Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

29.06.2017 [PERSON]звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про визнання особи недієздатною. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що [PERSON] є її рідною матір'ю. Останні роки [PERSON] перебуває у поганому стані. В березні 2017 року матір заявника знаходилась на лікуванні неврологічного відділення КП «Павлоградська ЦРЛ» ДОР, а вже через місяць її було переведено до 26 відділення КЗ "ДКПЛ" ДОР. Через хворобу [PERSON] не може розуміти значення свої дій, керувати ними і потребує опіки. Мають місце ряд фактів неадекватної поведінки [PERSON] В зв'язку із вищевикладеним, заявник просила визнати її матір недієздатною, встановити над нею опіку, та призначити заявницю опікуном. Заявник в судовому засіданні підтримала заяву та просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві. Заінтересована особа КП «Павлоградська ЦРЛ» ДОР надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення заяви не заперечували (а.с.36). Представники заінтересованих осіб Управління опіки та піклування Павлоградської РДА, органу опіки та піклування - виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з'явились, про час місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши доводи та пояснення заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспортних даних [PERSON] народилась [INFO], місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-6, 8). Прізвище "[PERSON]" було набуто 01.10.1986, внаслідок реєстрації шлюбу з [PERSON], до цього прізвище [PERSON] було "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER] (а.с.21). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON], яка згодом змінила прізвище на "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07.02.1961, серії [NUMBER] (а.с.12). В зв'язку із чим, заявник, будучи рідною донькою [PERSON], є належним суб'єктом звернення з даною заявою до суду. Між тим, 10.03.2017 соціальним працівником у присутності свідків складено акт про те, що під час відвідування соціальним працівником [PERSON] було виявлено розбиту шибку у будинку де проживала [PERSON], розкидані речі та саму [PERSON], на присутність осіб остання не реагувала, в зв'язку із чим, було викликано швидку допомогу (а.с.7). Згідно довідки КЗ "ДКПЛ" ДОР від 10.07.2017 № 2499 [PERSON] знаходиться на лікуванні з 05.04.2017 у КЗ "ДКПЛ" ДОР (а.с.22). Згідно акту судово-психіатричного експерта № 135 від 26.09.2017 [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом в формі органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. За своїм психічним станом на теперішній час [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.46-47). Дані спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВС України № 3 від 28.03.72 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» за загальним правилом громадянин вважається недієздатним з часу набрання законної сили рішенням суду про визнання його недієздатним. В тих випадках, коли від часу виникнення недієздатності залежать певні правові наслідки, суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи й інших даних про психічний стан громадянина, в рішенні може зазначити, з якого часу громадянин є недієздатним. Дана правова позиція ВСУ знайшла своє законодавче закріплення в ст. 40 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 40 ЦК України встановлено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Як встановлено ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна. У відповідності до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (див. рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom) [ВП], заява № 543/03, п. 30, ЄСПЛ 2006-Х, та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany), заява № 61603/00, п. 102, ЄСПЛ 2005-V). Відповідно до ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Статтею 241 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. В той же час, на момент розгляду справи заявник не надала до суду подання органу опіки та піклування про вирішення питання щодо призначення піклувальника над [PERSON], в зв'язку із чим, суд приходить до висновку про передчасність заявлення вимоги щодо призначення заявника опікуном, оскільки дане питання по дату ухвалення судом рішення не було розглянуто компетентним органом. Встатті 212 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши надані по справі докази, суд приходить до висновку за необхідне задовольнити заяву [PERSON]в частині визнання [PERSON] недієздатною, в іншій частині відмовити в задоволенні заяви. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. На підставі викладеного та

Outcome: partial