Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2014 року звернувся до Галицького районного суду з позовом до [PERSON] і просить стягнути з останньої в його користь грошову суму в розмірі 16200 грн. В позовній заяві [PERSON] посилається на ті обставити, що будучи приватним підприємцем, 07 грудня 2011 року на роботу в магазин оформив продавця [PERSON]. В грудні 2013 року трудовий договір було розірвано і відповідач була звільнена з роботи за згодою сторін. Однак, розірвання трудового договору відбулось коли ним було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей в магазині. Відповідач сама визнала свою вину і зобов"язалась повернути суму недостачі. [PERSON] в присутності свідків та власноручно написала розписку, в якій зазначила, що позичила у нього 15000 грн., які зобов"язується повернути до 01 жовтня 2014 року. В даному випадку розписка про одержання грошових коштів відповідачем є письмовим правочином, який передбачений цивільним законодавством та підлягає поверненню відповідно до ст. 526 ЦК України. Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача в його користь суму боргу відповідно до позовної заяви, справу розглянути без його участі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України, була повідомлена про час та місце судового засідання. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи та оцінивши надані позивачем письмові докази суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що позивач, будучи приватним підприємцем в грудні 2011 року оформив в магазин на посаду продавця, [PERSON]. 13 грудня 2013 року трудовий договір між сторонами було розірвано і відповідач була звільнена з роботи за згодою сторін. В магазині в якому продавцем працювала [PERSON] позивачем було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей, та при цьому позивач отримав від відповідача написану письмову розписку, яку підписала власноручно про отримання коштів в розмірі 15000 грн., які зобов"язалась повернути до 01 жовтня 2014 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В силу дії норми ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 цього ж кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого курсу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором або законом. Таким чином, відповідач вважається такою, що порушила грошове зобов"язання, і саме з цього часу виникли наслідки такого порушення, передбачені ст. 625 ЦК України. Тому з відповідача необхідно стягнути також 1200 грн. за прострочення грошового зобов"язання (в розмірі трьох процентів річних). З копії письмової розписки відповідача вбачається, що кошти в сумі 15000 грн. вона отримала від позивача відповідно 30 вересня 2013 року. Вказану суму відповідач повертати добровільно відмовляється, через що її слід стягнути з неї в користь позивача в примусовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved