Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

28 травня 2014 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01 березня 2013 року по 16 квітня 2013 року в сумі 2 313 грн. 60 коп. В обгрунтування позовних вимог вказувала, що 10 листопада 2010 року звільнена з ВАТ "РЗТА" за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. В порушення ст.116 КЗпП України при звільненні їй не були виплачені належні суми, в зв"язку з чим вона звернулась в суд із позовом про стягнення заробітної плати,а в подальшому про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. 16 квітня 2013 року відповідачем з нею було проведено розрахунок по заробітній платі в сумі 9 881 грн. 56 коп. Рішенням Рівненського міського суду від 13 квітня 2013 року на її користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07 травня 2011 року по 28 лютого 2013 року в сумі 31 522 грн. 80 коп. вказує на порушення її трудових прав,встановлених КЗпП України,тому просить стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 березня 2013 року по 16 квітня 2013 року в сумі 2 313 грн. 60 коп. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала,посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, згідно письмової заяви позов не визнали. Вказують,що [PERSON] пропустила встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Як вказує позивачка із нею повний розрахунок по заробітній платі було проведено 16 квітня 2013 року,а тому просять в задоволенні позову відмовити в зв"язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку,що в задоволенні позову слід відмовити. Як встановлено судом та вбачається із трудової книжки [PERSON] 10 листопада 2010 року згідно наказу № 16 звільнена з роботи ВАТ "РЗТА" за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В зв"язку з невиплатою [PERSON] належних при звільненні сум на звернення останньої до суду відповідно до наказу Рівненського міського суду від 24 жовтня 2012 року стягнуто з ВАТ "РЗТА" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 9 881 грн. 56 коп. Згідно рішення рівненського міського суду від 16 квітня 2013 року на користь [PERSON] стягнуто з ВАТ "РЗТА" середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07 травня 2011 року по 28 лютого 2013 року в сумі 31 522 грн. 80 коп. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в цій статті, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). Виходячи з викладеного, при вирішенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку встановленню підлягають обставини щодо того, коли у власника або уповноваженого ним органу виник обов'язок по виплаті належних працівникові при звільненні коштів. Згідно розпорядження головного державного виконавця Дудки І.О. відділу примусового виконання рішення УДВС України в Рівненській області, що підтвреджує сама позивачка [PERSON], 16 квітня 2013 року на користь [PERSON] сплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 9 881 грн. 56 коп. Як вказує представник відповідача в письмових запереченнях,у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку слід відмовити у зв'язку із пропуском строку на звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Конституційний суд України у рішенні № 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року зазначив, що положення ч.1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.116,117,237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку на весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки на час вирішення спору розрахунок з позивачем був проведений 16 квітня 2013 року,з цього часу починається перебіг тримісячного строку для звернення до суду з позовом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка до суду звернулась 28 травня 2014 року. Причин пропуску строку звернення до суду позивачка не вказала, як і не просила поновити вказаний строк. За таких обставин, строк звернення до суду з позовом [PERSON] пропущений,тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст.116,117,233 КЗпП України,

Outcome: dismissed