Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 94/1 від 21 березня 1990 року, № 419/4 від 28 листопада 1990 року на баланс Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" передано будівлю гуртожитку, розташовану за адресою: [ADDRESS] та дозволено організувати його експлуатацію як гуртожиток. [PERSON], згідно наказу № 2098-02 від 29 грудня 1989 року була прийнятий на роботу до Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" на посаду асистента кафедри наукового комунізму. 20.01.2003 року відповідача було звільнено з посади доцента кафедри культурології та політичних наук за власним бажанням у зв'язку з переміною місця проживання на підставі його особистої заяви та наказу № 112-08 від 20.01.2003 року таким чином між позивачем та відповідачем припинились трудові правовідносини і на теперішній час відповідач не перебуває у трудових відносинах з позивачем. З моменту звільнення [PERSON] фактично припинив проживати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Також 27 листопада 2013 року комісією було оформлено акт, з якого вбачається, що [PERSON] вибув з гуртожитку за адресою: [ADDRESS], і з моменту вибуття та по теперішній час в ньому не мешкає, в зв'язку з чим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання не з'явилась , надала заяву , в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за її відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення. (а.с. 22) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлен про день та час розгляду справи (а.с.18,20,24,25), від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що гуртожиток який знаходиться за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет", що підтверджується рішенням виконавчого комітету Донецької міської ради № 94/1 від 21 березня 1990 року, № 419/4 від 28 листопада 1990 року (а.с. 4-5). Суд встановив, що відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу до Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" на посаду асистента кафедри наукового комунизма , що підтверджується витягом з наказу № 2098-02 від 29.12.1989 року про прийняття на роботу (а.с. 6). Відповідно до ст.ст. 127-131 ЖК УРСР, п. 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року та листа Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27 грудня 2004 року № 4/6-2576, гуртожитками є спеціально забудовані або переобладнанні для цього житлові будинки, зареєстровані відповідним чином у виконкомі місцевої ради, ордери на заселення яких видавалися не виконкомом, а адміністрацією підприємства, організації, установи. Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР та п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року, гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 132 ЖК та п. 40 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Суд встановив, що відповідач [PERSON] 20 січня 2003 року був звільнений з посади доцента кафедри культурології та політичних наук за власним бажанням, у зв'язку із переміною місця проживання, що підтверджується його особистою заявою про звільнення (а.с. 8) та наказом № 112-08 від 20 січня 2003 року (а.с. 9). Таким чином, оскільки [PERSON] не перебуває з Державним вищим навчальним закладом "Донецький національний технічний університет" у трудових відносинах, законних підстав для проживання у спірному жилому приміщенні у нього не має, а тому [PERSON] підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Суд встановив, що відповідач [PERSON] вселився до гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у встановленому законом порядку та прожила в ньому з 04.04.1996 року до 20.01.2003 року, в зв'язку із роботою в Державному вищому навчальному закладі "Донецький національний технічний університет", що підтверджується ордером (а.с. 12) та актом від 27 листопада 2013 року про відсутність відповідача в жилому приміщенні (а.с. 13). Суд встановив, що відповідач [PERSON] з 20.01.2013 року з власної ініціативи покинув спірне жиле приміщення і з зазначеного часу в ньому не проживає без поважних причин більше шести місяців, що підтверджуються розпискою коменданта про відсутність відповідача (а.с.24), актом від 27 листопада 2013 року про відсутність відповідача в жилому приміщенні (а.с. 13), а тому відповідно до ст. 71 ЖК України втратив право на жилу площу в цій квартирі. Суд встановив, що реєстрація відповідача в спірній квартирі у гуртожитку, що належить позивачу, порушує законні права позивача на власність гарантовані ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були встановлені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. За таких обставин суд встановив, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ч.ч.1, 4 ст.41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, ч. 1 ст. 127, ч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української РСР, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", п. 40, п. 2 Постанови Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 " Про затвердження Примірного положення про гуртожитки,

Outcome: approved