Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей виконкому Острозької міської ради Рівненської області, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] та призначити опікуном [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 02 вересня 2004 року між її дочкою, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у даному шлюбі народився її онук, [PERSON] . Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2017 року у справі №567/951/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 23 липня 2018 року рішенням Острозького районного суду Рівненської області у справі № 567/460/18 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [INFO] її донька, [PERSON] померла. Після смерті доньки, її онук, [PERSON] залишився на її утриманні та вихованні. Дитина забезпечена всім необхідним, відвідує школу. На неодноразові її прохання до відповідача щодо його участі у вихованні дитини, вона отримувала негативну відповідь. Їй відомо про те, що відповідач перебуває у другому шлюбі від якого має малолітню дитину та проживає разом із сім"єю на території Донецької області, забирати дитину проживати із собою він не бажає. Дана ситуація створює ряд перешкод у організації нормального життя дитини. Так як вона офіційно не являється опікуном свого онука, вона не має права, ані займатися лікуванням дитини, який хворий на діабет, ані перевести дитину в іншу шкоду, ані отримати будь-яку допомогу, в тому числі отримати аліменти на його утримання. Вказує, що на час смерті її доньки, остання проживала та була зареєстрована разом із онуком в [ADDRESS], у зв"язку з чим, онук ходить там до школи. На даний час вона також проживає разом із онуком, хоча має всі умови для того щоб забрати його в місто Рівне, так як має там житло. Разом з тим, не являючись офіційно опікуном, вона не має права перереєструвати онука за іншим місцем проживання, а також змінити для нього навчальний заклад. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 лютого 2021 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 березня 2021 року. Визначено сторонам строк для подачі відзиву на позов, відповіді, заперечень, пояснень. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування Острозької райдержадміністрації ( 35800, м. Острог, пр. Незалежності, 14). Ухвалою суду від 03 серпня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 09 вересня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, просили позов задоволити в цій частині. Уточнив позовні вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник третьої особи в судове засідання не з"явилася, подала до суду клопотання про слухання справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Окрім того, відповідач достеменно знав, що справа про позбавлення його батьківських прав розглядається в Рівненському міському суді Рівненської області, оскільки був особисто присутнім в підготовчому судовому засіданні 07 квітня 2021 року. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивача та її представник не заперечують проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з"ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №08. Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 23 липня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у віці 35 років, про що складено відповідний актовий запис №17. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є рідною бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов"язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов"язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного з"ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов"язками. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що батько не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток тощо, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїх батьківських обов"язків. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов"язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. З висновку органу опіки та піклування, вбачається, що орган опіки та піклування вбачає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок органу опіки та піклування № 3214/01-17-21 від 15.07.2021 виршили вважати таким, що втратив чинність. Враховуючи конкретні обставини справи, поведінку відповідача, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов"язками, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] .. З врахуванням усіх встановлених обставин справи суд констатує, що рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина відповідатиме найкращим інтересам дитини, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При цьому враховується, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Частиною 4 статті 167 СК України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Визначаючи розмір аліментів суд враховує, що відсутні дані про непрацездатність відповідача, його зобов"язань щодо сплати аліментів на утримання інших дітей або непрацездатних членів сім"ї, а тому виходячи із стану здоров"я відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1255 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 01 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1816,00 грн., котрий був сплачений позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved