 га, потім 593 кв.м., та 0,0144 га, в той час, коли документально підтверджено, що розмір земельної ділянки попереднього власника становить 593 кв.м. З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи безпідставність та недоведеність позовних вимог, такі не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed