Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів вказуючи на те, що гуртожиток по [ADDRESS] є державною власністю і перебуває в оперативному управлінні Прилуцького професійного ліцею в Чернігівській області відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2008року. У зв"язку з наявністю вільних кімнат в учнівському гуртожитку в листопаді 2012 року адміністрація ліцею надала відповідачу [PERSON] тимчасовий дозвіл на проживання в кімнатах №322 та №323 (нині кімнати №216 та №217 загальною площею 46,19кв.м.) гуртожитку на підставі Договору від 01.11.2012 року тимчасового найму житлового помешкання в адміністративно-господарському приміщенні будівлі гуртожитку для працівників освіти та іншим громадянам строком на договірний термін з дня підписання сторонами, з правом продовження його дії на той самий термін і на умовах, які були передбачені цим договором (п.п.8.1;8.2 Договору), а при виробничій необхідності Наймач не заперечує перервати Договір і за вимогою Ліцею виселитись (п.6.3 Договору). Позивач, просить суд розірвати договір найму житла в учнівському гуртожитку та виселити відповідачів з кімнат №216 та №217 вказаного гуртожитку, без надання іншого житлового приміщення саме у зв'язку з наявністю такої виробничої необхідності, оскільки, ліквідовано Ладанську філію Прилуцького професійного ліцею (наказ Міністерства освіти та науки № 635 від 15.06.2015р. та наказ Управління освіти і науки України в Чернігівської облдержадміністрації № 217 від 22 червня 2015 року) із передачею всієї навчально-матеріальної бази з учнівським контингентом до Прилуцького професійного ліцею, унаслідок чого виникла необхідність виділення додаткових місць в учнівському гуртожитку для заселення учнями ліцею. Оскільки відповідач [PERSON] відмовилась у позасудовому порядку розірвати вищеназваний договір та добровільно звільнити кімнати №216 та №217 в учнівському гуртожитку, чим створює перешкоди у користуванні житловим приміщенням, яке призначене для заселення учнями ліцею на час навчання, позивач і просить суд розірвати договір найму житла в учнівському гуртожитку та виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення на підставі, посилаючись на вищевказані пункти укладеного між сторонами Договору від 01.11.2012 року, п.п. 1.5; 2.1; 4.1 Положення про учнівський гуртожиток Прилуцького професійного ліцею, приписи ст.ст. 109, 132 ЖК України, ст.ст. 810, 825ч.3 ЦК України (а.с.2-4,62-65). В судовому засіданні представник позивача Державного навчального закладу Прилуцький професійний ліцей Чернігівської області підтримала уточнені позовні вимоги з підстав у ньому викладених, про що дала відповідні пояснення. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Фесик І.А. позовні вимоги не визнали, суть їх пояснень викладених у письмовій формі (а.с.73) та в судовому засіданні зводиться до того, що укладений сторонами 01.11.2012 року Договір тимчасового найму житлових приміщень не містить строку найму і в такому разі діє 5 років - до 01.11.2017 року згідно ст.821 ЦК України, що дані правовідносини сторін регулюються положеннями Глави 59 ЦК України та не передбачають дострокового розірвання договору найму житла, а тому, просять суд повністю відмовити в задоволенні вимог позивача. Представник органу опіки та піклування Прилуцької міської ради, просив суд вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства, врахувати при цьому законні права та інтереси неповнолітніх дітей обох сторін, як учнів Прилуцького профліцею, так і малолітньої дитини відповідачки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи із наступного: По справі встановлено, що відповідач [PERSON] ніколи не працювала в ліцеї, чи його гуртожитку, була поселена і проживала з донькою в гуртожитку за договором тимчасового найму, тобто, як тимчасові мешканці. Даних про те, що [PERSON] надавався ордер на вселення до даного гуртожитку матералами справи не встановлено. Водночас не має підстав стверджувати про її самоправне вселення. Гуртожиток по [ADDRESS] являється державною власністю і перебуває в оперативному управлінні Прилуцького професійного ліцею, у кімнатах №216 та №217 цього гуртожитку проживає [PERSON] зі своєю малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями відповідних Свідоцтв і даними про фактичне проживання та реєстрацію від 17.04.2013 року (а.с.19,20,30). Оскільки у 2012 році в цьому учнівському гуртожитку були наявними вільні кімнати, адміністрація ліцею уклала договори про здачу в найм деяких кімнат в гуртожитку, зокрема, 01.11.2012 року, сторони у даній справі : позивач Прилуцький професійний ліцей ("Ліцей") та [PERSON] ("Наймач") заключили Договір тимчасового найму житлового помешкання в адміністративно-господарському приміщенні будівлі гуртожитку, відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 2.1., 4.1.,8.1. якого домовились, що Наймачу надається для тимчасового проживання помешкання в гуртожмтку на договірний термін, а пункт 6.3 цього передбачає, що у разі виробничої необхідності Наймач не заперечує перервати Договір і за вимогою Ліцею виселитися (а.