Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

У січні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відмову управління освіти Первомайської міської ради (надалі - управління освіти), щодо ознайомлення її у строк з наказом про звільнення № 219-к/тр від 10.08.2015 року, № 499-к/тр від 09.12.2015 року неправомірною та зобовз"язати відповідача ознайомити її з зазначеними наказами. До розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову. Крім зазначених вище вимог, просив визнати відмову Первомайської гімназії Первомайської міської ради (надалі - гімназія), щодо ознайомлення її з наказом № 07-к/тм від 14.01.2015 року неправомірною та заобов"язати ознайомити її з даним наказом. Також просив стягнути моральну шкоду в сумі 50000 грн. в солідарному порядку з управління освіти та Первомайської гімназії. Позов мотивовано тим, що [PERSON] працювала вчителем фізики Первомайської гімназії. 08.01.2015 року вона звернулася до управління освіти та Первомайської гімназії з заявою про надання основної щорічної відпустки за 2015 рік з 15 січня 2015 року по 11 березня 2015 року включно, з наступним звільненням з роботи з 11 березня 2015 року в зв"язку з виходом на пенсію. 14.01.2015 року директором Первомайської гімназії був виданий наказ 07-к/тм "Про надання відпустки [PERSON]М.", копію якого їй направили тільки 23.01.2015 року, тобто з порушенням строку встановленого трудовим законодавством. 12.03.2015 року управління освіти видало наказ № 60-к/тр, яким [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням, в зв"язку з виходом на пенсію з 12.03.2015 року, а не з 11.03.2015 року, як було зазначено в заяві, тобто в останній день відпустки. Рішеннями Первомайського міськрайонного суду та апеляційного суду Миколаївської області було визнано даний наказ незаконним та недійсною запис в трудовій книжці [PERSON] про її звільнення з 12.03.2015 року, зобов"язано вирішити питання управління освіти щодо звільнення [PERSON] згідно поданої нею заяви від 08.01.2015 року. На виконання рішення зазначених судів, управління освіти видало наказ № 219-к/тр від 10.08.2015 року, з яким позивачку було ознайомлено тільки 23.10.2015 року. 09.12.2015 року управління освіти за власною ініціативою скасувало наказ № 219-к/тр від 10.08.2015 року і видало новий наказ № 419-к/тр від 09.12.2015 року. Вказаний наказ відповідач направив для ознайомлення позивачу тільки 16.12.2015 року рекомендованим листом, який вона отримала 12.01.2016 року. Поскільки з наказом [PERSON] була ознайомлена на її думку з порушенням строків, у зв"язку з чим вона, звернулася до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав. Позивач також вказує, що порушення трудових прав, яке полягає в незаконних діях та бездіяльності відповідачів при звільнення з роботи призвело позивачку до моральних страждань, які полягають у втраті нормальних життєвих зв"язків, та вимоги від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану моральну шкоду вона оцінює в 50000 грн. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги. В судове засідання позивач та її представник не з"явилися, направила заяву про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала. Представник управління освіти позовні вимоги не визнав і пояснив, що викладені обставини позивачем в позовній заяві не відповідають дійсності. Так, 11.08.2015 року для ознайомлення [PERSON] була направлена рекомендованим листом копія наказу № 219-к/тр від 10.08.2015 року. Проте остання даний лист в поштовому відділенні не отримала і 15.09.2015 року по закінченню терміну зберігання лист повернувся до управління освіти. Наказ про звільнення [PERSON] № 499-к/тр від 09.12.2015 року був направлений рекомендованим листом останній 16.12.2.015 року з повідомленням. Данний лист позивачка отримала 12.01.2016 року особисто у поштовому відділенні зв"язку № 2. Відповідач зазначає, що накази для ознайомлення були направленні позивачці своєчасно рекомендованими листами. В заяві від 08.01.2015 року [PERSON]просила ознайомити її з наказом про надання відпустки та про звільнення рекомендованими листами з повідомленнями, але остання ухилялася від їх своєчасного отримання. Представник Первомайської гімназії позов не визнав, стверджуючи, що відповідно до заяви [PERSON] від 08.01.2015 року їй була надана відпустка з 15.01.2015 року. В цей же день копія зазначеного наказу була направлена в централізовану бухгалтерію управління освіти для нарахування відпускних. Позивачка була ознайомлення із змістом наказу, так як з 15.01.2015 року не вийшла на роботу. Для ознайомлення з наказом [PERSON]неодноразово телефонували, безпосередньо був направлений працівник школи за місцем проживання позивачки для ознайомленням з наказом, але остання на контакт не виходила. [PERSON] копію зазначеного наказу було направлено для ознайомлення рекомендованим листом 23.01.2015 року, який був отриманий нею 27.01.2015 року особисто в поштовому відділенні. Відповідачі не визнали також позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди стверджуючи, що вони є необґрунтованними. