Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування майнової шкоди, просив стягнути з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на його користь спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 33942,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а також судовий збір в сумі 769,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03 грудня 2018 року близько 19 год. 35 хв. в смт. Новотроїцьке по вул. Соборна провулок Базарний під час виїзду з перехрещення проїзних частин при повороті ліворуч, [PERSON] не переконавшись, що це було безпечно, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем HAFEI SAIBOA д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобіль якого рухався у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення транспортних засобів автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, чим завдано йому матеріального збитку на суму 33942,00 грн., які дорівнюють сумі відновлювального ремонту вказаного автомобіля. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, зазначив, що позивач звернувся до суду в річний термін з дня коли відбулась транспортна пригода, тому строк для подачі позову ним не пропущено. Представник відповідача позов не визнав подав відзив на позов, згідно якого зазначив, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була зареєстрована у ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", що підтверджується полісом. Вказав, що зобов`язання у страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі виникає у строки та в обсязі передбачені умовами договору та вимогами закону згідно з яким вимагається дотримання певного порядку отримання страхового відшкодування. Відповідно до ст. 33 п. 33.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено чіткий порядок дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для виплати страхового відшкодування. Тобто особа невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово повинна надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. Згідно ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом тридцяти днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Позивач не виконав жодного передбаченого Законом обов`язку, а отже ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" не порушувало його прав. Просили відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду показав, що 03.12.2018 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів його та [PERSON] .. У нього був страховий поліс з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на суму 100000 грн.. Він відразу зателефонував до страхової компанії за вказаним в полісі номером телефону, йому повідомили, що його заява зареєстрована, потрібно лише приїхати до м. Херсон для підписання заяви. Після чого він їздив до м. Херсон в відділення страхової компанії, подав письмову заяву, намалював схему ДТП та все підписав. Вважає, що свої обв`язки він виконав в повній мірі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідка та дослідивши відзив представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про повне задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 грудня 2018 року близько 19 год. 35 хв. в смт. Новотроїцьке по вул. Соборна провулок Базарний під час виїзду з перехрещення проїзних частин при повороті ліворуч, [PERSON] не переконавшись, що це було безпечно, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем HAFEI SAIBOA д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження та матеріальні збитки. Постановою Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28.02.2019 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 08/04-19 від 11.04.2019 року, виданого експертом [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля HAFEI SAIBOA д/н [NUMBER] , становить 33942,08 грн.. Згідно поліса № [NUMBER] , діючого на момент ДТП 03.12.2018 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] була застрахована страховою компанією ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", ліміт відшкодування за шкоду майну становить 100000 грн.. З матеріалів справи вбачається, що зазначену суму страховою компанією не було виплачено. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України) При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки») Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто не підлягає доведенню, що 03.12.2018 року дійсно сталась ДТП з відповідними учасниками, які є сторонами судового розгляду, відповідно до постанови Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28.02.2019 року. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. З огляду на вище вказане суд не погоджується з позицією представника відповідача, що виплата страхового відшкодування здійснюється виключно після подання потерпілим заяви про страхове відшкодування, оскільки зібраними у справі доказами встановлено факт настання страхового випадку, причини його настання, розмір заподіяної шкоди. Оскільки відповідно до п.п. 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, яка шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV є вичерпними і розширювальному тлумаченню не підлягає. Законодавством встановлено, що строк звернення потерпілого за захистом своїх прав щодо відшкодування страхової виплати є річним з моменту скоєння відповідної ДТП. Тому суд вважає, що саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №465/4621/16-к, зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків, як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика, ані до суду. Якщо особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутись до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутись до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Таким чином можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування , особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутись із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 Закону № 1961-IV, чи звернутись безпосередньо до суду. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення страхового відшкодування в сумі 33942 грн., як встановлено висновком експерта, незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку, так як страховий випадок стався 03.12.2018 року, а позов до суду подано 23.04.2019 року, тобто в межах установленого законом річного строку. Згідно ст. 137ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином суд вважає позивачем доведено в повному обсязі суму правничих витрат та вважає її розумною та достатньою та такою, що підлягає стягненню у розімірі 3000 грн.. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача на користь позивача. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 769,00 гривень, тобто із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 769,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved