Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

У липня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з зазначеною вище позовною заявою до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що з 2000 року вони проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. На даний час сторони однією сім"єю не проживають та спільне господарство не ведуть. Відповідач [PERSON] ніякої участі ані в утриманні дружини, ані в утриманні сина не приймає та ніякої матеріальної допомоги не надає. На підставі викладеного позивачка в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1000,00 гривень щомісячно. Позивачка в судове засідання не з"явилась, але звернулась до суду з заявою про підтримання позову, який просила розглянути у її відсутність, при цьому проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає вимогам ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно з положеннями ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень та заперечень. Щодо позовної вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 вересня 2013 року. Неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір"ю [PERSON], що підтверджується копією довідки Петродолинської сільської ради № 619 від 14.07.2014 року. Відповідач [PERSON] ніякої участі в утриманні дитини не приймає та не надає ніякої матеріальної допомоги. Доказів надання такої допомоги стороною відповідача не надано, а також не надано доказів, які б підтверджували обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України. З наведених підстав суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: Відповідно до ст. 84 ч. 2 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Як зазначено самою відповідачкою в позовній заяві, вони з відповідачем в зареєстрованому шлюбі не перебували. При цьому відповідно до ст. 84 ч. 2 СК України право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку має мати дитини, яка перебуває в зареєстрованому шлюбі з батьком дитини. З наведених підстав в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial