Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 117000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.06.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 8500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», відповідач був зобов'язаний до 25 числа місяця, наступного за звітним, вносити щомісячні платежі. Всупереч умовам договору [PERSON] своєчасно не здійснював платежів для погашення заборгованості за кредитом, тобто зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.03.2018 утворилася заборгованість в розмірі 117000 грн., яка складається з: 6675 грн. - заборгованість за кредитом, 110325 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Тому позивач просить стягнути з нього зазначену вище суму боргу. До суду надійшов лист від позивача, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", що не є його перетворенням чи реорганізацією. У судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснюючи, що дійсно отримав в кредит від позивача 8000 грн., та регулярно здійснював платежі на його погашення, проте через скрутне матеріальне становище припинив платити, здійснивши останній платіж приблизно у 2013 році. Відповідач зазначив, що ще чотири роки назад звертався до банку з проханням стягнути з нього заборгованість у судовому порядку, проте позивач звернувся до суду лише у 2018 році. У судові засідання 19.07.2018 та 21.09.2018 відповідач не з'явився, надавши до суду заяви, в яких просив справу розглядати у його відсутність та до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2011 [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій було визначено бажаний кредитний ліміт - 5000 грн. та надано згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між [PERSON] та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" договір про надання банківських послуг. Згідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» Contract», вбачається, що [PERSON] 15.06.2011 був ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна» Contract», з прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Згідно умов надання кредиту банк має право зміни кредитного ліміту та [PERSON] зобов'язаний щомісячно, надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] (карткрахунок № [NUMBER] від 15.06.2011) від 23.04.2018 підтверджується зміна кредитного ліміту. Остання зміна відбулася 04.05.2012, відповідно до якої кредитний ліміт було знижено до 6300 грн. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.06.2011 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] вбачається, що заборгованість останнього станом на 22.03.2018 становить 117000 грн., яка складається з: - 6675 грн. - заборгованість за кредитом; - 110325 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Таким чином, у відповідача перед позивачем існує заборгованість. В той час, відповідач у заяві просив до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У підпунктах 1-14 пункту 2.1.1.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено порядок нарахування і виплати процентів і комісії, порядок погашення боргових зобов'язань. Зокрема, зазначено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем останні платежі були здійснені 16.07.2012 в сумі 200 грн. та 12.06.2014 - в сумі 196 грн. 95 коп. Згідно довідки, наданої позивачем вбачається, що за кредитним договором б/н [PERSON] було надані кредитні картки: № [NUMBER] з датою відкриття - 15.06.2011 і терміном дії до 04/15; № [NUMBER] з датою відкриття - 12.09.2011 і терміном дії до 12/14. З виписки за період з 01.01.1999 по 08.08.2018 по основній картці № [NUMBER], належній [PERSON] вбачається, що 16.07.2012 було здійснено надходження грошових коштів в сумі 200 грн. з платіжної картки [NUMBER], а також 12.06.2014 здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки [NUMBER]. З виписки за період з 01.01.1999 по 08.08.2018 по основній картці № [NUMBER], належній [PERSON], вбачається автоматичне списання 12.06.2014 грошових коштів, в сумі 196 грн. 95 коп. для погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER]. Виписки з картки № [NUMBER] позивачем до суду не було надано. З поштового конверту, в якому 30.05.2018 надійшов позов до суду, вбачається, що позивачем позов був зданий на пошту 28.05.2018. З врахуванням наведеного, оскільки відповідачем останній раз на погашення заборгованості було здійснено платіж на погашення кредиту та процентів за користування кредитом 16.07.2012, строк дії кредитних карток закінчився у грудні 2014 року та у квітні 2015 року, проте за захистом своїх прав позивач звернувся до суду лише 28 травня 2018 року, суд доходить висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності. В той час, суд не бере до уваги автоматичне погашення банком 12.06.2014 частини простроченої заборгованості, в сумі 200 грн., з рахунку [PERSON], оскільки воно не свідчить про визнання останнім свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності, адже позивачем не надано суду будь-яких належних доказів, які б свідчили, що таке автоматичне погашення відбулось за добровільною згодою [PERSON] За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). З урахуванням того, що позивач пропустив строк позовної давності і не заявив клопотання про його поновлення, в той час як відповідач заявив про його застосування, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed