Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

25 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строк звернення до суду, визнати незаконним наказ відповідача від 2 вересня 2013 року № 32-к про переведення його на посаду керівника фізичного виховання в частині визначення посадового окладу на рівні 0,5 ставки та скасування його в цій частині, мотивуючи тим, що він працював у відповідача на посаді викладача. 2 вересня 2013 року він дізнався, що звільнилась посада керівника фізичного виховання, тому він написав заяву про переведення його на дану посаду. В той самий день був виданий наказ про його переведення, однак він був переведений на посаду керівника фізичного виховання лише на 0,5 посадового окладу, що є незаконним, бо в заяві на переведення він просив перевести його на повну посаду, а не на 0,5 посадового окладу. При цьому згідно штатного розкладу у відповідача передбачена посада керівника фізичного виховання. В теперішній час він працює повний робочий день, фактично сам виконує всі обов"язки керівника фізвиховання, більш ніхто на цій посаді не працює. З приводу незаконного переведення він звернувся до первинної профспілкової організації, яка встановила незаконність його переведення на 0,5 ставки і клопотала про виплату повної ставки. Також з цього приводу він звертався до Конотопської міжрайонної прокуратури, але це також не допомогло. Він просить поновити строк звернення до суду, оскільки пропустив його з поважних причин, бо звертався до профкому, прокуратури та державної інспекції з питань праці в Сумській області. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, просить їх задовольнити, пояснив, що він був ознайомлений з оспорюваним наказом у вересні 2013 року, після чого звертався з приводу цього наказу до в.о. директора училища, різних інстанцій, чекав відповіді, а відповідь від державної інспекції з питань праці в Сумській області не отримав дотепер, тому вважає, що пропустив строк звернення до суду з поважних причин. Він не знав, що також може подати позов до суду. Представник відповідача: ДПТНЗ "Конотопське ПТУ" Завалій С.А. проти позову заперечує, пояснив, що до кінця вересня 2013 року він працював директором ДПТНЗ "Конотопське ПТУ" . Коли 2 вересня 2013 року позивач звернувся до нього з приводу переведення на посаду керівника фізвиховання, між ними була усна домовленість про переведення його на 0,5 посадового оклада, оскільки [PERSON] недобросовісно відносився до своїх обов"язків, бувало, що з"являвся на роботі в нетверезому стані. З таким переведенням позивач погодився. Представники відповідача: ДПТНЗ "Конотопське ПТУ" Дячок В.П., в.о. директора, та [PERSON] проти позову заперечують, підтримали вищевказані пояснення. [PERSON] також пояснила, що позивач був своєчасно ознайомлений з наказом про його переведення на 0,5 посадового окладу керівника фізичного виховання. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу та тому ж підприємстві, в установі, організації допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст.33 цього Кодексу (для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемії, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей), та в інших випадках, передбачених законодавством. З трудової книжки позивача вбачається, що 23 жовтня 2001 року він був прийнятий на посаду викладача фізичної культури по строковому трудовому договору до Конотопського ПТУ -20 (з 26 лютого 2008 року - ДПТНЗ "Конотопське ПТУ"), відтоді з роботи не звільнявся, 2 вересня 2013 року був переведений на 0,5 посадового окладу керівника фізичного виховання (а.с.4,5), про що зазначено і в наказі про переведення від 2 вересня 2013 року № 32-к, в цьому наказі також вказано, що позивач за його заявою переведений з посади викладача (а.с.3). Однак в заяві, на яку і є посилання в оспорюваному наказі, зазначено, що [PERSON] просить перевести його на посаду керівника фізвиховання з 2 вересня 2013 року (а.с.2), при цьому не йдеться про переведення на 0,5 посадового окладу. В Типових штатних нормативах професійно-технічних навчальних закладів, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 6 грудня 2010 року № 1204, передбачений 1 керівник фізичного виховання на навчальний заклад. Відповідно до довідки ДПТНЗ "Конотопське ПТУ" станом на 23 квітня 2014 року 0,5 посади керівника фізичного виховання є вакантним (а.с.9). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, оскільки позивач написав заяву про переведення на посаду керівника фізвиховання, то і наказ про переведення мав відповідати заяві. При цьому суд не погоджується з поясненнями представника відповідача Завалія С.А. про те, що з позивачем була усна домовленість про переведення його на 0,5 посадового окладу керівника фізвиховання, і не приймає такі пояснення до уваги, оскільки згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Також суд категорично відмітає пояснення вищевказаного представника з приводу того, що позивач був переведений на 0,5 посадового окладу у зв"язку з недобросовісним відношенням до своїх обов"язків та випадками появи на роботі в нетверезому стані, бо ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни передбачено лише застосування до працівника таких заходів стягнення, як догана та звільнення. В судовому засіданні було встановлено, що, хоча запис № 13 в трудовій книжці позивача про переведення на 0,5 посадового окладу керівника фізичного виховання вважається недійсним і мається інший запис про переведення на посаду керівника фізичного виховання, але оспорюваний наказ не скасовувався, іншого наказу про переведення не було. Ці записи зроблені на підставі акту перевірки державної інспекції України з питань праці від 24 грудня 2013 року, в якому вказано, що в трудовій книжці [PERSON] здійснено запис "Переведено на 0,5 посадового окладу керівника фізвиховання". Здійснення запису щодо прийняття працівника на роботу з посиланням на неповну зайнятість (неповний робочий день) інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників не передбачено (а.с.62-74). Тому територіальна державна інспекція з питань праці в Сумській області 24 грудня 2013 року винесла припис № 18-01-085/1252-0902 про дотримання вимог п.2.3 гл. 2 Інструкцієї про порядок ведення трудових книжок працівників щодо здійснення записів у трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. В строк до 24 січня 2014 року належало проінформувати про виконання вимог припису (а.с. 75). У зв"язку з чим були внесені зміни до трудової книжки позивача, про що пояснили представники відповідача, проти чого позивач не заперечував. З огляду на викладене вище суд вважає, що відповідно до вимог КЗпП України позивач без будь-яких обмежень мав бути переведений на посаду керівника фізвиховання, про що він просив у своїй заяві. Однак згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. Позивач звернувся до суду з даним позовом 25 квітня 2014 року, при цьому він оспорює наказ від 2 вересня 2013 року і просить поновити строк звернення до суду. Але всупереч вимогам ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, в яких передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказів щодо наявності поважних причин пропущення строку звернення до суду позивач не надав. [PERSON] сам пояснював, що пропустив строк у зв"язку з тим, що він звертався з приводу незаконного переведення в різні інстанції і чекав відповіді. З наказом про переведення позивач був ознайомлений, що видно з самого наказу (а.с.3), в судовому засіданні він сам пояснив, що був ознайомлений з ним у вересні 2013 року. Перешкод для своєчасного подання позову до суду в нього не було, а подача скарг до прокуратури, профкому, державної інспекції з питань праці в Сумській області, про що він вказував, не може бути визнано поважною причиною пропущення строку звернення до суду. Подання скарги не зупиняє та не перериває перебіг позовної давності. При цьому і з часу звернення до різних інстанцій пройшло більше трьох місяців (а.с.6,7,10). Інших причин пропуску строку у позивача немає, про що він сам пояснив у судовому засіданні. Тому немає підстав для поновлення строку звернення до суду. До речі, не було встановлено, що об"єм роботи позивача в теперішній час відповідає повному окладу керівника фізвиховання. За таких підстав слід відмовити в задоволенні позову у зв"язку з пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed