Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що з 17 червня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають малолітню дитину- дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні. Проте сімейне життя не склалось через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, що призводило до постійних суперечок та сварок. Це стало причиною припинення шлюбних відносин у червні 2012 року, вважає, що сім"я розпалася остаточно, примирення з відповідачкою за таких обставин неможливе, а тому просить шлюб розірвати, місце проживання дитини визначити з відповідачкою. Позивач у судове засідання не з"явився, про час та день розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідачка у судове засідання не з"явилася, про час та день розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності, позов визнає, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON]. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2006 року, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою та знаходиться на її утриманні. Спільне життя сторін не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, що призвело до припинення шлюбно-сімейних стосунків між ними з червня 2012 року. На даний час сторони проживають окремо, мають окремий бюджет, спільним побутом не пов"язані. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За взаємною згодою сторін після розірвання шлюбу дитина залишається жити з матір"ю. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу відповідачці слід залишити прізвище [PERSON]. Оскільки позивач не ставить вимогу про стягнення судових витрат по справі з відповідачки, суд вважає за можливе звільнити відповідачку від сплати судових витрат по справі, так як на її утриманні залишається малолітня дитина. На підставі ст.ст.105,110,112 СК України,

Outcome: approved