Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства" в якій просить стягнути з відповідача на його користь 1481 гривню 79 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв"язку із порушенням строків її виплати, та стягнути з відповідача на його користь 5000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31.03.2014 року він був звільнений з роботи у відповідача з посади сторожа. У день звільнення відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі у розмірі 6758 гривень 85 коп. Він неодноразово звертався до відповідача з приводу виплати йому заробітної плати, проте відповідач кошти йому не виплатив посилаючись на їх відсутність. 9 квітня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом, за його заявою, було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на його користь нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 6758 гривень 85 коп. Виконавчий лист про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати знаходиться на виконанні у відділі ДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції, але станом на 03.02.2015 року борг по заробітній платі на його користь з відповідача не стягнуто. Тому відповідач повинен сплатити на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв"язку із порушенням строків її виплати. Також, відповідно до ст. 237-1 КЗпП, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка виразилась в тому, що через невиплату йому заробітної плати він та його сім"я перебували і продовжує перебувати у скрутному матеріальному становищі. Через це порушився його нормальний життєвий уклад і на даний час він повинен затрачати додаткові зусилля, щоб знайти гроші для проживання і організації свого життя. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені ним у позовній заяві вимоги і пояснив, що з часу звільнення і до теперішнього часу відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі. Тому просив задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача за викликом у судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд, з урахуванням думки позивача у справі, ухвалив розглянути справу по суті заочно, у відсутність відповідача у справі, на підставі наявних у справі доказів, оскільки це відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків. Копією наказу по КП "Виробниче управління комунального господарства" №42-К від 31.03.2014 року підтверджується, що в цей день позивач був звільнений з роботи у відповідача на підставі п.1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін ( а.с. 12 ). Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності грошей на розрахунковому рахунку. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" містить роз"яснення, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке роз'яснення цієї норми права надав і Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 23-1 цього Кодексу. У мотивувальній частині цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Виходячи з викладеного вище, позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди до проведення повного з ним розрахунку. Копією довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату підтверджується, що станом на час звільнення з роботи у відповідача заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становила 6758 гривень 85 коп. ( а.с. 7). В матеріалах справи є копія постанови державного виконавця відділу ДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу про стягнення з КП "Виробниче управління комунального господарства" на користь позивача 6758 гривень 85 коп боргу ( а.с. 11 ). В матеріалах справи є копія відповіді з відділу ДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції про те, що станом на 03.02.2015 року заборгованість по заробітній платі з КП "Виробниче управління комунального господарства" на користь [PERSON] не стягнута ( а.с. 10 ). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв"язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та ін. З'ясуванню підлягають наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазначив позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших підстав. Вирішуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує моральні страждання працівника у зв'язку з непроведенням з ним розрахунку при звільненні, втрату нормальних життєвих зв'язків, розмір коштів, які підлягали сплаті у день звільнення та період часу, протягом якого працівник не отримав винагороду за свою роботу, а також враховуючи засади розумності і справедливості визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 300 грн., тобто, позовні вимоги у даній частині слід задовольнити частково. Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі за вимогами, що випливають з трудових правовідносин, звільняються від сплати судового збору, тому відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп. (243грн.60 коп. за вимогу майнового характеру - стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв"язку із порушенням строків її виплати, та 243 грн. 60 коп. - мінімальний розмір судового збору за вимогу немайнового характеру - стягнення моральної шкоди) слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial