Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому з уточненням своїх позовних вимог просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу в розмірі 38 400 доларів США, відсотків за вказаним договором, неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань за депозитним договором за період з 01 березня 2014 року по 15 квітня 2015 року в розмірі 15 744 доларів США та 3% річних в розмірі 1 294, 03 доларів США, а також витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, 16 січня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070059764000 "Стандарт", відповідно до якого сума вкладу становить 38 400 доларів США строком до 16 січня 2015 року зі сплатою 10% річних. Починаючи з березня 2014 року відповідач неправомірно зупинив нарахування відсотків на депозитний вклад та заблокував роботу пластикової картки, в зв'язку з чим позивач бажає розірвати договір депозитного вкладу та повернути свої грошові кошти. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що територія АР Крим визначена як тимчасово окупована територія, та відокремлені підрозділи "Приватбанку", що розташовані на окупованій території, позбавлені можливості належним чином здійснювати банківську діяльність, а також обслуговувати договори банківських вкладів та рахунків. Окупаційна влада здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", у зв'язку з чим відповідач не має доступу до договорів клієнтів, платіжних документів. Проти стягнення з них коштів вони заперечують, вважають позовні вимоги до них безпідставними. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…". Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, згідно копії заяви № SAMDNWFD0070059764000 Вклад "Стандарт на 12 міс.", що міститься в матеріалах справи /а.с.12/ 16 січня 2014 року [PERSON] звернувся до відділення ПАТ КБ "Приватбанк" у м. Євпаторія з заявою, відповідно до якої [PERSON] просив оформити депозитний вклад в розмірі 38 400 доларів США строком до 16 січня 2015 року зі сплатою 10% річних. Пунктом 3 зазначеної заяви встановлено, що у разі закінчення строку дії вкладу клієнт не заявив банку про намір забрати свої кошти, вклад автоматично подовжується ще на один строк. Строк вкладу подовжується неодноразово без явки до банку. Пунктом 6 заяви № SAMDNWFD0070059764000 Вклад "Стандарт на 12 міс." передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. Таким чином, умовами договору визначено порядок виплати коштів у тому числі при достроковому розірванні договору. Сторони передбачили, що виключно заявою клієнта оформлюється волевиявлення як щодо небажання продовжити термін дії договору, так і щодо дострокового розірвання договору, наслідком чого є обов'язок банку видати кошти за вкладом. В матеріалах справи міститься лист [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про розірвання договору та повернення банківського вкладу з нарахованими відсотками, однак підтвердження отримання банком зазначеного листа відсутнє, а тому твердження позивача про неодноразове звернення до банку з заявою про розірвання договору та повернення грошових коштів є безпідставним. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували у встановленому законом порядку розмір депозитного вкладу на теперішній час, або його залишок в разі зняття коштів з вкладу та розмір нарахованих відсотків. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суму банківського вкладу, нарахованих відсотків, неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань та 3% річних в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed