Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

ТзОВ «Мікрокредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 48117 від 13.01.2016 року в сумі 2991,77 грн. та судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 1450,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 13.01.2016 року між банком та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 48117, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 1500,00 грн. з терміном повернення до 13.09.2016 року. Відповідно до п.5.2 кредитного договору відповідачка зобов"язана за користування кредитом сплачувати 124,443 % річних від суми кредиту, у розрахунку 0,341% на добу. Розмір платежу в рахунок повернення кредиту тасплати процентів за користування кредитом , відповідно до п.5.4 кредитного договору становить 343,48 грн. на місяць. Відповідно до кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом відповідачка зобов"язана сплачувати кредитору пеню у розмірі , що не перевищує 50 % суми процентів за користування кредитом. Проте, взяті на себе зобовязання відповідачка належним чином не виконала , у звязку з чим станом на 08.11.2016 року виникла заборгованість в сумі 2991,77 грн. з яких : 2114,80 грн. - заборгованість з повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом за період з 13.01.2016 року по 13.09.2016 року; 253,05 грн. -сума процентів за користування кредитом за період з 14.09.2016 року по 08.11.2016 року; 623,92 грн. - сума пені, яку представник позивача просить стягнути з відповідачки , а також стягнути 1450,00 грн.. судового збору Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності , позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних матеріалів з ухваленням заочного рішення . Суд розглядає справу у відсутності сторін . Фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 13 .01.2016 року між ТзОВ "Мікрокредит" та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 48117, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 13.09.2016 року. Фактична передача суми кредиту підтверджується платіжним дорученням № 4786 від 13.01.2016 року. Відповідно до п.5.2 кредитного договору відповідачка зобов"язана за користування кредитом сплачувати 124,443 % річних від суми кредиту, у розрахунку 0,341% на добу. Розмір платежу в рахунок повернення кредиту тасплати процентів за користування кредитом , відповідно до п.5.4 кредитного договору становить 343,48 грн. на місяць. Відповідно до кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом відповідачка зобов"язана сплачувати кредитору пеню у розмірі , що не перевищує 50 % суми процентів за користування кредитом. Незважаючи на це, відповідачка не повністю виконала взяті на себе зобовязання і станом на 08.11.2016 року має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Мікрокредит» в розмірі 2991,77 грн., в тому числі : 2114,80 грн. - заборгованість з повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом за період з 13.01.2016 року по13.09.2016 року ; 253,05 грн. - сума процентів за користування кредитом за період з 14.09.2016 року по 08.11.2016 року; 623,92 грн. - сума пені, яку слід стягнути на користь позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 612 вказаного кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статт і 1048 цього Кодексу. \~ Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до платіжного доручення № 9845 від 01.11.2016 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1450,00 грн., хоча відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»- судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячому розмірі , встановленої законом на 1 січня календарного року , в якому відповідна заява або скарга подається до суду , у відсотковому співвідншенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір 1,5 відсотка ціни позову , але не менше 1 розмір мінімальної заробітної плати, а саме в сумі 1378, 00 грн..

Outcome: partial