Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкова І.О. звернулася до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості в розмірі 20 663,45 дол. США, що еквівалентно 535 269,72 грн. за кредитним договором №8/2008 від 10.01.2008 року, стягнення судових витрат в розмірі 8 029,05 грн. Позивач посилається на те, що 10 січня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8/2008 на суму в розмірі 15000,00 доларів США, з порядком повернення кредиту з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості 05.01.2017 року та щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними коштами 14,49% річних. 10.01.2008 року був укладений договір іпотеки між ПАТ КБ «Надра» та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де відповідно до даного договору, предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 56.00 грн. Також, 10.01.2008 року було укладено договори поруки, між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які виступили Поручителями і поручалися перед Банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов"язань. В порушення умов Кредитного договору відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував та станом на 03 серпня 2017 року мав заборгованість по договору на загальну суму в розмірі 20 663,45 доларів США, що еквівалентно 535 269, 72 грн, з яких: - заборгованість по тілу кредиту в розмірі 9792,61 доларів США, що еквівалентно 253669, 53 грн.; - заборгованість по відсоткам в розмірі 5024,38 доларів США, що еквівалентно 130 152, 44 грн.; - заборгованість по комісії в розмірі 408,23доларів США, що еквівалентно 10574, 86 грн.; - заборгованість по пені за порушення строку сплати ануїтетного платежу в розмірі 3938,23 доларів США, що еквівалентно 102 016,62 грн.; - заборгованість по сплаті штрафу в розмірі 1500,00 доларів США, що еквівалентно 38856, 27 грн. З огляду на таке позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з позичальника та поручителів в солідарному порядку. 04.04.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зустрічними позовами до ПАТ КБ «Надра» про визнання поруки припиненою. Позовні вимоги мотивували тим, що 10.01.2018 року між ними та ВАТ КБ «Надра» було укладено договори поруки, згідно якого, вони як поручителі зобов"язалися відповідати перед кредитором за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе забов"язань, а саме повернути до 05.01.2017 року кредит в сумі 15000, 00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами; сплатити комісійні та можливі штрафні санкції. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] , який подано до позовної заяви первісного позивача, остання оплата позичальника саме за основним зобов"язанням мала місце 22.05.2013 року. Строк виконання зобов"язання по кредитному договору в цілому 05.01.2017 року. Зважаючи на те, що будь яких вимог виконати зобов"язання позичальника, їм як поручителям від банку не надходило, а позовна заява Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. підписана 07.03.2018 року та отримано ними 21.03.2018 року разом з ухвалою про відкриття провадження у справі, вважають, що строк для пред"явлення вимог до договору поруки сплив, що є підставою вважати поруку припиненою. 29.05.2018 [PERSON] подав до суду відзив на первісний позов, відповідно до якого зазначив, що вимоги банку є безпідставними і необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, вказує, що за умовами кредитного договору за користування коштами, не передбачено умов та порядку нарахування такого виду платежу як комісія. Тільки у позовній заяві представник позивача зазначає про наявність заборгованості по комісії. Щодо одночасного застосування неустойки у вигляді штрафу та пені, також вказує на те, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальної, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов"язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Також, звертає увагу, на те, що позивачем зроблено розрахунок пені та штрафу за прострочення сплати мінімального платежу за період поза межами строків давності, та просить застосувати строки позовної давності до вказаних вимог. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06.06.2018 року об"єднано в одне провадження справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості в розмірі 20 663,45 дол. США, що еквівалентно 535 269,72 грн. за кредитним договором №8/2008 від 10.01.2008 року, стягнення судових витрат в розмірі 8 029,05 грн. і справу за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. про визнання поруки від 10.01.2008 року припиненою, стягнення витрат по оплаті судового збору; за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. про визнання поруки від 10.01.2008 року припиненою, стягнення витрат по оплаті судового збору; за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. про визнання поруки від 10.01.2008 року припиненою, стягнення витрат по оплаті судового збору (а.с.76-77). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.10.2019 року провадження у справі в частині первісного позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. до [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості в розмірі 20 663,45 дол. США, що еквівалентно 535 269,72 грн. за кредитним договором №8/2008 від 10.01.2008 року, стягнення судових витрат в розмірі 8 029,05 грн. та в частині зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. про визнання поруки від 10.01.2008 року припиненою, стягнення витрат по оплаті судового збору - закрито у зв"язку зі смертю [PERSON] . Представник позивача в судове засідання (за зустрічним представник відповідача) в судове засідання не з"явився, однак в позовній заяві вказав, проводити розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідачів за первісним позовом (за зустрічним представник позивачів) [PERSON] в судове засідання не з"явився, 01.10.2019 року подав до суду клопотання, відповідно до якого просив розгляд справи проводити без його участі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених в відзиві. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 10 січня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8/2008 на суму в розмірі 15000,00 доларів США, з порядком повернення кредиту з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості 05.01.2017 року та щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними коштами 14,49% річних (а.с.37-39). Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов"язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, позичальник укладає з банком договір іпотеки. 10.01.2008 року був укладений договір іпотеки між ПАТ КБ «Надра» та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де відповідно до даного договору, предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 56.00 грн. (а.с. 28-30). З метою забезпечення кредитного зобов`язання, 10.01.2008 року було укладено договори поруки, між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 31-36). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. У порушення умов Договору позичальник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, в результаті чого станом на 03.08.2017 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 20663, 45 дол. США, що еквівалентно 535 269, 72 грн, яка складається з: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 9792,61 доларів США, що еквівалентно 253669, 53 грн.; заборгованість по відсоткам в розмірі 5024,38 доларів США, що еквівалентно 130 152, 44 грн.; заборгованість по комісії в розмірі 408,23доларів США, що еквівалентно 10574, 86 грн.; заборгованість по пені за порушення строку сплати ануїтетного платежу в розмірі 3938,23 доларів США, що еквівалентно 102 016,62 грн.; заборгованість по сплаті штрафу в розмірі 1500,00 доларів США, що еквівалентно 38856, 27 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-11). Однак, відповідач згідно відзиву поданого на позовну заяву, з вказаним розрахунком не погоджується. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні. За таких обставин, суд вважає, що правові підстави для стягнення пені з відповідача відсутні та позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Що стосується одночасного застосування неустойки у вигляді штрафу та пені, то суд виходить з наступного. Відмовідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальної, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов"язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Оскільки, позовна вимога про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає, то суд вважає за можливе стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу в розмірі 1500,00 доларів США, що еквівалентно 38856, 27 грн. Щодо стягнення з відповідача комісії у розмірі 408,23доларів США, що еквівалентно 10574, 86 грн., суд зазначає наступне. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Коституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач нарахував відповідачу комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним, тому суд приходить до висновку, що в даній частині позову позивачу також слід відмовити, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16. Що стосується застосування строків позовної давності для забезпечувального зобов"язання, то суд виходить з наступного. Представник відповідача стверджує, що позивачем зроблено розрахунок пені та штрафу за прострочення сплати мінімального платежу за період поза межами строків давності. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до вимог ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, позович за первісним позовом просить стягнути з відповідача [PERSON] пеню за період з 03.08.2016 по 06.07.2017 року, тому позивачем не було порушено вимоги п.1 ст.258 ЦК України. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, що призводить до порушення майнових прав позивача, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та необхідність стягнення із [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 16 316,99 доларів США, що еквівалентно 422 678, 24 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 9792,61 доларів США, що еквівалентно 253 669, 53 грн.; заборгованість по відсоткам в розмірі 5024,38 доларів США, що еквівалентно 130 152, 44 грн., заборгованість по сплаті штрафу в розмірі 1500,00 доларів США, що еквівалентно 38856, 27 грн. В частині позовних вимог ПАТ КБ "Надра" до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд підстав для задоволення позову не вбачає і вважає обґрунтовані зустрічні позова про визнання поруки припиненою, виходячи з наступного. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України ). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Зі змісту договорів поруки, що укладені між Банком та [PERSON] , [PERSON] вбачається, що у ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється. Умова договору поруки (п. 5.3) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України , тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, беручи до уваги матеріали справи, докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що останній платіж саме за основним зобов"язанням [PERSON] був здійснений 22.05.2013, що зазначено у наданому банком суду розрахунку від 03.08.2017. Як встановлено судом, Банк з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителів [PERSON] , [PERSON] не звертався. Правом на пред`явлення позову до поручителів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки Банк у строк протягом шести місяців не скористався, наслідком чого є припинення поруки у відповідності ч. 4 ст. 559 ЦПК України (яка діяла на час виникнення правовідносин), спростовуючих доказів Банком суду не надано. Таким чином, порука за договорами поруки між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] від 10.01.2008 припинилась, ще у 2013 році, так як [PERSON] не належно виконував свої зобов`язання за кредитним договором з 10.01.2008. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року, Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителів [PERSON] , [PERSON] про виконання ними солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою про стягнення боргу за кредитними договорами Банк звернувся після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, що є підставою для визнання поруки припиненою з підстав, визначених ч.4 ст.559 ЦК України. З цих підстав, суд вважає правильним визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 10.01.2008 року укладеному між ВАТ КБ «Надра» (нова назва ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] , та визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 10.01.2008 року укладеному між ВАТ КБ «Надра» (нова назва ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічні позови підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки судом позовні вимоги первісного позову задоволено частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача [PERSON] , на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в розмірі 6 340, 17 грн. (422 678, 24*1.5%= 6 340, 17 грн.) Крім того, оскільки суд позовні вимоги зустрічних позовів задоволив, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача ПАТ КБ «Надра» в розмірі 704,80грн, відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved