Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Свої вимоги мотивував тим, що з 1987 року працював на підприємствах вугільної промисловості, з 2011 року - на підприємстві відповідача у якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем під землею. Під час виконання трудових обов'язків піддавався впливу шкідливих факторів, в результаті чого 20.11.2012 року йому первинно встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності з 11.09.2012 року у зв'язку з професійним захворюванням хронічне обструктивне захворювання легенів. У зв'язку з чим позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає у фізичних стражданнях, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я й необхідністю постійного лікування, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, неможливість працювати за отриманою професією, виконувати домашню роботи; у моральних стражданнях і переживаннях у зв'язку з неможливістю продовжувати реалізації своїх звичок та захоплювань. Для організації свого життя й життя своєї родини позивачу доводиться докладати додаткові зусилля. Просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди за професійне захворювання у розмірі 30 000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив свого представника. Представник позивача [PERSON] надав заяву, в якій просить вимоги задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти позову де вказав, що позивачем не подано достатніх висновків про спричинення йому моральної шкоди. При працевлаштуванні позивач був проінформований під підпис про умови праці, наявності на робочому місці, де він буде працювати, шкідливих та небезпечних виробничих факторів, які ще не ліквідовані, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, також право на пільги та компенсації за роботу в таких умовах, згідно з діючим законодавством. Зазначив, що висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди також може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або лікарсько-консультативної або медико-соціальної експертної комісії про стрес, який зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва або професійного захворювання або інших наслідків, дані про депресію або інші негативні прояви в стані потерпілого. 10 місяців праці прохідником підземним не могли призвести до 3 групи інвалідності та втрати працездатності за профзахворюванням по професії прохідник. Вважає, що позивачем не вказано, в чому саме полягає фізичний біль та страждання, не доказано змін організації життєдіяльності, не обґрунтований розмір моральних страждань. Просить застосувати тримісячний строк позовної давності, оскільки вважає, що позовні вимоги витікають із трудових правовідносин. У задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з трудовою книжкою позивач працював прохідником на підприємствах вугільної промисловості з повним робочим днем під землею, в тому числі на підприємстві відповідача з 16.11.2011 року по 24.09.2012 року (а.с. 13). Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON] та акту санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта від 18.06.2012 року під час праці прохідником на ВП «Шахта Краснолучська» ДП «Донбасантрацит» він піддавався впливу таких шкідливих факторів: вуглепородний та звичайний пил 163мг/м куб при нормативному значенні 4 мг/м куб, температура повітря 21,8 при нормативному 24, відносна вологість повітря 90 при нормативному 95, шум, мікроклімат, освітлення, важкість трудового процесу, напруга трудового процесу, вібрація (а.с.16-19,24). [PERSON] знаходився на обліку і періодично лікувався у Шахтарській ЦМЛ з приводу ХОЗЛ ІІ ступеня з 2008 року, що підтверджується випискою з амбулаторної карти хворого (а.с.22-23). Відповідно до медичного висновку лікарського-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу № 283/283 від 11.09.2012 року позивачу [PERSON] вперше встановлено професійний характер захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг, легенева недостатність першого - другого ступеня. Протипоказана робота в підземних умовах, умовах впливу пилу, токсичних та подразнюючих речовин, сприятливого мікроклімату, тяжка фізична праця, відповідальною професією вважати професію прохідника, направлено на МСЕК (а.с.20). За результатами огляду МСЕК від 20.11.2012 року, позивачу первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 30% з 11.09.2012 року у зв'язку з професійним захворюванням «хронічне обструктивне захворювання легенів» професія: прохідник, визначено потребу в санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні (а.с.15). Була створена комісія розслідування професійного захворювання, якою складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4, затвердженого 11.10.2012 року, де вказано, що причиною виникнення професійного захворювання визначено перевищення максимально допустимої концентрації вуглепородного пилу та фізичного навантаження, тривалість зосередженого спостереження, можливий ризик до власного життя (а.с.14). 11.09.2012 року складено повідомлення про професійне захворювання [PERSON] (а.с.26). Відповідно до ст.1, 3, 21, 43 ч.4, 46 ч.1 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст.1 ЗУ "Про охорону праці" від 14.10.1992 року охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Відповідно до ст.13 цього закону роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ч.3 ст.153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин механізмів, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Статтею 158 КЗпП України передбачено, що власник зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, засобів механізації та автоматизації виробництв, позитивного досвіду з охорони праці. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або без діями інших осіб. Судом встановлено, що позивач працював на роботах з повним робочим днем під землею на підприємстві відповідача. За період роботи у шкідливих і небезпечних умовах праці у позивача виникло професійне захворювання. 20.11.2012 року, позивачу первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 30% з 11.09.2012 року у зв'язку з професійним захворюванням «хронічне обструктивне захворювання легенів» (а.с.15). Враховуючи викладене, а також сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, що узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що порушено право позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, через що він отримав професійне захворювання. У зв'язку з чим позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає: у фізичних стражданнях, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я й необхідністю постійного лікування, у зв'язку з встановленням йому 30% втрати професійної працездатності, це викликає у нього, спричиняє йому страждання; у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, неможливість працювати, виконувати домашню роботу; у моральних стражданнях у зв'язку неможливістю продовження реалізації своїх звичок та захоплювань. Для організації свого життя й життя своєї родини позивачу доводиться докладати додаткові зусилля. Тому суд вважає, що у позивача є право вимагати відшкодування моральної шкоди, що порушення законних прав позивача призвело його до моральних страждань, його вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на матеріальному законі і знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до діючого законодавства, втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про заподіяння моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення МСЕК для встановлення факту заподіяння моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. З огляду на викладене, суд вважає, що підтвердження факту моральних страждань медичним висновком не є обов'язковим. Судом встановлено, що право позивача на відшкодування шкоди виникло з дня встановлення вперше стійкої втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 30% - висновком МСЕК від 20.11.2012 року, у термін, коли набрав чинності ЗУ №717-У від 23.02.2007р., яким виключені статті ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності", що регламентували порядок відшкодування потерпілим на виробництві моральної шкоди, передбачали відшкодування моральної шкоди ВВД ФСС. Конституційний Суд зазначив, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника (роботодавця). Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з порушенням ЗУ "Про охорону праці" і не застосуванням роботодавцем заходів захисту робітників. За таких обставин необхідно застосувати ст.237-1 КЗпП України, ст.1167, ч.1 ст.1168 ЦК України, які передбачають відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, підстави відповідальності за завдану шкоду та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Тому ДП "Донбасантрацит" є належним відповідачем по даній справі, з нього підлягає стягненню моральна шкода у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача, заподіяного професійним захворюванням. Доводи відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю позовна давність не поширюється. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що були порушені особисті права позивача на життя, на охорону здоров'я. Суд враховує тривалість хвороби позивача, перенесені ним біль та страждання, тяжкість діагнозу, встановлення йому МСЕК уперше 30% втрати професійної працездатності, обмеження у праці та необхідність подальшого лікування. Позивач не має можливості повноцінно займатися фізичною працею, йому приходиться докладати значних зусиль по організації свого життя, його моральні страждання носять тривалий характер. Ті зміни, які наступили у його здоров'ї, житті є значними. Поряд з цим суд приймає до уваги, що позивач тривалий час працював на інших підприємствах вугільної промисловості на професії прохідника (22 роки і 8 місяців), на підприємстві відповідача пропрацював всього 10 місяців і професійне захворювання йому вперше встановлено 20.11.2012 року. Згідно виписки з медичної карти позивач почав хворіти коли працював на інших підприємствах. Необхідно врахувати, що перед встановленням професійного захворювання позивач працював саме у відповідача, що у період роботи у відповідача виникло та встановлено професійне захворювання, що відповідачем складений акт форми П-4, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло в зв'язку з довготривалим багатократним фізичним перенавантаженням. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 30000грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 8500 грн., вказаний розмір відшкодування відповідає характеру і глибині його моральних страждань. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ДП "Донбасантрацит" підлягають стягненню у дохід держави судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved