Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2013 року з відповідачки на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 144083, 66 грн. Рішення суду набрало законної сили. На момент постановлення судового рішення курс долара становив 7, 99 грн. за 1 долар, але станом на 13.11.2014 року курс інший, а саме 16, 00 грн. за 1 долар США. З урахуванням вищевикладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки на його користь інфляційні втрати у розмірі 144180, 00 грн. та 3 % річних у розмірі 4325, 40 грн., а також судові витрати по справі. Позивач у судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачки на його користь інфляційні втрати у розмірі 289062, 00 грн. та 3 % річних у розмірі 11699, 80 грн., а також судові витрати по справі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справ у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.05.2012 року між сторонами був укладений Договір позики на суму 18000, 00 доларів США. В зазначений у договорі строк відповідачка грошові кошти не повернула. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.06.2014 року, з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг за договором позики у розмірі 144083, 66 грн. та судові витрати по справі. На виконання судового рішення позивачу 31.07.2014 року був виданий виконавчий лист. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд стягнути з відповідачки на його користь інфляційні втрати у розмірі 289062, 00 грн., зважаючи на те, що з моменту постановлення судового рішення до цього часу змінився курс долара по відношенню до гривні, а тому різницю відповідачка повинна відшкодувати позивачу. При цьому позивач посилався на ст.. 533 ЦК України. Також позивач просить суд стягнути 3 % річних за порушення строків виконання зобов"язань відповідачкою, нараховуючи відсотки на суму інфляційних втрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між сторонами був укладений Договір позики на суму 18000, 00 доларів. Рішенням суду борг за договором у розмірі 18000, 00 доларів США був стягнутий з відповідачки на користь позивача. Сума боргу у рішенні була визначена у гривнях в еквіваленті за курсом НБУ у розмірі 143820, 00 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов"язання внаслідок односторонньої відмови від зобов"язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов"язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. З наведених вище норм діючого законодавства вбачається, що при порушенні зобов"язання для боржника настають правові наслідки, встановлені ст. 611 ЦК України. Діючим законодавством не передбачена можливість стягнення інфляційних втрат за невиконаним зобов"язанням у зв"язку із зміною курсової різниці. Крім того, у судовому рішенні про стягнення боргу з відповідачки чітко визначено суму боргу у гривнях і саме ця сума підлягає поверненню позивачу. Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наведеного можна зробити переконливий висновок про те, що у зв"язку з невиконанням боржником своїх зобов"язань для нього настають наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема повернення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми. Інфляційні втрати, зазначені позивачем у своїх розрахунках, не можуть відноситися до наслідків, зазначених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, індекс інфляції, передбачений вимогами даної статті, повинен обраховуватися відповідно до вимог, що пред"являються до такого розрахунку. Як вже зазначалося вище, три проценти річних можуть нараховуватися боржнику за невиконання зобов"язань на прострочену суму. Як вбачається з письмових матеріалів справи, рішенням суду було визначено суму боргу, яку повинна повернута відповідачка, а саме 144083, 66 грн., з яких: 143820, 00 грн. - сума основного боргу, 283, 66 грн. - три проценти річних. Але позивачем у своєму розрахунку було здійснено нарахування трьох процентів річних на суму 289062, 00 грн., що становить інфляційні втрати, зазначені ним. Нарахування трьох процентів річних на суму інфляційних втрат діючим законодавством не передбачено. Також слід зазначити, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що ним був пред"явлений до виконання виконавчий лист, виданий Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення грошових коштів з відповідачки, а також не надав доказів того, що вказане судове рішення не було виконано відповідачкою. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed