Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.12.2017 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 06.02.2012 року по 02.11.2017 року, перед звільненням працював гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем у шахті. Був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я. 09.07.2017 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов'язків, а саме внаслідок обвалення та обрушення породи, грунту [PERSON] був придавлений до підошви виробки. Після отримання першої медичної допомоги його було доставлено до травматологічного відділення Мирноградської центральної міської лікарні, де він знаходився на лікуванні з 10.07.2017 року по 30.11.2017 року, де 27.08.2017 року урологом було виконано функціонуючу епіцистому. Даною установою було постановлено наступний діагноз: - важка сочетана травма. Закритий компресійно уламковий переломо-підвивих тіла та дужок Д12-Л1 хребців. Закритий перелом обох поперечних відростків Л1 хребця, лівого поперечного відростку Л2 хребця зі зміщенням. Зашиб спинного мозку. Синдром часткового порушення проводимості спинного мозку, нижній парапарез, порушення функції тазових органів. Стан після троакарної епіцистоми від 27.08.2017 року, функціонуюча епіцистома. ЗТГК. Переломи 4-10 ребер зліва зі зміщенням. Частковий лівосторонній гемопневмоторакс. Закритий перелом лівої лопатки зі зміщення. Зашиб нижньої долі лівої легені. Посттравматичний правосторонній частковий гемоторакс. Зашиб, садно обох плечових суглобів, лівого надпліччя, грудної клітини зліва, лівого плеча та передпліччя, зашиб крижі. Травматичний шок 1-2 ст. Далі позивача було направлено для подальшого лікування до нейрохірургічного відділення НДІТО м. Лиман, де він і перебуває на лікування в даний момент (на підтвердження додаються відповідні документи з медичних установ). 02.11.2017 року згідно довідок Міжрайонної травматологічної медико - соціальної експертної комісії м. Покровська позивачу встановлено 100 % первинно втрати професійної працездатності строком до 01.12.2018 року та першу «Б» групу інвалідності, потребу в медикаментозному, оперативному та санаторно - курортному лікуванні. Також встановлено потребу в постійному сторонньому догляду, побутовому догляді, спецмед догляді, функціональному ліжку для постійно лежачого хворого, протипролежневому матраці, протипролежневій подушці, постільній та натільній білизні, постільних виробах, кріслі-колісному середньої активності, виробах медичного призначення, катетері, мочеприймальнику, пелюшках. Крім того, позивачу рекомендовано спостереження та лікування у травматолога та невропатолога. Лікування за наслідками травми, отриманої при виконанні трудових обов'язків, позивач продовжує і зараз. Стан його здоров'я залишається досить тяжким. Він є лежачим хворим, який потребує постійного стороннього догляду. Також він потребує оперативного лікування. У нього постійні виражені болі всього тіла, які супроводжуються головокружіннями, тошнотою, запамороченням. Також у позивача поганий сон, бистре стомлення, загальна слабкість. Він фактично без болі не може ворухнутися, відчуває обмеження рухів у суглобах нижніх кінцівок, порушення чутливості нижніх кінцівок, сечовиділення у нього проходить через епіцистому, в зв'язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує реабілітаційного лікування. Позивач вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одержання травми, а також в подальшому він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Тривалий час він знаходиться на лікуванні. Внаслідок отриманої травми він був вимушений звільнитися з шахти і зараз не працює, хоча ще міг би працювати та виконувати ту саму роботу, як до травмування, оскільки йому всього 36 років. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті одержання травми він втратив нормальні життєві зв'язки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Великий дискомфорт та болі викликають навіть прості, на перший погляд рухи, як то підіймання з ліжка, перевертання з одного доку на інший та таке інше, все це він не може зробити сам, а вимушений просити сторонньої допомоги. В даний момент його дохід суттєво знизився, та ще і чималі кошти йдуть на лікування та відновлення після отриманої травми. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з'явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням невідновності наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану його здоров'я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Нанесену позивачу моральну шкоду він оцінює у 500 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в указану суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, обставин, при яких його було травмовано, тяжкості травми, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання травми, а також невідновності значного погіршення стану його здоров'я. Вина відповідача підтверджується Актами про нещасний випадок та розслідування нещасного випадку за формами Н-1 та Н-5 відповідно. Згідно яких, основними причинами настання нещасного випадку є організаційна причина, а саме невиконання вимог інструкції з охорони праці: виконавці робіт не привели своє робоче місце в безпечний стан, а саме не виконали обробку породи з покрівлі ніші, не встановили тимчасове кріплення. Також було встановлено супутні причини, зокрема теж організаційну: невиконання посадових обов'язків, зокрема відсутність належного контролю за безпечним виконанням робіт. Також було встановлено винних у даному нещасному випадку осіб, де окрім самого позивача, вказано ще трьох посадових осіб відповідача. Відповідно до ст.1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов'язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров'я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди тощо). Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, в якій наполягали на задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ШУ «Покровське» з 06.02.2012 року по 02.11.2017 року, перед звільненням працював гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем у шахті. Був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я (а.с. 7-9). 09.07.2017 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов'язків, а саме внаслідок обвалення та обрушення породи, грунту [PERSON] був придавлений до підошви виробки. Після отримання першої медичної допомоги його було доставлено до травматологічного відділення Мирноградської центральної міської лікарні, де він знаходився на лікуванні з 10.07.2017 року по 30.11.2017 року, де 27.08.2017 року урологом було виконано функціонуючу епіцистому. Даною установою було постановлено наступний діагноз: - важка сочетана травма. Закритий компресійно уламковий переломо-підвивих тіла та дужок Д12-Л1 хребців. Закритий перелом обох поперечних відростків Л1 хребця, лівого поперечного відростку Л2 хребця зі зміщенням. Зашиб спинного мозку. Синдром часткового порушення проводимості спинного мозку, нижній парапарез, порушення функції тазових органів. Стан після троакарної епіцистоми від 27.08.2017 року, функціонуюча епіцистома. ЗТГК. Переломи 4-10 ребер зліва зі зміщенням. Частковий лівосторонній гемопневмоторакс. Закритий перелом лівої лопатки зі зміщення. Зашиб нижньої долі лівої легені. Посттравматичний правосторонній частковий гемоторакс. Зашиб, садно обох плечових суглобів, лівого надпліччя, грудної клітини зліва, лівого плеча та передпліччя, зашиб крижі. Травматичний шок 1-2 ст. (а.с. 16-17). В наступному позивача було направлено для подальшого лікування до нейрохірургічного відділення НДІТО м. Лиман, де він і перебуває на лікування на теперішній час. 02.11.2017 року згідно довідок Міжрайонної травматологічної медико - соціальної експертної комісії м. Покровська позивачу встановлено 100 % первинно втрати професійної працездатності строком до 01.12.2018 року та першу «Б» групу інвалідності, потребу в медикаментозному, оперативному та санаторно - курортному лікуванні. Також встановлено потребу в постійному сторонньому догляду, побутовому догляді, спецмед догляді, функціональному ліжку для постійно лежачого хворого, протипролежневому матраці, протипролежневій подушці, постільній та натільній білизні, постільних виробах, кріслі-колісному середньої активності, виробах медичного призначення, катетері, мочеприймальнику, пелюшках. Крім того, позивачу рекомендовано спостереження та лікування у травматолога та невропатолога (а.с. 10-11). Лікування за наслідками травми, отриманої при виконанні трудових обов'язків, позивач продовжує і зараз. Стан його здоров'я залишається досить тяжким. Він є лежачим хворим, який потребує постійного стороннього догляду. Також він потребує оперативного лікування. У нього постійні виражені болі всього тіла, які супроводжуються головокружіннями, тошнотою, запамороченням. Також у позивача поганий сон, бистре стомлення, загальна слабкість. Він фактично без болі не може ворухнутися, відчуває обмеження рухів у суглобах нижніх кінцівок, порушення чутливості нижніх кінцівок, сечовиділення у нього проходить через епіцистому, в зв'язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує реабілітаційного лікування. Позивач вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одержання травми, а також в подальшому він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Тривалий час він знаходиться на лікуванні. Вина відповідача підтверджується Актами про нещасний випадок та розслідування нещасного випадку за формами Н-1 та Н-5 від 19.07.2017 року (а.с. 18-23), згідно яких, основними причинами настання нещасного випадку є організаційна причина, а саме невиконання вимог інструкції з охорони праці: виконавці робіт не привели своє робоче місце в безпечний стан, а саме не виконали обробку породи з покрівлі ніші, не встановили тимчасове кріплення. Також було встановлено супутні причини, зокрема теж організаційну: невиконання посадових обов'язків, зокрема відсутність належного контролю за безпечним виконанням робіт. Також було встановлено винних у даному нещасному випадку осіб, де окрім самого позивача, вказано ще трьох посадових осіб відповідача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача. Висновком МСЕК від 02.11.2017 року позивачу було встановлено 100% втрати професійної працездатності та першу групу «Б» інвалідності за трудовим каліцтвом (а.с. 10-11). В зв'язку цим 18.12.2017 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв"язку з трудовим каліцтвом позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 100% працездатності за сукупністю трьох професійних захворювань, визнаний інвалідом 1 групи «Б». Внаслідок отриманої травми він був вимушений звільнитися з шахти і зараз не працює, хоча ще міг би працювати та виконувати ту саму роботу, як до травмування, оскільки йому всього 36 років. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті одержання травми він втратив нормальні життєві зв'язки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Великий дискомфорт та болі викликають навіть прості, на перший погляд рухи, як то підіймання з ліжка, перевертання з одного доку на інший та таке інше, все це він не може зробити сам, а вимушений просити сторонньої допомоги. В даний момент його дохід суттєво знизився, та ще і чималі кошти йдуть на лікування та відновлення після отриманої травми. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з'явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням невідновності наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану його здоров'я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з професійними захворюваннями втрачена згідно висновку МСЕК від 02.11.2017 року вперше на 100 %, він визнаний інвалідом 1 групи «Б». Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial