Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та представник позивача-відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просили суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] та призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . Зустрічну позовну заяву не визнали, з підстав викладених у відзиві, просили суд відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] та висновок про доцільність встановлення опіки, піклування над дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування та відповідність її/його інтересам дитини від 28.09.2020 року №767/01-30/20. Окремо зазначила, що [PERSON] із заявою про повернення їй дитини до органів опіки та піклування не зверталась. Відповідач-позивач [PERSON] та представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача-відповідача не визнали, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити в задоволенні позову. Зустрічну позовну заяву підтримали повністю, з підстав викладених у зустрічному позові та у відповіді на відзив, просили суд відібрати малолітнього [PERSON] у [PERSON] та передати його матері [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що в січні в 2019 року до нього звернулася його племінниця [PERSON] та повідомила, що [PERSON] забороняє їй зустрічатися з дитиною. 02 лютого 2019 року він разом з племінницею приїздив в м.Здолбунів до [PERSON] , щоб побачити дитину, однак позивач до дитини не пустила та не дозволила його побачити. Конфлікт тривав три години, та через незаконні дії [PERSON] була викликана поліція, яка зафіксувала даний факт. Вказав, що коли [PERSON] перебувала в лікарні помер батько дитини [PERSON] , в свою чергу позивач скористалася цим та забрала дитину до себе. [PERSON] позитивно відноситься до дитини, хоче її виховувати. Вказав, що [PERSON] лікувалася в період з вересня по листопада 2018 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що [PERSON] , [PERSON] та їхній малолітній син проживали разом з [PERSON] та часто конфліктували. Після смерті [PERSON] . [PERSON] хотіла забрати дитину у свекрухи, проте дитину ніхто не віддав. Вказав, що [PERSON] дитину не покидала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що відповідач [PERSON] є її дочкою, яка перебувала з [PERSON] в громадянському шлюбі. Після народження сина вони проживали в м.Рівне, пізніше переїхали жити в м.Здолбунів до [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] забрала дитину, коли її донька була в лікарні, а зять загинув. Вказала, що після виписки [PERSON] з лікарні вона не мала остаточного бажання не забирати до себе дитину. [PERSON] приїздила до свекрухи, щоб забрати сина, однак позивач дитину не віддала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що працює водієм таксі та часто перевозив [PERSON] в м.Рівне до сина та онука. Під час поїздок [PERSON] розповідала, що у неї конфлікт із невісткою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що являється хресним батьком [PERSON] та зазначив, що мати дитини [PERSON] проживала разом з [PERSON] та сином в м.Здолбунові, потім вона втекла. Зазначив, що були випадки коли [PERSON] закривалася разом з дитиною на балконі та погрожувала, що викине дитину з балкона та сама вистрибне. Вказав, що йому відомо, що матір дитини нічого до сина не відчуває, байдуже до неї відноситься, могла тривалий час не змінювати підгузник, накривала його подушкою коли він плакав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] , яка є її сусідкою. Вказала, що дитина з народження проживала з батьками в м.Рівне, пізніше вони переїхали жити в м.Здолбунів. [PERSON] періодично бачила, яка їй розповідала, що не має материнських інстинктів до дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що з самого народження [PERSON] разом з батьками проживав в м.Рівне, в лютому 2018 року вони переїхали жити до [PERSON] в м.Здолбунів. [PERSON] покинула дитину саму вдома та пішла з дому. Зазначила, що [PERSON] не доглядала за дитиною, не переодягала її. Вказала, що на прохання [PERSON] вона приходила до них додому, щоб переодягнути дитину. Зазначила, що відповідач з невідомим їй чоловіком приїжджала до свекрухи взимку 2018 року, щоб забрати дитину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що позивач є її матір`ю, малолітній [PERSON] є її рідним племінником. Зазначила, що дитина з народження проживала зі своїми батьками в м.Рівне, потім вони переїхали жити в м.Здолбунів до її матері [PERSON] . Під час спільного проживання [PERSON] вела себе неадекватно, лишала брата з дитиною в квартирі а сама тікала, були випадки, що кидала дитину на підлогу. Після втечі до дитини не приїздила, на дзвінки не відповідала, сина зі святами не вітала, подарунків не передавала. Зі слів матері, їй відомо, що [PERSON] з невідомим їй чоловіком приїжджали, щоб забрати дитину. Матір та [PERSON] викликали поліцію. Під час розмови з поліцейськими [PERSON] не могла згадати, як звати її сина. Зазначила, що матір [PERSON] не цікавиться онуком. Суд, заслухавши позивача-відповідача [PERSON] , представника позивача-відповідача [PERSON] , представника третьої особи Галузу В.П., відповідача-позивача [PERSON] , представника відповідача-позивача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 02 листопада 2017 року, актовий запис №2776. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого райвідділом ЗАГС м.Здолбунів Ровенської УРСР, вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 25 вересня 2018 року, актовий запис №276. Із довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої адміністратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Ю.Найчук від 31.01.2019 року №7417, вбачається, що малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку Органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №1034/01-25/19 від 10.04.2019 року, малолітній [PERSON] поставлений службою у справах дітей Здолбунівської райдержадміністрації на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, відповідно до наказу начальника служби у справах дітей від 26.10.2018 року №33-п, оскільки батько малолітнього помер, а матір перебувала на лікуванні в Рівненському обласному центрі психічного здоров`я населення. [PERSON] влаштований на тимчасове проживання в сім`ю рідної бабусі [PERSON] , жительки [ADDRESS] , відповідно до її заяви від 26.10.2018 року. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, встановлено, що вихованням та утриманням малолітнього [PERSON] від самого народження займалися батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Крім того, на засідання комісії з`явилася [PERSON] , матір [PERSON] , яка повідомила про те, що не заперечує проти позбавлення дочки батьківських прав, оскільки [PERSON] хворіє та перебуває на лікуванні в Рівненському обласному центрі психічного здоров`я населення. Комісія з питань захисту прав дитини Здолбунівської райдержадміністрації рекомендує органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до висновку ЛКК №3367 від 08 листопада 2018 року [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради з 14 вересня 2018 року і по даний час. Як зазначено у зустрічній позовній заяві, з 14 вересня 2018 року по 08 листопада 2018 року відповідача-позивач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у психо-неврологічному амбулаторно-поліклінічному відділенні КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР. Із лікарських заключень КНП «Здолбунівський центр первинної медичної допомоги» Здолбунівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини від 01.11.2018 року та 02.11.2018 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в амбулаторії і бабуся [PERSON] постійно відвідує лікувальний заклад з дитиною. Відповідно до довідки серії ІАА №0999150 Департаменту інформатизації МВС України [PERSON] станом на 14 листопада 2018 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст.27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. А отже, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] не в повній мірі відповідатиме інтересам дитини, зважаючи на те, що остання проявляє інтерес до сина, бажає його виховувати, проте з незалежних від неї причин, за станом здоров"я на даний час не взмозі цього зробити. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 10.04.2019 року №1034/01-25/19 вважається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд критично оцінює вказаний висновок, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, не містить належних доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідача-позивача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо її малолітнього сина. Окрім того, відповідно до ч.5,6 ст 19 СК України такий висновок не є обов"язковим для суду, носить рекомендаційний характер, є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом поряд з іншими доказами у справі. Згідно ст.1 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] малолітній [PERSON] поставлений службою у справах дітей Здолбунівської райдержадміністрації на облік дітей, які залишились без батьківського піклування та відповідно до п. 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов"язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866, малолітній [PERSON] , влаштований на тимчасове проживання в сім"ю рідної бабусі [PERSON] , жительки [ADDRESS] , відповідно до її заяви від 26.10.2018 року з подальшим призначенням опіки. Відповідно до п.п.9 п. 24 "Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 (надалі - Порядок) статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надається дітям, зокрема у зв`язку з тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки. Пунктом 27 даного Порядку передбачено, що дитина втрачає статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у разі поновлення піклування обох або одного з батьків на підставі, зокрема, документів, що підтверджують особу дитини, відомостей про батьків та висновку органу опіки та піклування про можливість передачі батькам (або одному з них) дитини, у тому числі дитини, якій надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі підпунктів 11 і 12 пункту 24 цього Порядку. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Зважаючи на те, що малолітній [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, перебуває на обліку у Службі у справах дітей Здолбунівської райдержадміністрації, тимчасово влаштований на проживання у сім"ю [PERSON] він проживає з позивачем-відповідачем на законних підставах, а тому не може бути відібраний у неї в порядку ст.163 СК України. Повернення дитини, яка отримала статус дитини, позбавленої батьківського піклування батькам передбачений "Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про відібрання малолітньої дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як вбачається із висновку служби у справах дітей Здолбунівської районної державної адміністрації про доцільність встановлення опіки, піклування над дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування та відповідність її/його інтересам дитини від 28.09.2020 року №767/01-30/20 громадянка [PERSON] може бути опікуном, піклувальником. Встановлення опіки, піклування буде відповідати інтересам дитини. Зважаючи на те, що при розгляді справи встановлено, що малолітній [PERSON] є дитиною, що позбавлена батьківського піклування, згідно висновку служби у справах дітей Здолбунівської районної державної адміністрації встановлення опіки відповідатиме його інтересам, позовні вимоги [PERSON] в частині призначення її опікуном [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача слід стягнути понесені позивачем-відповідачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. Згідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved