Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №53146/07/к від 21.02.2012року в загальній сумі 2842, 61грн, в тому числі заборгованість станом на 30.09.2016року по кредиту 2187,02грн, по процентам 119,77грн, інфляційні збитки 535,81грн, також стягнути судові витрати по судовому збору в сумі 1378грн. Обгрунтовують вимоги таким. Між банком та [PERSON] 21.02.2012р укладено кредитний договір № 53146/07/к. Відповідно до умов договору позивач надає відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 35 000грн строком на 36 місяців, з 21.02.2012р по 21.02.2015р, визначивши дату повернення кредиту - не пізніше 21.02.2015р. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти в розмірі 24% річних. Відповідач [PERSON] зобов"язався сплачувати проценти за користування кредитом та повернути його кредитодавцеві в порядку та на умовах, визначених договором. Однак свої зобов"язання належним чином не виконує, у зв"язку з чим утворилась заборгованість , яка станом на 30.09.2016р становить по тілу кредиту - 2 187,02грн, заборгованість по відсоткам 119,77грн. Останнє погашення по кредиту було 17.08.2016року в розмірі 703,98грн. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов"язань за кредитним договором є порука [PERSON] згідно договору поруки № 53146/07/пр1 від 21.02.2012р. Поручитель відповідає перед кредитодавцем за виконання боржником своїх зобов"язань за кредитним договором як солідарний боржник у повному обсязі, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів за користування кредитом, платежів за надані кредитодавцем послуги по обслуговуванню кредиту, неустойки та відшкодування збитків у випадках передбачених кредитним договором. (п.1.2 договору поруки). В судове засідання представник позивача не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяву про розгляд справи без участі представників позивача, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], які згідно позовної заяви зареєстровані в м.Ясинувата, тобто на території, яка на теперішній час органами державної влади не контролюється, і поштовий зв'язок з якою з липня 2014 року відсутній, в судове засідання не з'явилися. Згідно повідомлення управління соціального захисту населення Дружківської міської ради станом на 26 жовтня 2016 року інформація щодо [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня (а.с. 58), у зв'язку з чим інформація про час і місце судового засідання для відповідачів була розміщена на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua) на сторінці Дружківський міський суд Донецької області у розділі «Оголошнння для мешканців м.Ясинувата та Ясинуватського району ». (а.с.67). Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року вбачається, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15). Судом встановлено, що між ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" і [PERSON] укладений кредитний договір №53146/07/к від 21.02.2012року, згідно якому позивач надав відповідачу кредит в сумі 35000грн зі сплатою 24%річних, на строк 36 місяців , з 21.02.2012р по 21.02.2015р. Дата повернення кредиту не пізніше 21.02.2015року. (п. 1.2 - п.1.4 договору (а.с.39)) Відповідно до п. 2.5 кредитного договору погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок [NUMBER], МФО 335838, ідентифікаційний номер [NUMBER], або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вказаний рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у додатку №1, що є невід"ємною частиною договору. Пунктом 4.2 кредитного договру передбачено, що нараховані проценти за користування кредитом сплачуються позичальником шляхом безготівкового перерахування суми нарахованих процентів на відкритий у кредитодавця рахунок №22087005314602, МФО 335838,ідентифікаційний номер [NUMBER], або шляхом внесення суми нарахованих процетів готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вказаний рахунок . Нараховані проценти за користування кредитом сплачуються кредитодавцю в день остаточного погашення кредиту. Згідно п. 5.2.1 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі за договором, та повернути кредит кредитодавцеві не пізніше дати визначеної в п. 1.3 Договору. Згідно графіку платежів по кредиту (а.с.42) дата першого погашення кредиту за графіком - 21 лютого 2015року, дата нарахування відсотків - 21.02.2015р Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 35 000грн, а зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту, відсотків по ньому належним чином не виконував. Через несвоєчасне повернення суми кредитних коштів у [PERSON] виникла заборгованість станом на 30.09.2016 року в сумі 2306,79грн, в тому числі 2 187,02грн.- заборгованість за кредитом, 119,77грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. (а.с.7-10) Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання щодо сплати кредиту, процентів за користування кредитом, у позичальника виникло право вимагати від позичальника сплати боргу з урахуванням індексу інфляції, який складає 535,82грн. (а.с.7). Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом 2 187,02грн, заборгованості по процентам - 119,77грн , інфляційних витрат в сумі 535,82грн підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 21 лютого 2012року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №53146/07/к від 21 лютого 2012року, було укладено з відповідачем [PERSON] договір поруки № 53146/07/пр1 (а.с.47-48). Відповідно до п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором як солідарний боржник в повному обсязі, включаючи повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, платежів за надані кредитодавцем послуги по обслуговуванню кредиту, неустойку та відшкодування збитків у випадках , передбачених кредитним договором. Пунктом 5.1 договору поруки передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов"язань за кредитним договором та поручителем своїх зобов"язань по цьому договору. Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі не встановлення такого строку порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Згідно умов кредитного договору дата повернення кредиту не пізніше 21.02.2015року. Із довідок про рух коштів по рахунку, які надані позивачем до позову (а.с.9-10) вбачається, що останній раз позичальник сплачує на погашення кредиту 17.08.2016року 703,98грн, перед цим сплачував 06.11.2014року в сумі 973,00грн. Тобто станом на дату 21.02.2015року, яка є останньою датою для поверненя кредиту, позичальник зобов"язання не виконав. У зв'язку з тим, що в договорі поруки №53146/07/пр1 від 21 лютого 2012року не зазначено строк його дії відповідно до ст.252 ЦК України, а кредитним договором передбачено погашення кредиту - не пізніше 21 лютого 2015року, банк мав право пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців з моменту коли у нього виникло право на звернення до поручителя з такою вимогою, тобто з лютого 2015 року. Суд вважає, що оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦПК, і тому вважає, що договір поруки на час звернення банку до суду, жовтень 2016 року, з даними вимогами є припиненим. Тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до [PERSON] необхідно відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн

Outcome: partial