Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку квартири, виселення з квартири. У судовому засіданні представник позивача Леонов К.Ю. позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що 01.12.2007 між ЗАТ "Планета-Буд" та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати [PERSON] для проживання з правом реєстрації житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] . Строк проживання обмежений строком дії трудового договору між сторонами. Відповідно до п. 2.10 даного договору у випадку розірвання між сторонами трудового договору [PERSON] протягом місяця звільняє надане житло. Постановою Господарського суду м. Києва від 11.02.2014 по справі 50/790-43/173 ЗАТ "Планета-Буд" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Враховуючи те, що відповідач звільнений з займаної ним посади 21.09.2015, однак він та члени його сім`ї добровільно не звільняють приміщення, представник позивача просив суд визнати останніх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття їх з реєстраційного обліку квартири, виселити з квартири. Також представник позивача зазначив, що строки позовної давності по даній справі не є пропущеними, оскільки позов власника майна про усунення перешкод у користуванні даним майном може бути пред`явлений протягом усього часу поки триває порушення права власності. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та суду пояснив, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності при зверненні до суду з вищевказаними вимогами, а тому у задоволенні даних вимог слід відмовити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання була належним чином повідомлена. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не заявляла. Представник третьої особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не заявляв. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, власником квартири [ADDRESS] є закрите акціонерне товариство "Планета-Буд", що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125392578 від 25.05.2018 (а.с. 31). 01.12.2007 між ЗАТ "Планета-Буд" та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати [PERSON] для проживання з правом реєстрації житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] . Строк проживання обмежений строком дії трудового договору між сторонами. Відповідно до п. 2.10 даного договору у випадку розірвання між сторонами трудового договору [PERSON] протягом місяця звільняє надане житло (а.с. 32-34). Постановою Господарського суду м. Києва від 11.02.2014 по справі 50/790-43/173 ЗАТ "Планета-Буд" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 8-21). [PERSON] звільнений з займаної ним посади 21.09.2015, що підтверджується наказом ЗАТ "Планета-Буд" № 1-к/тр (а.с. 93). Відповідно до вимоги арбітражного керуючого Звєздічева М.О. № 02/12/83 від 08.02.2016 останній вимагав негайного зняття [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з реєстрації місця проживання, виселення з квартири [ADDRESS] та підготовки її до передачі ЗАТ "Планета-Буд" (а.с. 36-37). Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ч. 1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Частиною 1 ст. 821 ЦК України встановлено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що трудові відносини між [PERSON] та ЗАТ "Планета-Буд" є припиненими з 21.09.2015, а строк проживання [PERSON] та членів його сім`ї у квартирі [ADDRESS] обмежений строком дії трудового договору,крім того відповідачі добровільно не звільняють вказане житлове приміщення, суд вважає, що позовні вимоги про виселення відповідачів з квартири без надання їм іншого житла підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку квартири є похідними від вимоги про виселення осіб таа власник майна в сиду ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, суд приходить до висновку, що вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку квартири підлягають задоволенню. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 № 5 за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Ствердження представника відповідачів [PERSON] про те, що позивачем при зверненні до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні його майном були пропущені строки позовної давності суд не може покласти в основу рішення, оскільки позовна давність на дані вимоги не поширюється. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Водночас у задоволенні вимог позивача про визнання відповідачів особами, що втратили право користування жилим приміщенням слід відмовити, оскільки відповідачі разом з малолітньою дитиною проживають у вказаній квартирі з дня їх заселення і до теперішнього часу. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги частково задоволені, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати з судового збору у розмірі 3842 грн. в рівних частках з кожного.

Outcome: partial