Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2005 року №ROH0GF00000485 у розмірі 18787,46 доларів США, що за курсом 25,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.10.2016 року складає 485 092, 22 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору, яка ухвалою суду від 17 листопада 2016 року залишена без руху з наданням терміну для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви, який не може перевищувати п"яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Однак, ні у встановлений судом строк, та станом на 17 січня 2017 року, [PERSON] вимоги визначені ст.119 ЦПК України не виконав, тому ухвалою суду від 17 січня 2017 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору повернуто позивачеві. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно поданих до суду заперечень просив в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" відмовити. Також зазначив, що згідно повідомлення адресованого [PERSON] про відступлення прав вимоги кредитора за кредитними документами від 23 лютого 2007 року №20.1.3.2/6-811/468, зробленого ПАТ "КБ Приватбанк" згідно п. 2.3.10. кредитного договору № ROH0GF00000485 від 13.07.2005р., вбачається, що між позивачем та компанією "Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанце №1 пі-ел- сі" укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №ROH0GF00000485 від 13.07.2005р., укладеним із [PERSON]. У зв"язку з чим вважає, що ПАТ КБ "Приватбанк" є неналежним позивачем по справі, і він не мав права звернення з даним позовом згідно вимог ч. 3 ст. 3 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], 13 липня 2005 року був укладений кредитний договір №ROH0GF00000485. Пунктом 1.1 Кредитного договору №ROH0GF00000485 від 13 липня 2005 року встановлено, що Банк зобов"язується надати "Позичальникові" кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк до 10.07.2025 року включно, у вигляді невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 24320,00 доларів США (далі - Кредит) на наступні цілі: "Житло в кредит" у сумі 19000,00 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 5320,00 доларів США, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості на Кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору. Період сплати вважати період з "25" по "30" число кожного місяця. Строк повного погашення кредиту 10.07.2025 р. та здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 232,82 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, комісією, а також іншим витратам Банку відповідно до п.п.2.2.9, 4.3. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов"язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов"язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов"язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини 1 та 3 статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 статті 533 ЦК України, якщо в зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-145цс14 від 24.09.2014р., прийнятій в порядку ст.ст. 355, 360-4 ЦПК України, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З матеріалів справи вбачається, що кредит відповідачу надавався саме в іноземній валюті - доларах США та сторонами відповідно кредитного договору від 13 липня 2005 року №ROH0GF00000485 обумовлено повернення кредиту в іноземній валюті. На здійснення валютних операцій ПАТ КБ "Приватбанк" має видану Національним банком України Банківську ліцензію № 22 від 05 жовтня 2011 року. Згідно cт. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач в своїх запереченням посилається на те, що ПАТ КБ "Приватбанк" є неналежним позивачем по справі, і він не мав права звернення з даним позовом згідно вимог ч. 3 ст. 3 ЦПК України, проте суд не може погодитися з такими доводами відповідача виходячи із такого. З оглянутого судом повідомлення позичальникові про відступлення прав вимоги кредитора за кредитним договором, адресованого [PERSON] 23 лютого 2007 року №20.1.3.2/6-811/468, вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк" повідомило [PERSON] про відступлення своїх прав вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки, які укладені між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON]. Право вимоги за Кредитними документами відступлені компанії "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" з 19.02.2007 року. Судом також встановлено, що між "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ- СІ" (у якості Продавця) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (у якості Покупця) укладено Договір викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року, за яким ПАТ КБ "Приватбанк" перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за Кредитним договором №ROH0GF00000485 від 13.07.2005р., укладеним із [PERSON]( а.с.53-75) Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що на момент подання позову до суду, а саме 17 жовтня 2016 року, ПАТ КБ "Приватбанк" є належним позивачем у справі. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов"язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Відповідач умови договору не виконував, у зв"язку з чим, станом на 11.10.2016 року, має заборгованість у розмірі 18787,46 доларів США, що за курсом НБУ від 11.10.2016 року становить 485092,22 грн. Оскільки розрахунок заборгованості проведений позивачем у відповідності до умов договору, він приймається судом до уваги. Заборгованість [PERSON], складається з: 15043,62 доларів США - заборгованість за кредитом, 3166,38 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 577,46 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредиту. Враховуючи те, що [PERSON] порушив зобов"язання перед банком, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку кредитну заборгованість. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають також стягненню з відповідача на користь позивача 7276,38 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved