Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі - 2765 грн. 95 коп. Обгрунтовуючи вимоги тим, що з 24.04.2015 року по 16.12.2015 року в Дніпровському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості перебував на обліку [PERSON], який звернувшись з заявою від 24.04.2015 року, просив надати статус безробітного, оскільки не мав постійного або тимчасового заробітку. Наказом Київського міського центру зайнятості від 24.04.2015 року йому було надано статус безробітного та призначено матеріальну допомогу. Наказом Київського міського центру зайнятості від 16.12.2015 року №НТ151216 припинено реєстрацію відповідача як безробітного у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів. В результаті обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом України було виявлено факт перебування відповідача у трудових відносинах з ПАТ "Київхліб", про що складено відповідний акт. Тому, на думку позивача, відповідач повинен повернути Київському міському центру зайнятості кошти, виплачені йому в якості допомоги по безробіттю після працевлаштування до ПАТ "Київхліб" у розмірі 2765 грн. 95 коп. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Представник позивача Духота М.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до Київського міського центру зайнятості із заявою, в якій просив зареєструвати його як безробітного, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві [PERSON] зазначив, що не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років він не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, не є фермером чи членом фермерського господарства, не навчається на денній формі навчання (а.с. 3). Як убачається із Витягу з наказів про прийняття рішення по особі [PERSON], ПК №026615042400018 наказом Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві від 30 квітня 2015 року №НТ150430 [PERSON] надано статус безробітного з 24.04.2015 року та призначено допомогу по безробіттю з 01.05.2015 року по 24.04.2016 року (а.с. 4). Наказом від 16 грудня 2015 року №НТ151216, [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю з 04.11.2015 року у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів (а.с. 4 зворот). Згідно із ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до Акту №616 Дніпровського районного центру зайнятості від 30 грудня 2015 року встановлено, що [PERSON] з 11 вересня 2015 року влаштувся на посаду вантажника в ПАТ "Київхліб", що підтверджується відповідним наказом №1468-п від 09.09.2015 року, та протягом ІІІ та ІV кварталів 2015 року отримав заробітну плату у загальному розмірі 22022,87 грн. (а.с. 6, 7). Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 31 грудня 2015 року №602 доручено визначити суму незаконно отриманих коштів у період перебування на обліку та направити [PERSON] лист щодо добровільного повернення коштів (а.с. 8). Відповідно до довідки-розрахунку Київського міського центру зайнятості від 05 січня 2016 року №56-05, сума коштів, яка підлягає поверненню [PERSON] за період з 11.09.2015 року по 12.10.2015 року, становить 2765,95 грн. (а.с. 9). 04 січня 2016 року на адресу [PERSON] Дніпровським районним центром зайнятості направлено листа №35-07 з вимогою про повернення вказаної суми коштів (а.с. 10, 11). Однак кошти на рахунок Київського міського центру зайнятості [PERSON] сплачені не були. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов'язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За положенням ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідач своєчасно не подав відомостей до Дніпровського районного центру зайнятості про своє працевлаштування з 11 вересня 2015 року, у судовому засіданні не спростував доводів позивача, якими обгрунтовуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що відповідача на користь позивача підлягають стягнення грошові кошти в розмірі 2765,95 грн., виплачені йому в якості допомоги по безробіттю. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved