Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], просить визнати недійсним договір про інформаційне обслуговування від 19.04.2008 року, стягнути безпідставно отримані відповідачем гроші в сумі 121 208,32 грн., а також відшкодувати моральну шкоду 24 241,66 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконала умов договору, не забезпечила захист її інтересів щодо отримання свідоцтва про право власності на житло, яке вона мала намір придбати у ТОВ «ФК «Аргумент» за окремо укладеним договором, не надала будь-яких інформаційних, консультаційних та інших послуг, передбачених договором. Позивач вважає умови договору несправедливими, включаючи ціну, а підприємницьку практику відповідача - негідною в контексті ст.ст. 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Вимоги про відшкодування моральної шкоди мотивовані тим, що позивач протягом тривалого часу відчувала почуття образи, безпорадності, звинувачувала себе, що довірилась нечесним людям. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі з викладених підстав. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належно, причин неявки суду не повідомила, заяв щодо розгляду справи за її відсутності суду не надавала. Від представника відповідача 19.09.2013 р. надійшли заперечення проти позову (а.с.87-89), в яких зазначено, що станом на 20.05.2013 року підприємницьку діяльність [PERSON] припинено, тому вона не може відповідати за зобов"язаннями, пов"язаними із підприємницькою діяльністю. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.04.2008 р. між [PERSON] (замовник) та суб"єктом підприємницької діяльності [PERSON] (виконавець) укладений договір про інформаційне обслуговування, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов"язання з надання інформаційних, консультаційних послуг та оформлення документів для придбання квартири [ADDRESS] на умовах, передбачених цим договором (а.с.15). Відповідно до квитанції (а.с.16) [PERSON] оплатила виконавцю за даним договором 121208, 32 грн. Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.89) та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.111,112) підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] припинена 10.05.2011 р. за власним рішенням. Як вбачається з матеріалів справи позовну заяву подано [PERSON] до суду 18.08.2013 року, відповідачем визначено фізичну особу-підприємця [PERSON], спірні правовідносини виникли між сторонами 19.04.2008 р. (а.с.15). Станом на 10.05.2011 року підприємницьку діяльність [PERSON] припинено. Порядок задоволення вимог кредиторів фізичної особи-підприємця при припиненні підприємницької діяльності встановлений ст.50-1 ЦК України. У ч.5 ст.50-1 ЦК України зазначено, що підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця є припиненою з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців запису про державну реєстрацію припинення такої діяльності. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців 10.05.2011 р. реєстратором внесено запис про припинення підприємницької діяльності [PERSON] Таким чином, з 10.05.2011 р. [PERSON] не має статусу фізичної особи-підприємця. Відповідно до вимог ст.52 ч.1 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницької діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. У зв'язку з відсутністю з 10.05.2011 р. фізичної особи-підприємця [PERSON], до якої 18.02.2013 р. пред"явлений позов, не уявляється за можливе вирішувати спір щодо неіснуючої особи. Також суд зазначає, що позивач не надала доказів на підтвердження дотримання нею процедури пред"явлення вимоги кредитора до фізичної особи-підприємця [PERSON], передбаченої ст.50-1 ЦК України. А тому суд приходить до висновку, що позивач даною процедурою не скористалась. Виходячи з наведеного, позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. 50-1, 52 ч.1 ЦК України,

Outcome: dismissed