с.25-26). Як встановлено судом, влітку 2015 у позивача виникла така виробнича необхідність щодо розірвання вищеназваного Договору тимчасового найму житлового помешкання в адміністративно-господарському приміщенні будівлі гуртожитку від 01.11.2012 року та виселення тимчасових жильців (відповідачів) з гуртожитку, оскільки, у зв"язку з ліквідацією Ладанської філії Прилуцького професійного ліцею відповідно до наказу Міністерства освіти та науки № 635 від 15.06.2015р. та наказу Управління освіти і науки України в Чернігівської облдержадміністрації № 217 від 22 червня 2015 року, та передачею всієї навчально-матеріальної бази з учнівським контингентом до Прилуцького професійного ліцею, - виникла необхідність виділення додаткових місць в учнівському гуртожитку для заселення учнями ліцею (а.с.21-24). Тому, у зв"язку з виробничою необхідністю та відповідно до рішення "Протоколу зборів адміністрації Прилуцького професійного ліцею та мешканців гуртожитку від 02.07.2015 року" (а.с.28-29), позивач неодноразово повідомляв відповідача [PERSON] у добровільному порядку виконати п.6.3. Договору від 01.11.2012 року та виселитись з гуртожитку, але остання відмовлялась отримувати ці повідомлення, про що свідчать відповідні їх копії та комісійно складений акт про відмову від підпису (а.с.26-27-зворот). Отже, вирішуючи спір у даній справі відповідно до правовідносини, що склалися в даному випадку між власником гуртожитку (позивачем, як юридичною особою, в оперативному управлінні якої цей гуртожиток) і відповідачами, як мешканцями його, є договірними і відносяться до різновиду договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 810 ЦК України підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Договір найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності (так званий договір найму соціального житла), регулюється окремим законом Житловим кодексом та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами. Згідно ст.62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. Отже, при вирішенні даної справи суд застосовує положення ч. 1 ст. 109 ЖК України про те, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Сторона відповідача, заперечуючи проти позову посилається у на ст. 821 ЦК України, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Також сторона відповідача вказує, що відсутні правові підстави щодо розірвання договору за правилами ч.2 ст.825 ЦК України. Суд, оцінюючи такі доводи сторони відповідача відповідно до вищенаведених фактичних обставин у справі та нормами матеріального права які регулюють спірні правовідносини, застосовуючи приписи ч.3 ст.825 ЦК України та безпосередньо п.6.3. Договору тимчасового найму житлового помешкання в адміністративно-господарському приміщенні будівлі гуртожитку від 01.11.2012 року, п.п.1.1;2.1 Положення про учнівський гуртожиток Прилуцького професійного ліцею від 18 травня 2007 року (а.с.31), щодо порядку надання житлової площі й проживання в гуртожитку учнів ліцею, які і забезпечуються першочерговим правом заселення в гуртожиток,а заселення інших громадян допускається тільки на вільні місця на термін, що встановлюється відповідним договором. Таким чином, спірне житлове приміщення, в якому проживає відповідач з дитиною, знаходиться в учнівському гуртожитку і на нього та його мешканців не поширюється дія Закону України від 04.09.2008 року №500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Згідно з частиною 3 статті 1 цього закону сфера його дії поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, Міністерства внутрішніх справ України та державних навчальних закладів. На підставі вищевикладеного, суд висновує, що у позивача виникла виробнича необхідність щодо розірвання вищеназваного Договору тимчасового найму житлового помешкання в адміністративно-господарському приміщенні будівлі гуртожитку від 01.11.2012 року та виселення тимчасових жильців (відповідачів) з гуртожитку, оскільки, у зв"язку з ліквідацією Ладанської філії Прилуцького професійного ліцею, тому суд вважає обгрунтованими і підставними вимоги Прилуцького професійного ліцею щодо виселення відповідачів [PERSON] з донькою [PERSON] із займаних житлових кімнат №№ 216, 217 учнівського гуртожитку по [ADDRESS] як тимчасових мешканців зазначеного жилого приміщення, бо вони (відповідачі) не набули права постійного користування ним, були своєчасно та відповідно до умов Договору тимчасового найму житлового помешкання в адміністративно-господарському приміщенні будівлі гуртожитку від 01.11.2012 року, [PERSON] попереджувалась адміністрацією Ліцею про розіврання цього договору і необхідність виселення. Задовольняючи таким чином позов, за правилами ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає до стягнення з відповідача, а саме, стягнути з [PERSON] на користь державного бюджету 730 грн. 80 коп. недоплаченого судового збору, та на користь Прилуцького професійного ліцею Чернігівської області 487 грн. 20 коп. компенсації сплаченого судового збору.

Outcome: approved