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працювала вчителем фізики Первомайської гімназії. Відповідно до її заяви від 08.01.2015 року [PERSON] Первомайською гімназією була надана відпустка з 15.01.2015 року строком 56 днів відповідно до наказу № 07-к/тм від 14.01.2015 року. Позивач особисто з наказом під підпис ознайомлена не була, але його зміст їй відомий, так як з 15.01.2015 року вона на роботу не вийшла, що підтверджується довідкою гімназії від 29.02.2016 року № 37. 23 січня 2015 року [PERSON] управлінням освіти рекомендованим листом з повідомленням була направлена копія наказу 07-к/тм від 14.01.2015 року. Згідно рекомендованого повідомлення [PERSON] отримала поштове відправлення 27.01.2015 року. Наказом управління освіти від 12.03.2015 року № 60-к/тр "Про звільнення [PERSON]М." остання була звільнена за власним бажанням в зв"язку з виходом на пенсію з12.03.2015 року відповідно до ст. 38 КЗпП України. Даний наказ був визнаний рішеннями Первомайського міськрайонного суду та апеляційного суду Миколаївської області незаконним. Управлінням освіти на виконання рішення судів був виданий наказ № 219-к/тр від 10.08.2015 року, в якому була змінена дата звільнення [PERSON] та визнана недійсною запис в трудовій книжці про її звільнення з 12.03.2015 року. Копію даного наказу позивачці було направлено рекомендованим листом з повідомленням 11.08.2015 року. 15.09.2015 року вказаний лист був повернутий управлінню освіти поштовим відділенням в зв"язку з закінченням терміну зберігання. Із повідомлення центру поштового зв"язку встановлено, що 12.08.2015 року із міського відділу поштового зв"язку №13 був відправлений рекомендований лист з повідомленням за № 5521307026420 на ім"я [PERSON]. Вручення листа не відбулося, так як остання не з"явилася для його отримання. 15.09.2015 року відбулося повернення за зворотною адресою. Вдруге копія наказу № 219-к/тр була надіслана [PERSON] 23.10.2015 року, який був отриманий у поштовому відділенні 04.11.2015 року особисто позивачкою. 09.12.2015 року управління освіти скасувало наказ № 219-к/тр від. 10.08.2015 року із власної ініціативи і видало наказ № 499-к/тр від 09.12.2015 року "Про звільнення [PERSON]М.". 16.12.2015 року [PERSON] для ознайомлення була направлена копія зазначеного наказу рекомендованим листом з повідомленням, який позивачка отримала 12.01.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення (а.с. 68). Судом встановлено, що [PERSON] з 15 січня 2015 року на роботу не виходила. При звільненні з роботи в цей день вона також присутня не була, тому ознайомити з наказами про надання відпустки, про звільнення, вручити трудову книжку відповідачі особисто позивачці під підпис не могли. Крім того, в заяві від 08.01.2015 року направленою позивачкою відповідачам про надання відпустки з подальшим звільненням [PERSON] просила про прийняті рішення повідомити її рекомендованим листом з повідомленням. Із наведеного вбачається, що відповідачі вжили заходів для своєчасного ознайомлення позивачки з наказами № 07-к/тм від 14.01.2015 року, № 219-к/тр від 10.08.2015 року, № 499-к/тр від 09.12.2015 року, направляючи рекомендовані листи з повідомленням, тобто положення ст. 47 КЗпП України відповідачами виконано. Твердження позивача, що відповідачі не ознайомили її з вищезазначеними наказами у встановлений законом строк судом не прийняті до уваги, так як чинним законодавством зазначені строки не встановлені. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди в сфері трудових відносин передбачено ст. 237-1 КЗпП України. Із змісту якої вбачається, що підставою відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків, і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. [PERSON]посилається в позовній заяві, що згідно судових рішень у справах № 484/168/15-ц, 484/4331/15-ц, № 484/1560/15-ц встановлено порушення її трудових прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів, що зазначені порушення трудового законодавства завдали їй моральної шкоди, в чому конкретно вона полягає, і як ці порушення вплинули на втрату нормальних життєвих зв"язків, та які зусилля нею були застосовані для організації свого життя, тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VІ (із змінами), зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. В інших справах пов"язаних з порушенням трудового законодавства позивачі не звільняються від сплати судового збору. Згідно з постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» пунктом 12 передбачено, що у випадках об"єднання в одній заяві вимог як майнового та немайнового характеру, судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону № 3674-VІ підлягає сплаті як за ставками встановленими для позовів майнового характеру так і за ставками встановленими для позовних зі спорів не майнового характеру.

Outcome: approved