Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з відповідачки в її користь заборгованість за договором позики у розмірі 17000 доларів США та 17000 Євро або еквівалентну суму коштів у грошовій одиниці України - гривні відповідно до офіційного курсу на момент повернення яка становить 790 500 грн., а також позивачка просить стягнути з відповідачки в її користь заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що складає грошову суму у розмірі 436356 грн. та три проценти річних від прострочення суми боргу, що складає 25014грн. 45 коп., посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. Представник позивачки в судовому засіданні позов пітримав повністю, зіславшись на мотиви викладенні у позовній заяві. Представник відповідачки в судовому позову не визнала, та пояснила, що боргові розписки, представлені позивачкою як докази укладення договорів позики між сторонами, є недопустимими доказами так як не підтверджують існування вказаних договорів позики. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, встановив наступне: В період часу з 2012 по 2013 роки між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладалися договори позики у іноземні валюті. У зв'язку з тим, що між сторонами існували приятельські відносини на час укладення договорів, тому на підтвердження укладення договорів позики на час укладення договорів позивачка [PERSON] не вимагала у відповідачки [PERSON] представлення розписок чи інших документів, які б посвідчували передання грошових сум. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт укладення договорів позики між сторонами, а також передачу грошових коштів позивачкою [PERSON] відповідачці [PERSON] у судовому засіданні підтвердила і сама представник відповідачки. Крім того, як вбачається із письмових пояснень від 31 липня 2014 року відповідачки [PERSON], які містяться в матеріалах перевірки Теребовлянського РВ УМВС України в Тернопільській області за розглядом заяви [PERSON] від 28 липня 2014 року та копії з яких знаходяться в матеріалах справи, відповідачка [PERSON] сама підтвердила факт укладення договорів позики протягом 2011- 2012 років. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У зв'язку із виникненням заборгованості за договорами позики відносини між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] погіршилися та стали неприязними. Тому позивачка [PERSON] вимагала від відповідачки [PERSON] представити їй розписки на заборговані суми. Так, [PERSON] представила [PERSON] дві боргові розписки, одна з яких датована 02 листопада 2012 року, що підтверджує час укладення одного із договорів позики та підтверджує отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 6000 Євро та 4000 доларів США. Друга розписка підтверджує отримання [PERSON] у позику від [PERSON] 4000 доларів США та 4000 Євро. [PERSON] у 2013 році звернулася до [PERSON] про позику їй грошових коштів у розмірі 9000 доларів США та 7000 Євро. Так, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти на суму 9000 доларів США та 7000 Євро, які [PERSON] зобов'язалася повернути до 01 серпня 2014 року. На підтвердження договору позики [PERSON] представила розписку від 01 серпня 2013 року у присутності свідка [PERSON], оскільки позивачка [PERSON] неприятелювала з відповідачкою [PERSON] та вимагала підтвердити виконання взятих зобов'язань розпискою. Так як, відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] про те, що суду не слід приймати до уваги розписку від 02.11.2012 року, у якій вказано «взяла в [PERSON]», так як на її думку вона не підтверджує отримання саме в борг чи на інших умовах грошових коштів, суд оцінює критично, оскільки відсутність у розписці прямої вказівки на те, що грошові кошти були взяті у борг не є підставою вважати про відсутність зобов'язань з повернення грошових коштів. В ухвалі від 21 грудня 2016 року Вищого спеціалізованого суду України України з розгляду цивільних і кримінальних справ колегії суддів судової палати у цивільних справах вказано, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Між позивачкою та відповідачко було укладено договір позики в усній формі, усі умови якого було обговорено сторонами усно, і тільки після не виконання боргових зобов'язань [PERSON] представила розписку, яка забезпечує належне виконання зобов'язань. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. У частині 1 ст. 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Оскільки у відповідачки [PERSON] перед позивачкою [PERSON] виникла заборгованість за договорами позики, укладених у 2012 - 2013 роках, а також нею не повернуто позику від 01 серпня 2013 року у строк до 01 серпня 2014 року, позивачка [PERSON] звернулася із заявою в Теребовлянського РВ УМВС України в Тернопільській області щодо неправомірних дій гр. [PERSON] Ст. о/у СКР Теребовлянського РВ УМВС України в Тернопільській області капітаном міліції [PERSON], проведено перевірку за зверненням гр.. [PERSON], якою було встановлено, що [PERSON] позичила грошові кошти в [PERSON], однак не повернула у зв'язку з фінансовими труднощами та різким коливанням валюти, також [PERSON]І ствердила, що грошові кошти поверне в період п'яти років, не повертати грошей наміру в неї не було. Таким чином відносини між гр. [PERSON] та [PERSON] носять характер цивільно - правовий і в даному випадку відсутні ознаки злочину, передбачені ст. 190 КК України. У зв'язку з вказаною вище обставиною суд критично оцінює твердження представника відповідачки [PERSON] - адвоката [PERSON] щодо припинення боргових зобов'язань між сторонами, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а стороною відповідача не представлено суду доказів, що підтверджують вказані відповідачем обставини. Згідно висновку почеркознавчої та судово - технічної експертизи документів № 185/186/15-22 від 12 червня 2015 року способи технічного відтворення підписів від імені [PERSON] [PERSON] в наданому на експертизу документі - борговій розписці від 01 серпня 2013 року, не застосовувались. Ці підписи виконано рукописним способом, без попередньої технічної підготовки. Обидва підписи - від імені [PERSON] та [PERSON] на борговій розписці від 01 серпня 2013 року виконано [PERSON] без установки на умисну зміну свого власного підпису. Дана обставина свідчить , що саме відповідачка [PERSON] особисто отримала позику від позивачки [PERSON] Згідно висновку судово-почеркознавчої та судово - технічної експертизи документів від 22 липня 2016 року № 334/16-22 у досліджуваній борговій розписці від 01 серпня 2013 року спершу було нанесено текст, а потім виконано підписи від імені [PERSON] та [PERSON] Згідно проведеної судово-почеркознавчої та судово - технічної експертизи документів від 22 липня 2016 року № 334/16-22 дослідження з встановлення часу виконання (давності) підписів та друкованого тексту (в тому числі, встановлення проміжку часу, що минув між моментами написання різних фрагментів тексту чи нанесенням інших реквізитів документу) у Тернопільському відділенні КНДІСЕ не проводяться через відсутність необхідного обладнання та спеціалістів відповідної кваліфікації. Після проведення вказаної експертизи представником відповідачки 05 жовтня 2016 року заявлено письмове клопотання про призначення додаткової технічної експертизи документа розписки від 01 серпня 2013 року, ухвалою суду було призначено вказану експертизу, яку доручено виконати експертам ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз", що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 21, кор. 3, офіс 7, 04212. Листом від 21 жовтня 2016 року № 607 ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз", повідомило суд про те, що у НІСЕ є кваліфіковані експерти, які мають право проводити судові експертизи. Всі вони мають відповідні свідоцтва Міністерства Юстиції України про присвоєння кваліфікації судових експертів та внесені до Реєстру атестованих експертів Міністерства Юстиції України. Але експерти ТОВ «НІСЕ» не проводять експертизи з встановлення часу виконання (давності) підписів та друкованого тексту (в тому числі, встановлення проміжку часу, між моментами написання різних фрагмента тексту чи нанесенням інших реквізитів документу) через відсутність необхідного обладнання, тому надати відповідь на поставлені питання в ухвалі від 05 жовтня 2016 року не вбачається за можливе. Представником відповідачки заявлено 01 грудня 2016 року письмове клопотання про призначення додаткової технічної експертизи документа розписки від 01 серпня 2013 року, ухвалою суду було призначено вказану експертизу, яку доручено виконати експертам Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр", що знаходиться за адресою ін. 01601, м. Київ, провулок Рисьський, 10, офіс 1. Згідно висновку фізико -хімічної експертизи матеріалів документів від 14 лютого 2017 року № 14483 по 1,2 питанню: фрагменти розписки датованої, 01 серпня 2013 року, складеної від імені [PERSON] та [PERSON], про визнання, що [PERSON] було взято в борг кошти в сумі 9000 доларів США та 7000 євро, строком на 1 рік: виконувались неодночасно способом часткового монтажу: на аркуш паперу, із вже наявними підписами від імені [PERSON] та [PERSON], наносився текст розписки, після чого, були виконані записи та підписи від імені [PERSON] та від імені [PERSON]. По третьому питанню: запис та підпис від імені [PERSON] виконано раніше 2015 року. Підпис від імені [PERSON] виконано раніше тексту розписки та записів та підписів від імені [PERSON] та від імені [PERSON]. Встановити, давність (час) виконання підпису від імені [PERSON] та запису з підписом від імені [PERSON], не уявляється можливим, з причин вказаних в синтезуючій частині. Встановлення давності (часу) виконання друкованих текстів, не є можливим, що зумовлено їх хімічним складом. Встановити проміжок часу, між часом нанесенням підписів від імені [PERSON] та часом нанесення тексту, яке уявляється можливим, за вищезазначених причин. Суд, не приймає до уваги як доказ вказаний висновок експерта, так як він є недостовірним доказом, на підставі якого неможливо встановити дійсні обставини справи. Так, представником позивачки заявлено 04 травня 2017 року письмове клопотання про призначення повторної технічної експертизи документа розписки від 01 серпня 2013 року, ухвалою суду було призначено вказану експертизу, яку доручено виконати експертам Львівського науко-дослідного інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою ін.. 79024, м. Львів, вул. Липинського, 54. Згідно висновку повторної документів № 4680 від 12 грудня 2017 року підписи від імені [PERSON] та [PERSON] в розписці від імені [PERSON] та [PERSON], даній [PERSON] 01 серпня 2013 року, виконані поверх друкованого тексту. Твердження представника відповідачки [PERSON] - адвоката [PERSON] про визнання повторної експертизи № 4680 від 12 грудня 2017 року недостовірними та неналежним доказом у справі, суд оцінює критично, оскільки вказані твердження, базовані на припущеннях, не підтверджені доказами наявними у справі та заперечуються змістом обставин, викладених у вступній, описовій, мотивувальній та резолютивній частинах висновку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що стосовно укладення розписки від 01 серпня 2013 року, відбувалося в державній нотаріальній конторі, готувала розписку свідок [PERSON], і що грошові кошти були передані [PERSON] після того, як вона повернула розписку із підписом свого сина - [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що розписку вона дійсно посвідчувала, однак не в приміщенні державної нотаріальної контори, а в себе вдома, і попередили її про це за 1 годину до передачі грошей. Більше того, текст друкованої розписки вона не набирала, розписку, по її словах, принесли з собою [PERSON] та [PERSON]. Свідок стверджувала, що спочатку були передані гроші, а вже потім поставлені підписи на розписці, хоча [PERSON] стверджувала, що гроші передала після того, як [PERSON]. принесла їй розписку із підписом, сина [PERSON] Показання свідків [PERSON] та [PERSON] є послідовними, та підтверджують факт укладення договору позики від 01 серпня 2013 року, а тому є належними доказами у справі. Відповідачка у добровільному порядку заявлену позивачкою суму заборгованості не сплатила. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищенаведене відповідачка [PERSON] має заборгованість перед позивачкою [PERSON] згідно договорів позики та боргових розписок у розмірі 17000 доларів США, 17000 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 790500 грн. 00 коп. Відповідно до довідки про курс валют Національний банк України встановлює такі офіційні курси гривні до іноземної валюти на 19 серпня 2015 року 100 доларів США, складає 2208 грн. 7367 коп., та 100 Євро, складає 2442 грн. 8628 коп., а тому відповідно до службового розпорядження НБУ 17000 доларів США, 17000 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 790500 грн. 00 коп. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідачки [PERSON] в її користь заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що складає грошову суму у розмірі 436356 грн. та три проценти річних від прострочення суми боргу, що складає 25014грн. 45 коп. Сума неповернутої позики становить 17000 доларів США,. та 17000 Євро, що в гривневому еквіваленті 790500 грн. 00 коп. 3 проценти річних від вказаної суми згідно проведеного розрахунку становить 790500 Х3Х 365 днів: 365:100 = 25014 грн. 45 коп. Однак, не належить до задоволення позовна вимога щодо стягнення з відповідачки заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що складає грошову суму у розмірі 436356 грн. Так як, згідно ст..1 Закону України від 3 липня 1991 року (№ 1282-12, дію відновлено, поточна редакція - Редакція від 11.10.2017, підстава 2148-19) «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Таким чином, суд дійшов до переконання, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договорами позики у розмірі 17000 доларів США, 17000 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 790500 грн. 00 коп., та 25014 грн. 45 коп. - 3 проценти річних від заборгованої суми та прострочення виконання зобов'язання. Також з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп., сплачений позивачкою при зверненні з позовом до суду. З [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути витрати за проведення експертиз : 2304 грн. 00 коп. за проведення почеркознавчої та судово- технічної експертизи документів № 185/186/15-22 від 12 червня 2015 року, 2862.60 грн. за проведення технічної експертизи документів № 334/16-22 від 22 липня 2016 року, 3095 грн. 00 коп. за проведення судово-технічної експертизи документів № 4680 від 12 грудня 2017 року. Не підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] в користь позивачки [PERSON] витрати на професійно правничу допомогу, оскільки суду не представлено доказів щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, у зв'язку з їх безпідставністю.

Outcome: partial