Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

згідно вимог позовної заяви позивач просить ?позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , ?передати дитину органу опіки і піклування Рівненської районної державної адміністрації, ?стягнути з відповідачів аліменти на її утримання в розмірі по 100 грн. 00 коп. з кожного з батьків щомісячно. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідачі ухилися від виконання батьківських обов"язків. Представник позивача позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] позов не визнає, подавши письмові заперечення проти позову. По суті спору показала, що з батьком дитини - співвідповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі. Коли їх доньці було близько трьох років, вони перестали разом проживати. Батько дитини ухилявся від її утримання, не сплачував аліментів. Його мати запропонувала з метою непритягнення сина до кримінальної відповідальності за несплату аліментів тимчасово утримувати їх дитину. Оскільки дитина була дуже прив"язана до бабусі, вона на це погодилася і донька стала проживати з нею. З дитиною вони спілкувалися, матеріально допомагала. В 2011 році повторно одружилася, в неї народилася друга дитина. Донька до неї приїзджала, вона по мірі можливості давала кошти їй та свекрусі. Даний спір виник з таких обставин. В 2013 році донька отримала базову середню освіту та вирішила продовжити навчання. Оскільки на державну форму навчання вона не вступила, вирішила навчатися на платній з оплатою більше 7 тис. грн. в рік., при цьому не отримуючи стипендії та будучи зобов"язаною оплачувати гуртожиток. Проти такого виду навчання вона була категорично проти. Разом з тим, її бувший чоловік запропонував їй провести оплату почергово: вона оплачує перший рік навчання, а він наступний, згодом наполовину. Вона, отримавши соціальну допомогу з приводу народження дитини, заплатила за 2013-2014 н.р. в загальній сумі 6 700 грн. Влітку 2014 року батько дитини категорично відмовився оплачувати другий рік навчання, з приводу чого і виник даний конфлікт. Він повідомив, що у нього є друга сім"я, неповнолітні діти, на утримання яких він і витрачає заробітну плату. У зв"язку з цим оплату за перший семестр цього навчального року провели вона у розмірі 1000 грн., які дала її мати, та бабуся дитини. Вона також оплатила проживання у гуртожитку та половину оплати за другий семестр 2014-2015 н.р. Її позицію підтримує її представник. Показав, що у випадку задоволення позову дитина буде отримувати від батьків по 100 грн. щомісячно, що аж ніяк не покращить її матеріальне становище та не принесе їй полегшення, юридично дитина стає сиротою. Наміри опікуна, яким має надію стати бабуся дитини після задоволення позову, хоче це не гарантовано, на отримання державної допомоги на утримання онуки не співрозмірні з тією моральною травмою, яка може отримати дитина майбутньому. Бабуся дитини хоче позбавити батьків батьківських прав з метою отримання від держави соціальної допомоги на навчання дитини, але аж ніяк з підстав, передбачених ст.164 СК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився з невідомої суду причини, хоча про місце, дату та час слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином в передбаченому ЦПК України порядку, клопотань від нього про відкладення справи не надходило. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у його відсутність, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати його особисті пояснення з приводу спору. На його особистій участі не наполягає жодна сторона. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, з"ясувавши обставини та вивчивши матеірали справи, прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON] [INFO] , тобто, на даний час дитина має 16 років, навчається в Рівненському економіко-гуманітарному коледжі. Дитина проживає з бабусею по батьківській лінії спорідненості. Як вбачається з характеристики за місцем проживання батько дитини характеризується негативно, бо не займається вихованням та утриманням своєї доньки, залишивши її на свою матір, проживає з новою сім"єю, відмовляється забезпечувати доньку одягом та продуктами харчування. Відповідно до свого рішення виконком Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 20.06.2014 року № 731 вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] як несумлінного батька. Пізніше, а саме 22 липня 2014 року у акті обстеження матеріально-побутових умов проживання № 84 встановлено, що дитина проживає з дядьком, бабусею та дідусем по батьківській лінії спорідненості, перебуває майже повністю на утриманні бабусі, якій все важче її утримувати. Мати дитини характеризується позитивно за місцем роботи, посередньо за місцем проживання. Згідно акту обстеження її умов проживання від 22 липня 2014 року у доньки з матір"ю склалися хороші стосунки, дитина її часто відвідує, мати частково її забезпечує. Відповідно до свого рішення виконком Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області в цей же день згідно свого висновку № 113 вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , бо вона повністю ухилилася від виконання батьківських обов"язків по відношенню до доньки. Свідок [PERSON] - директор підліткового клубу за місцем проживання показала, що на засідання виконкому присутня не була, але підтверджує даний висновок. Показала, що висновки в акті писалися зі слів матері дитини. Чому висновок акту протирічить висновку виконкому, пояснити не може. Неповнолітня донька відповідачів [PERSON] 16 вересня 2014 року особисто звернулася до позивача із заявою про позбавлення її батьків батьківських прав, бо вони матеріально їй не допомагають. Як показала вона в суді, цю заяву писала під диктовку працівника позивача, а до позивача її привела бабуся. На час розгляду справи в суді не висловила свою позицію з приводу спору. Її бабуся по батьківській лінії спорідненості [PERSON] підтвердила показання відповідача по суті спору. Показала, що вона отримує мінімальну пенсію і їй тяжко утримувати онуку. Вона не хоче позбавляти сина та невістку батьківських прав, але іншого способу "довчити онуку " вона не бачить. Відповідачем [PERSON] документально підтверджено і ніким не заперечується її оплата за навчання доньки за 2013-2014 н.р. в загальній сумі 6 700 грн., часткова оплата за перший семестр цього навчального року у розмірі 1000 грн., оплата проживання у гуртожитку, половина оплати за другий семестр 2014-2015 н.р. у розмірі 1 675 грн. 00 коп. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю України "при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Дії відповідачів не свідчать про їх ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач [PERSON] спілкується з нею, цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, що свідчить про її бажання утримувати, виховувати дитину і піклуватися про неї. Таку фактичну поведінку відповідача суд не може розцінювати як втрату інтересу до дитини. Враховуючи викладене, положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, суд дійшов висновку, що до відповідачів на даний час не має підстав застосувати один із заходів впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, яка настає при винній поведінці батьків, а саме: позбавлення батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про можливість його застосування вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення. Таким чином, судом не встановлено умисне ухилення відповідачів від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Сукупність вказаних позивачем фактів суд не визнає достатньою підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини та відповідно передачу її органу опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд вважає таке. Ст.180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі слів бабусі дитини її батько не надає коштів на утримання дитини, проживає окремо від неї. Мати кошти на утримання дитини надає по мірі її можливостей. Разом з тим, вимогу позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не можна визнати законною, оскільки відповідачі офіційно працевлаштовані, про що всім достовірно відомо: батько столяром на ТОВ "ОДЕК Україна", мати контролером в ВАТ "Ощадбанк". З огляду на викладене суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір стягнення з відповідачів аліментів на утримання шістнадцятирічної дитини. Яка навчається на платній формі навчання в розмірі 100 грн. не є обґрунтованим, тому позов в цій частині також не підлягає до задоволення. Даний висновок суду не позбавляє можливості зацікавлених осіб звертатися до суду з метою матеірального забезпечення неповнолітньої дитини. З огляду на викладене, на підставі ст.ст.141, 150, 157, 164-167, 180 СК України,

Outcome: dismissed