Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, дружину, додаткових витрат на дитину, зобов"язання вчинити певні дії. На обгрунтування заявлених вимог зазначає, що 11 червня 2016 року уклала шлюб із [PERSON] . Від шлюбу народилися діти: [INFO] [PERSON] , [INFO] року [PERSON] . Після припинення шлюбних стосунків діти проживають з позивачем та повністю перебувають на її утриманні і вихованні. З 01.07.2017 року через сварки та напружені стосунки в шлюбі, вони з чоловіком почали проживати окремо один від одного, що стало підставою для подачі 11.05.2018 року заяви про встановлення між ними режиму окремого проживання (справа № 404/2950/18). На даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і планує оформити відпустку по догляду за другою дитиною до досягнення трьох років. У зв`язку з цим, в найближчі три роки не матиме можливості працювати та отримувати заробітну плату. Вважає, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Однак, з відповідачем вони не приходять до спільного вирішення питання щодо утримання неповнолітніх дітей та щодо її утримання до досягнення молодшою дитиною трьох років. Вважає, що її чоловік має можливість сплачувати кошти на утримання їх неповнолітніх дітей і на її утримання. Відповідач має дохід, розмір якого щомісяця відрізняється. Працює без офіційного працевлаштування. Оплата за роботу перераховується на його банківські рахунки (відкрито рахунки у банках -Приватбанк, Монобанк, Південний, та можливо в інших). Протягом всього існування їх шлюбу відповідач приховує від неї розмір свого заробітку. Оскільки, чоловік офіційно не працевлаштований, при цьому має дохід, але не має чітко визначеної щомісячної заробітної плати, звертається до суду з проханням про стягнення аліментів у фіксованій сумі, що забезпечить стабільність в утриманні дітей. Так, нею подано до даної заяви перелік продуктів харчування та деяких інших товарів, які були придбані в липні 2018 року для харчування, лікування та розвитку дитини (чеки, які збереглися). У наведений перелік включені лише продукти харчування для дитини, деякі медичні препарати та іграшки. Крім цього, дитині необхідно що сезонно купувати білизну, одяг, взуття, предмети гігієни, оскільки постійно росте. Також не враховані витрати на комунальні послуги - щоденне купання дитини, щоденне прання, приготування їжі, в холодну пору - обігрів житла тощо. Гроші, які виділяє чоловік на утримання дитини, лише частково покривають витрати . До заяви додає копії нарахувань та квитанцій про сплату комунальних послуг, за липень 2018 року. Крім того, з 1 травня 2018 року змінилися умови для отримання субсидії в Україні. Згідно законодавства України, вони із чоловіком не розлучені, поки молодшій дитині не виповниться 1 рік, тому зараз вважаються членами однією сім"ї, хоча вже понад рік проживають окремо і прописані за різними адресами. Відповідач офіційно не працевлаштований і не сплачував ЄСВ, в зв"язку з чим їм було відмовлено у наданні субсидії. Не допомагає їй з оплатою комунальних послуг. Так, відповідач не був раніше одружений та інших дітей не має, є здоровим і працездатним, отримує дохід. 25.05.2018 року отримав водійські права та має у володінні і користуванні автомобіль, який придбав 08.06.2018 року. Враховуючи вищезазначене, вважає, що її чоловік може сплачувати кошти на утримання її і їх неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі з індексацією відповідно до закону. З 11.06.2018 року до 02.07.2018 року, включно, їх син перебував на лікуванні з діагнозом «Двосторонній гострий середній отит», про що чоловік був вчасно проінформований. 11.06-17.06.2018 на лікування витрачено більше 432,60 грн., відповідач відшкодував 250,00 грн. 21.06-24.06.2018 року відповідач придбав ліки на суму близько 250 грн. 25.06-02.07.2018 року на лікування витрачено більше 824,51 грн., з яких останнім нічого не відшкодовано. Крім того, понесені витрати на проїзд у зв`язку з лікуванням дитини на денному стаціонарі у дитячій лікарні (більше 250 грн., з яких нічого не відшкодовано). Під час лікування було проведене обстеження дитини: загальний аналіз сечі та крові, мазок. Було виявлено дуже низький гемоглобін (на 15 одиниць нижче від дозволеної нижньої межі), лікар дав обов`язкові рекомендації щодо підвищення показників, а саме: бажана консультація з лікарем, хороше харчування, вживання продуктів, які підвищують гемоглобін. Крім того, у зв`язку з очікуванням на другу дитину та необхідністю організували для неї окреме спальне місце, в кінці травня було замовлено дитячий диван більшого розміру для сина загальною вартістю 4 215 грн., а його ліжечко залишено для другої дитини. Відповідач не приймав участі у придбанні дивану та не відшкодував його вартості (мовою оригінала). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення аліментів. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які позивач усунула. З врахуванням вищезазначеного, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дитини - [PERSON] , 2016 р .н . - у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше встановленого чинним законодавством України мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку (що в разі присудження судом не може бути менше мінімального рекомендованого розміру аліментів, який на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; та що в будь-якому разі не може бути менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину - не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; - на утримання їх дитини [PERSON] , 2018 р . н. - у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше встановленого чинним законодавством України мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку (що в разі присудження судом не може бути менше мінімального рекомендованого розміру аліментів, який на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; та що в будь-якому разі не може бути менше мінімального гарантованого розміру аліментів па одну дитину - не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; - аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення молодшою дитиною трьох років; -зобов"язати відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами у вигляді повної оплати фактично понесених додаткових витрат; -зобов`язати відповідача відшкодувати виграти на лікування дитини; -зобов`язати відповідача відшкодувати витрати на придбання дивану для дитини. Додатково вказала, що згідно ст. 185 СК України відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Наприклад, досягнувши необхідного віку (починаючи з 3-4-х років), їх діти зможуть розпочати відвідувати деякі гуртки для розвитку своїх здібностей ( відвідування музичного, мистецького, спортивного закладів, уроків з вивчення іноземних мов, тощо), що потребуватиме додаткових витрат ( оплату вартості занять, придбання музичного інструменту, спортивного спорядження, тощо). Вважає, що матеріальне становище чоловіка дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, які будуть фактично понесені. Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Відповідач 05 листопада 2018 року надав відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги визнав частково - на утримання дитини [PERSON] в розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину; та на утримання дитини [PERSON] в розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину. У задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , додаткових витратах на лікування, витрат на придбання дивану просив відмовити. Вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України «розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуми для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів». Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на місяць на дітей віком до 6 років: з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. На даний час офіційно не працевлаштований, доходу не отримує, тому його дохід , який враховується при визначенні розміру аліментів обчислюється за даними статистичної інформації щодо середньої заробітної плати в Кіровоградській обл. За даними статистичної інформації середня заробітна плата в Кіровоградській області (січень-вересень 2018 року) складає 6998,67 грн. ((6221+ 6365 +6654 +6834 +7074 +7471 +7574 +7368+7427)/9), з яких 1/3 частина складає 2332,89 грн. Він не має достатнього заробітку для оплати мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, тому присудження за рішенням суду аліментів в розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину буде відповідати вимогам чинного законодавства. Крім того, право на аліменти у дружини матері може виникнути лише у разі достатньою матеріального забезпечення чоловіка. Крім того, він виплатив частину витрат на лікування дитини повністю . Вимога позивача про стягнення витрат на придбання дивану не ґрунтується на законі (а.с. 83). 06 лютого 2019 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 93). В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу у його відсутність, позов визнав частково (а.с. 83). Суд, вислухавши виступ позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що 11 червня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, від якого у них народились діти: [PERSON] , [INFO] року, [PERSON] , [INFO] року, які після припинення шлюбних стосунків батьків проживають з матір`ю (а.с. 55, 56, 57, 57-а). Домовленість щодо утримання дітей після припинення шлюбних стосунків між сторонами відсутня. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VIII установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Крім того, установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень ( ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629-VIII). Відтак, враховуючи положення ст. 184 СК України розмір аліментів не повинен бути меншим, ніж 813,00 грн. З огляду на те, що батьки зобов`язані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дітям необхідного рівня життя, з урахуванням того, що діти проживають з матір"ю і фактично тягар утримання лежить на ній, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] - 813,00 грн., щомісячно, та на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі - 813,00 грн., щомісячно, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч.2 ст.84 СК України). Для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить матері незалежно від цієї обставини. Право на аліменти у дружини-матері виникає лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка. З матеріалів справи з`ясовано, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання позивача, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, відсутність інших дітей та наявності інвалідності, а відтак, суд вважає, що відповідач також спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини в розмірі 400,00 грн., щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трьох років, починаючи з 30 серпня 2018 року до [INFO]. При цьому, слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що вона несе додаткові витрати, зокрема на лікування сина [PERSON] , [INFO] з 25.06- 02.07.2018 року на суму 824,51 грн., яку також і просить стягнути з відповідача. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. СК України виходить із принципу рівності прав й обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Окрім того, п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Так, позивачем надано епікриз (медична картка стаціонарного хворого №6777), з якого вбачається, що її син [PERSON] , [INFO] , знаходився в ЛОР відділенні з 25.06 по 02.07.2018 року з діагнозом: двусторонній гострий середній отит. Призначено лікування ( а.с. 62). Суд дослідив надані позивачем чеки щодо витрат для лікування неповнолітнього, які підтверджують виконання рекомендацій лікаря щодо поставленого діагнозу, а відтак вважає, що позивач у період з 25.06 по 02.07.2018 року понесла додаткові витрати на дитину в розмірі 794,51 грн. Враховуючи, що відповідач є працездатним, не є інвалідом, а відтак зобов`язаний брати участь і у таких витратах, з врахуванням також і самостійно понесених ним витрат, тому з останнього підлягають стягненню додаткові витрати на дитину, що викликані її лікуванням. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині, оскільки витрати які понесла позивач зумовлені негативними фактами, що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання [PERSON] , [INFO] на суму - 794,51 грн.: 2 = 397,26 грн., одноразово. Разом з цим, позивач у додаткові витрати включила не лише кошти, які витрачені нею на лікування дитини, в зв`язку з двустороннім гострим середнім отитом, а і витрати на придбання дивану, які відносяться до повсякденних витрат. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що такі витрати не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України та не можуть бути стягнуті з відповідача. Що стосується вимог про зобов"язання відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами у вигляді повної оплати фактично понесених додаткових витрат, то в цій частині, суд вважає вимоги не підлягають задоволенню. Так, позивачкою не надано точного розрахунку передбачуваних витрат. Разом з цим, суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки витрати на оплату вартості занять, придбання музичного інструменту, спортивного спорядження можуть бути відшкодовані лише по факту їх понесення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково та позивач за законом звільнена від сплати судового збору, тому останній підлягає стягненню з відповідача на користь держави виходячи з такого розрахунку: дві вимоги майнового характеру (стягнення аліментів на дітей, дружини) 704,80 грн. х 2 =1 409,60 грн.; загальна сума задоволених вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину- 397,26 грн., відтак судовий збір в сумі 339,59 грн. (397,26 грн. х 100% : 824,51 грн. х 704,80 грн.). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 748,39 грн. (1 409,60+ 339,59). У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд, рішення в частині стягнення аліментів на дітей та дружину, допускає до негайного виконання, але у межах платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial