Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів у зв"язку з невиконанням умов договору. Позивач у квітні 2018 року звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 20.09.2017 року між ним, та підприємцем [PERSON] був укладений договір № 58, згідно якого відповідач зобов"язувався виготовити меблеві вироби, а позивач зобов"язався прийняти і оплатити виготовлені вироби. Відповідно до умов договору. 21.09.2017 року він перерахував передплату 40 000, 00 грн. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання по договору не виконав, на даний момент замовлені меблі не виготовлені, повідомлення про їх виготовлення він не отримував. Позивач просить суд розірвати укладений між ним та відповідачем договір № 58 від 20.09.2017 року, стягнути з відповідача на його користь сплачену передплату в розмірі 40 000,00 грн., неустойку в сумі 176 000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп. У судове засідання позивач та його представник не з"явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказавши, що між позивачем та відповідачем дійсно був укладений договір на виготовлення меблевих виробів, на виконання умов договору відповідач свої зобов"язання виконав, однак позивач, без пояснення причин, відмовився надавати відповідачу доступ до приміщення для встановлення меблів та відмовився приймати меблі, а потім необгрунтовано став вимагати повернути сплачену передплату та погрожував зверненням у поліцію, таким чином вважав, що саме позивач порушив вимоги договору, в задоволенні позову просив відмовити. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши обставини справи, та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20.09.2017 року між ФОП « [PERSON] » та [PERSON] був укладений договір № 58 (а. с. 18-19). Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець приймає на себе зобов"язання організувати (забезпечити) виготовити за письмовими вказівками замовника (шафа купе - 2 шт., розсувна система - 1 шт., шафа - 1 шт.) в строк і в порядку, визначеними договором. Згідно з пунктом 3.2.1 договору замовник здійснює предоплату у розмірі 40 000 грн. не пізніше наступного банківського дня після підписання договору. Відповідно до п. 2.4 договору строк виготовлення виробів складає 18 робочих (банківських) днів від сплати замовником передплати та узгодження ескізу кожної конструктивної частини (елементу) виробу. Згідно п. 2.4.1 договору після закінчення виготовлення виробів виконавець узгоджує із замовником дату та час доставки конструктивних елементів (деталей) виробів. Роботи зі встановлення виробів починаються у погоджений сторонами день. Згідно п.2.9 договору вироби будуть встановлюватись за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов договору позивач [PERSON] зійснив передоплату в сумі 40 000 грн., про що наявна розписка відповідача [PERSON] на екземплярі договору, яку отримав позивач (а.с.72 зворот). Частиною 1- 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач викладає заперечення проти позову у відзиві. Статтею 509 Цивільного кодексу України надано визначення зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1 та 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч.4 ст.837 ЦК України до окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. Згідно ч.1 ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У постанові Верховного Суду України 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено істотне порушення умов договору, адже після отримання передоплати від позивача, умови договору виконані не були, меблеві вироби не виготовлені та не встановлені. Відповідно судом встановлено, що є істотною різниця між тим, на що позивач мав право розраховувати укладаючи договір, і тими цивільними відносинам, що в дійсності існують між позивачем та відповідачем. Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Суд встановив, що відповідач не вчиняв дії щодо виконання взятих на себе зобов`язань по укладеному договору. Аналізуючи досліджені у судовому засіданні обставини та докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача ФОП "[PERSON] " слід предоплату узв`язку зневиконанням умов договоруу розмірі 40000,00 грн., а тому позовні вимоги в цій підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 та 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов"язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема- сплата неустойки. Згідно п.4.3 договору № 58 від 20.09.2017 року, у випадку порушення виконавцем строків виконання робіт за договором, за кожен день прострочення замовнику сплачується нейстойка в розмірі 1000 грн. за кожен день прострочення. Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача у стягнення на його користь неустойки в сумі 176 000 грн., оскільки, згідно умов договору, меблі повинні бути виготовлені до 20.10.2017 року, але на час звернення до суму - 13.04.2018 року вони так і не були виготовлені та встановлені. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При подані позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією про сплату ку (а. с. 1). З урахуванням викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved