Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON]. Позов мотивований тим, що за заявою батьків розпорядженням голови Лохвицької районної державної адміністрації від 17.08.2016 року діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], були влаштовані до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини строком на 6 місяців. За заявами батьків термін перебування дітей в закладі продовжувався 27.02.2017 року та 25.07.2017 року. За цей час батьки повинні були придбати необхідні меблі, речі, продукти харчування для дітей, впорядкувати житло. З січня 2017 року відповідачі дітей не відвідували, постійного місця проживання вони не мають. 11.10.2017 року Комісією з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації було прийнято рішення рекомендувати органу опіки та піклування райдержадміністрації звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] стосовно [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, що вказані у позові, та підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вони мали скрутне матеріальне становище, не мали свого житла, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, вдома тримають домашню птицю, обіцяла змінити своє ставлення до виховання дітей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що не мали свого житла, має постійне місце роботи, крім того, підробляє в поза робочий час, меблі для дітей купив, обіцяв навести лад у будинку. Представник третьої особи [PERSON] пояснила, що відповідачі неналежним чином виконують батьківські обов'язки, з січня 2017 року по теперішній час дітей не відвідували, не телефонували, не цікавились здоров"ям та життям дітей, тому проти задоволення позову не заперечує, просить позбавити відповідачів батьківських прав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що сім"я [PERSON] з кінця березня 2018 року переїхала до села Білогорілка. Сільська рада надала сім"ї [PERSON] будинок, де вони на даний час проживають, ведуть сільське господарство, думають про майбутнє своїх дітей, будинок облаштований, всі побутові умови придатні для проживання. Заслухавши сторони, допитавши свідка, розглянувши матеріали справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав. Згідно свідоцтв про народження [PERSON] є матір"ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.4-7). Відомості про батька дітей у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про охорону здоров"я" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. На підтвердження позовних вимог позивач надав висновок органу опіки та піклування Лохвицької райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9), актами обстеження умов проживання (а.с.15-18, 53-54), повідомленням Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини від 25.10.2017 року (а.с. 19). Суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування Лохвицької районної державної адміністрації № 01-28/707 від 06.03.2018 року, про те що [PERSON] та [PERSON] не зробили ніяких вчинків для того щоб змінити свою поведінку та відношення до виконання своїх батьківських обов"язків. На даний час відповідачі проживають в [ADDRESS]. Мають огород, домашнє господарство. Довідки-характеристики видані сільським головою Білогорільської сільської ради Лохвицького району Полтавської області Плюйко Ю.В. від 11.06.2018 року № 261, № 262 на [PERSON] та [PERSON] - позитивні (а.с.55). Відповідач [PERSON] працює в ТОВ "Атмос Інжиніринг" на посаді директора з 16.12.2017 року по теперішній час, що підтверджується довідкою від 08.05.2018 року № 2 (а.с. 40). Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідачів щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Також, позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дітей в разі застосування до відповідачів такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дітей та стимулювання матері та батька щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачам необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дітей. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідачів змінити ставлення до виховання дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі та більш активної участі батьків у їх вихованні. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed