Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, посилаючись на те, що між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки №614v-01-06/2, за яким поручитель зобов'язувався перед кредитором відповідати у повному об'ємі за своєчасне та повне виконання ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг» своїх зобов'язань за Договором про мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію №614v-01-06 від 17.07.2006 року строком погашення кредитної лінії 08.08.2016 року. У зв'язку з достроковим розірванням кредитного договору на вимогу Позивача та несплатою ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг» заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача, як поручителя, суму простроченої заборгованості по основному договору в розмірі 2 790 304,44 доларів США, суму простроченої заборгованості по відсотках в розмірі 67 967,32 доларів США, пеню за прострочення заборгованості по кредиту, відсотках - 10 892 523,34 грн. 31.08.2014 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості по основному договору в розмірі 2 790 304,44 доларів США, суму простроченої заборгованості по відсотках в розмірі 165 627,99 доларів США, пеню за прострочення заборгованості по кредиту, відсотках - 19 859 385,12 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача подав заперечення проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 17.07.2006 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ТОВ «Карло Пазоліні Трейдінг», правонаступником якого є ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг», було укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію №614v-01-06 від 17.07.2006 року. Додатковою угодою №10 від 28.09.2010 року до Договору про відновлювальну кредитну лінію №614v-01-06 сторони договору домовились, що надання кредитних ресурсів буде здійснюватись окремими частками в межах не відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості: -в гривні 190 462,50 грн. (сто дев'яносто тисяч чотириста шістдесят дві гривні п'ятдесят копійок); -в доларах США 6 100 000,00 доларів США (шість мільйонів сто тисяч доларів США). Остаточно, з урахуванням усіх змін та доповнень, назву кредитного договору змінено на Договір про мультивалютну не відновлювальну кредитну лінію №614v-01-06. Згідно з п.1.1.1 Кредитного договору надання кредитних ресурсів буде здійснюватися окремими частками в межах не відновлювальної мультивалютної кредитної лінії на загальну суму 3 000 000,00 доларів США з оплатою відсотків по ставці - 12% річних та терміном повернення кредитних ресурсів до 08.08.2016 року. Відповідно до п.3.4 Кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно, позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця, не пізніше за останній робочий день кожного місяця, у зазначений строк сплачується проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно. Пункт 6 Кредитного договору передбачав умови та підстави дострокового повернення кредитних коштів. При чому, підставами для виникнення у Банку права вимагати дострокового повернення грошових коштів передбачалися як ті, що пов'язані з порушенням позичальником або поручителем кредитної дисципліни(п.п. а) - д), з) - р) п.6.1 Договору) , так і ті, що не залежать від волі позичальника або поручителя (п.п. е), ж) п.6.1 Договору). 25.02.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір поруки №614v-01-06/2. Згідно Договору поруки (параграф 1.1), поручитель зобов'язувався перед кредитором відповідати у повному об'ємі за своєчасне та повне виконання ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг» своїх зобов'язань за Договором про мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію №614v-01-06 від 17.07.2006 року строком погашення кредитної лінії 08.08.2016 року. Пунктом 6.2 Договору поруки передбачалося, що даний договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. 22.09.2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклало із [PERSON] додаткову угоду №1 до Договору поруки, за яким [PERSON] підтверджував про ознайомлення з Додатковою угодою №21 до Договору №614v-01-06 від 17.07.2006 року. 17.12.2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило на адресу ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг» лист №3071, яким повідомило про розірвання Договору про мультивалютну не відновлювальну кредитну лінію №614v-01-06 у зв'язку із істотним погіршенням фінансового стану Позичальника по відношенню до фінансового стану на момент укладення Кредитного договору (на підставі п.п. е) пункту 6.1 Кредитного договору) та вимагало повернути видані кредитні кошти і сплатити проценти за увесь період користування кредитом протягом 5 робочих днів з моменту отримання вимоги банку. Судовим розглядом встановлено та не заперечувалось представником позивача, що станом на день розірвання кредитного договору у ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг» була відсутня заборгованість зі сплати основного боргу та відсотків (т.1 арк.50-59). 13.01.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило на адресу [PERSON] лист №46, яким вимагало від Відповідача, відповідно до умов договору поруки, повернути заборгованість за кредитом ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг». Суд дослідивши всі матеріали справи, вислухавши пояснення сторін приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Пункт 3 Глави 49 Цивільного кодексу України передбачає основні положення договору поруки - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржником за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 555 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Крім того, частина 4 статті 559 Цивільного кодексу України передбачає наступні умови припинення поруки: -порука припиняється після закінчення строку, встановленому в договорі поруки; У разі, якщо такий строк не встановлено, договір поруки припиняється: -якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя; -якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вже зазначалося Позивачем, та не оспорюється Відповідачем, Договір поруки №61v-01-06/2 від 25.02.2014 року (надалі - Договір Поруки) був укладений Сторонами без встановлення строку дії - до повного виконання сторонами своїх обов'язків (п.6.2 Договору Поруки). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в постанові №5 від 30.03.2012 року зазначив, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (відповідно до ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). Верховний суд України при вирішення справи за №6-6цс14 в своєму рішенні від 17.09.2014 року зазначив, що з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого поруки припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України.» Таким чином, Договір Поруки, який був укладений між позивачем та відповідачем, не передбачав строку його виконання та мав діяти протягом строку дії основного договору - кредитного договору №614v-01-06 від 17.07.2006 року із додатковими угодами (надалі - Кредитний договір), тобто до 08.08.2016 року (за відсутності вимог про повернення коштів в інший строк). Враховуючи той факт, що строк дії Договору поруки в даному випадку залежить виключно від строку дії та порядку виконання боржником своїх зобов'язань по Кредитному договору слід проаналізувати вказані пункти Кредитного договору. У відповідності до положень Кредитного договору із змінами і доповненнями, ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдинг» зобов'язувалось повернути отримані грошові кошти в строк до 08.08.2016 року. Крім того, вищевказаний Кредитний договір передбачав можливість пред'явлення Кредитором вимоги до Боржника про дострокове повернення коштів за договором у випадках, які як могли, так і не могли залежати від волі Боржника. Таким чином, Кредитний договір за критерієм «строку повернення грошових коштів» мав одночасно два взаємовиключних елемента, внаслідок чого кредитор мав право на повернення грошових коштів: -станом на граничний термін сплати коштів - тобто на 08.08.2016 року, як це передбачено договором, або -станом на дату пред'явлення вимоги з підстав, які не пов'язані з порушенням боржником кредитної дисципліни, в тому числі у зв'язку з істотним погіршенням фінансового стану Позичальника. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, Кредитний Договір №614v-01-06 від 17.07.2006 року в розділі 6 мав підстави для дострокового повернення грошових коштів (розірвання договору) які передбачені статтею 1050 Цивільного кодексу України, так і підстави, які передбачалися сторонами в рамках статті 651 Цивільного кодексу України (та які не залежали від волі позичальника, позикодавця). Зокрема, погіршення фінансового стану Позичальника внаслідок зменшення об'єму продажу товарів можна віднести до факторів, які напряму не залежали від волі Позичальника. У разі, якщо не встановлено строк дії договору поруки, такий договір припиняється: -якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя; -якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Верховний суд України у своїх рішеннях нагадує, що у разі зміни кредитором строку виконання основного зобов'язання на підставі частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (наслідки порушення договору позичальником), встановлюється шестимісячний строк для пред'явлення вимог поручителю, оскільки в даному випадку йде мова про зміну строку виконання основного зобов'язання. Зокрема, Верховний суд України в своїй постанові від 19.03.2014 року у справі за №6-20цс14 зазначає, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, у разі зміни кредитором (банком) на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.» Разом з тим, як вже згадувалось вище, розділом 6 Кредитного договору передбачалось також розірвання договору та дострокове повернення коштів на вимогу Кредитора з підстав, які не пов'язані з порушенням умов Договору Позичальником. Таким чином, йшла мова про можливість повернення кредитних коштів Позичальником за наявність пред'явленої вимоги Кредитора, в рамках строку дії кредитного договору, за відсутності фактів порушення Позичальником умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пред'явило вимогу з повернення кредитних коштів з підстав «істотного погіршення фінансового стану Позичальника по відношенню до фінансового стану на момент укладання кредитного договору», що підтверджується листом від 17.12.2014 №3071 (а.с.48). За наслідком аналізу положень договору та інших матеріалів справи, суд приходить до висновку, що кредитний договір був розірваний у зв'язку з пред'явленнями вимоги по поверненню грошових коштів з підстав, що не свідчили про порушення позичальником умов договору. В пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 вказавно, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.» Таким чином, шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя встановлюється виключно у випадках, коли строк виконання основного зобов'язання змінюється Кредитором внаслідок протиправних дій боржника (дострокове повернення коштів у відповідності до статті 1050 Цивільного кодексу України). Як вже зазначалося вище, Договір Поруки, серед інших підстав, міг бути припинений згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України, а саме: -через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання - у разі спливу строку дії кредитного договору (08.08.2016 року) або зміни банком строку дії договору через порушення позичальником умов договору на підставі статті 1050 ЦК України; -через рік від дня укладання договору поруки, у разі встановлення строку виконання основного зобов'язання - моментом пред'явлення вимоги. За таких умов, суд вважає, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором був встановлений пред'явленням вимоги від 17.12.2014 року, яка не пов'язана з порушенням боржником кредитних зобов'язань, а тому договір поруки №61v-01-06/2 від 25.02.2014 року був припинений 25.02.2015 року. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Правило частини четвертої статті 559 ЦК України встановлює припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. За змістом даної норми кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом року від дня укладення договору поруки, за умови, якщо строк виконання основного зобов'язання був встановлений - пред'явленням вимоги, не пред'явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно на строки звернення кредитора до поручителя не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин. Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України в своєму рішенні від 17.09.2014 року по справі за №6-170цс13, в якому також додатково зазначає, що якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, року від дня укладення договору поруки за відповідних умов), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Таким чином, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено або протягом року від дня укладення договору поруки (якщо строк дії поруки не встановлено, а строк основного зобов'язання встановлений пред'явленням вимоги), є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Слід зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку (1 року) не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.» Зі змісту кредитного договору, він мав 2 взаємовиключних елемента, які встановлювали строк виконання боржником своїх зобов'язань: -Завершення дії договору 08.08.2016 року (дострокове припинення його дії внаслідок порушення боржником кредитної дисципліни); -пред'явлення кредитором вимоги про дострокове виконання боржником своїх зобов'язань з підстав, що не пов'язані з порушенням боржником кредитної дисципліни. Як вбачається з матеріалів справи, боржник станом на 17 грудня 2014 року, тобто на день прийняття кредитором рішення про пред'явлення вимоги до боржника про дострокове повернення кредитних коштів, взагалі не мав заборгованості зі сплати як самого тіла кредиту, так і відсотків за користування кредитними коштами. Виходячи з системного аналізу норм статті 4 Цивільного кодексу України, а також існуючої практики Верховного суду України, договір поруки вважається припиненим протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором виключно у разі, якщо сплив строк, зазначений в самому кредитному договорі або банк змінив строки, зазначені в кредитному договорі, з підстав порушення боржником кредитної дисципліни. За таким умов, слід прийти до висновку про настання строків для сплати боржником зобов'язань перед кредитором виключно на підставі пред'явлення останнім відповідної вимоги до боржника. За подібних обставин, договір поруки вважається припиненим протягом року з моменту його укладення. Таким чином, враховуючи той факт, що договір поруки був укладений 25.02.2014 року, то він припинив свою дію 25.02.2015 року. Одночасно з припиненням договору поруки, поручитель позбавляється обов'язку нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також суд надає оцінку тій обставині, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ПрАТ"Карло Пазоліні трейдінг" з вимогами про стягнення заборгованості за договором №614v-0106 від 17.07.2006 року (справа №910/5336/15-г). Одночасне ухвалення рішень про стягнення всієї суми заборгованістю як з боржника , так і з поручителя в різних провадженнях призведе до дисбалансу між правами кредитора та обов"язками поручителя та боржника, оскільки кредитор згідно судових рішень матиме право на стягнення суми заборгованості в подвійному розмірі (як з боржника, так і з поручителя). За таких умов, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не підлягають задоволенню у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення свої вимог за рахунок поручителя.

Outcome: dismissed