Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

У грудні 2019 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку, заборгованості станом на 23 жовтня 2019 року на суму 5403,47 доларів США, що за курсом НБУ у розмірі 24,84 грн. за 1,0 долар США станом 23 жовтня 2019 року складає 134222,19 грн., та становить суму основного боргу за кредитом без інших складових як то відсотки, пеня. АТ КБ «ПриватБанк», будучи правонаступником закритого акціонерного товариства, в обґрунтування підстав позову посилається на укладення 02 вересня 2005 року з відповідачем [PERSON] у письмовій формі кредитного договору № DNL0AK11295392 за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 16388,00 доларів США зі сплатою 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості на строк до 02 вересня 2010 року на купівлі автомобіля у сумі 11970,00 доларів США та сплату страхових платежів в сумі 4418,00 доларів США, виконання зобов`язань за яким забезпечений договором поруки №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року, укладеним між банком та [PERSON] , за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, проте відповідачі належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконували, у зв`язку з чим станом на 23 жовтня 2019 року виникла заборгованість в сумі 16361,86 доларів США, яка складається з основного боргу в сумі - 5403,47 доларів США, 2992,49 доларів США - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 13,26 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом, 7952,64 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, однак позивач просив солідарно стягнути з відповідачів лише заборгованість в сумі основного боргу - 5403,47 доларів США та понесені судові витрати. Відповідачі свій відзив не подали, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляли і про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 11 січня 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки відповідачі не повідомили та про розгляд справи в їх відсутність не клопотали, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача, від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, яка з`ясуванню обставин не перешкоджає. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 02 вересня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого згідно Статуту є АТ КБ "Приватбанк", та [PERSON] укладений Кредитний договір № DNL0AK11295392, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 16388,00 доларів США у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, зі сплатою 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 02 вересня 2010 року на придбання позичальником автомобіля (пункт 1.1 договору). Відповідно до п. 1 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати кожного місяця з "21" по "28" щомісячний платіж в розмірі 306,60 доларів США. З розрахунку, поданого позивачем до позовної заяви встановлено, що останній платіж відповідачем здійснений 22 січня 2016 року (а.с. 8-12), після чого зобов`язання за Кредитним договором не виконувались позичальником, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 23 жовтня 2019 року в розмірі 16361,86 доларів США, яка складається з основного боргу в сумі - 5403,47 доларів США, 2992,49 доларів США - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 13,26 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом, 7952,64 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. При цьому, звертаючись до суду з цим позовом, банк просив стягнути з позичальника лише основний борг за кредитом в розмірі 5403,47 доларів США. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] після 21 січня 2016 року платежів на виконання умов кредитного договору не здійснював, у зв`язку з чим за ст. 610 ЦК України є таким, що прострочив зобов`язання. Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В забезпечення виконання зобов`язань між банком та [PERSON] укладений Договір поруки №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року, за умовами якого поручитель, як солідарний боржник, відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п.п.1,2,4 Договору поруки). На підставі п.5 Договору поруки на адресу відповідача [PERSON] , як поручителя та солідарного боржника за зобов`язаннями відповідача [PERSON] за Кредитним договором, 04 грудня 2019 року направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Кредитним договором № DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року (а.с.16-19), яка залишилась без виконання. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, зокрема, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Згідно п.12 Договору поруки №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року встановлено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5(п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК). Отже, умови договору поруки №DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року передбачають про настання події та встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК, оскільки умовами Кредитного договору № DNL0AK11295392 від 02 вересня 2005 року передбачено календарну дату повернення кредиту 02 вересня 2010 року, а умовами Договору поруки встановлено подію, яка настане після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту, тобто 02 вересня 2015 року. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, висновок Великої палати Верховного Суду №1519/2-3165/11 від 03 липня 2019 року). Відтак, заявлені вимоги позивачем про стягнення в солідарному порядку, зокрема, з поручителя [PERSON] заборгованості по основному зобов`язанню боржника [PERSON] не підлягають задоволенню та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. За встановлених обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , в порушення ст. ст. 526, 530, 554, 1049, 1054 ЦК України не сплачував кредит обумовленими умовами Кредитного договору встановленими платежами і з порушенням ст. 529 ЦК України відступив від умов про частину виконуваного обов`язку і строків виконання, у зв`язку з чим станом на 23 жовтня 2019 року прострочив виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу 5403,47 доларів США основного боргу, що за курсом НБУ на 23 жовтня 2019 року у 24,84 грн. за 1 долар США, еквівалентно 134222,19 грн., а тому позовні вимоги, пред`явлені до відповідача [PERSON] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України відносяться на рахунок відповідача [PERSON] .

Outcome: partial