Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що перебуває з 17.07.2019 року у шлюбі з відповідачкою, про що Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, зроблено актовий запис №1090. Від данного шлюбу дітей немає. Стверджує, що після п"яти місяців сумісного проживання стосунки з дружиною розладились, спільне життя із відповідачкою не склалось внаслідок різних поглядів на сімейне життя, несумісність характерів. Стосунки між ним та відповідачкою припинились та подальше збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на норми матеріального права, просить суд, шлюб між ним та відповідачкою розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позховних вимог. Проте додала, що в позовній заяві та ухвалі про відкриття провадження від 30.06.2020 року вона вказана як " [PERSON] ", проте в паспорті вона значиться як " [PERSON] ", щоб не виникло розбіжностей при виконанні рішення просить зазначити в рішенні суду її ім"я "[PERSON]". Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за відсутності позивача, оскільки у справі наявні достатні матеріали про його права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи та заслухавши думку відповідача, суд приходить до наступного висновку: Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.ч.1,4 ст. 206 цього ж Кодексу - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено , що 17 липня 2019 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб (а/с.6). Матеріали справи не містять відомостей про те, що сторони підтримують між собою подружні стосунки . Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно із роз`ясненнями п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. На підставі наведеного вище, шлюб між позивачем та відповідачкою слід розірвати.

Outcome: approved