Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначав, що відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 09.12.2015 року він купив та прийняв у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1032 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Клочків. У зв'язку з вказаними обставинами позивачем у 15.12. 2015 року було направлено на ім'я колишнього власника вказаного будинку [PERSON] письмову вимогу про звільнення у добровільному порядку вказаного будинку та вивезення з нього рухомого майна, і вказана вимога була отримана [PERSON] 22.12.2015 року, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте, як вказує позивач у позовній заяві, відповідачі у добровільному порядку вказаний будинок не звільнили. Після уточнення вимог заявленого позову (а.с.53-68,137-138, том 1) позивач просив: визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що самоправно займають житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку на якій розташований даний будинок; усунути перешкоди у користуванні вказаним нерухомим майном шляхом позбавлення відповідачів права користування даним майном; зобов'язати відповідачів звільнити житловий будинок та земельну ділянку шляхом вивезення із будинку всього належного їм рухомого майна; виселити відповідачів із безпідставно зайнятого ними вказаного нерухомого майна; стягнути на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку 73 260 грн. за безпідставне користування ними нерухомим майном, яке належить на праві власності позивачу, за період з лютого по жовтень 2016 року. Вказана сума зазначена позивачем, як він стверджує у позовній заяві, на підставі звіту ФОП [PERSON] про оцінку орендної плати за житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні належним [PERSON] житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельною ділянкою площею 0,1032 га, кадастровий номер [NUMBER] зі сторони [PERSON], [PERSON], [PERSON], шляхом позбавлення їх права користування цим майном. Зобов'язано [PERSON], [PERSON], [PERSON] звільнити житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянкою площею 0,1032 га, кадастровий номер [NUMBER], шляхом вивезення з нього всього належного їм рухомого майна. Судом виселено без надання іншого житлового приміщення із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] 73 260 грн. матеріальної шкоди. Стягнуто із [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовий збір в розмірі 768 грн. 27 коп. з кожного на користь [PERSON] У додатковому рішенні Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.04.2017 року судом усунуто недолік резолютивної частини рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року, а саме, у резолютивній частині вказаного рішення судом зазначено, які саме позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а у задоволенні іншої частини вимог заявленого позову-відмовлено. Також додатковим рішенням від 20.04.2017 року суд провів розподіл судових витрат між сторонами, стягнувши із [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовий збір у розмірі 1897 грн. 80 коп. з кожного на користь [PERSON] В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року, оскільки воно ухвалено судом із порушенням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції безпідставно розглянув дану цивільну справу 21.02.2017 року у відсутності [PERSON], не прийнявши до уваги його заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням [PERSON] у відрядженні. Доводи апеляційної скарги вказують, що при розгляді даної справи судом першої інстанції не було дотримано принципу змагальності сторін, відповідно до статті 10 ЦПК України, оскільки [PERSON] не надавав суду своїх пояснень по суті вимог заявленого позову при розгляді справи 21.02.2017 року. За даних обставин доводи апеляційної скарги стверджують, що при розгляді даної справи по суті судом першої інстанції фактично було враховано позицію позивача та третьої особи. Також [PERSON] зазначає, що він не має жодного відношення до спірного будинку, оскільки є зареєстрованим за іншою адресою. При цьому [PERSON] вказує, що у зв'язку із роботою він кожного дня буває у с.Клочків, і самостійно отримує поштові відправлення у поштовому відділенні №15528, а у разі його відсутності поштар доставляє кореспонденцію за адресою проживання матері його колишньої дружини- [PERSON].: [ADDRESS], з якою він після розлучення із [PERSON] залишився у доброзичливих відносинах. За даних обставин [PERSON] вважає безпідставним задоволення судом першої інстанції позовних вимог [PERSON] до нього. Доводи апеляційної скарги також стверджують, що всупереч приписам статті 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року не зазначено висновку суду про задоволення або відмову в позові повністю чи частково. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.04.2017 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції із порушенням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції безпідставно розглянув дану цивільну справу за наявності факту несплати позивачем судового збору не в повному розмірі, не застосувавши при цьому положень статей 119, 121 ЦПК України. [PERSON] стверджує, що при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення судом першої інстанції не дотримані положення статті 220 ЦПК України, оскільки додатковим рішенням на користь позивача в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат стягнуто суму судового збору, яка була сплачена позивачем на користь держави вже після ухвалення судом першої інстанції рішення від 21.02.2017 року. За даних обставин [PERSON] зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вирішив питання про розподіл судових витрат на підставі додатково поданих позивачем доказів про розмір та склад судових витрат, які були ним понесені після ухвалення судом першої інстанції рішення від 21.02.2017 року. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] у зв'язку з її необгрунтованістю, залишивши без змін рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року, яке ухвалено судом на підставі норм права, які регулюють спірні правовідносини. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] на додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.04.2017 року [PERSON] просить її відхилити у зв'язку із безпідставністю, залишивши без змін додаткове рішення суду першої інстанції від 20.04.2017 року, яке ухвалено судом із дотриманням норм права. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року ПАТ ''Банк ''Богуслав'' просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] у зв'язку з її безпідставністю, залишивши без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року, яке ухвалено судом на підставі норм закону. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] на додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.04.2017 року ПАТ ''Банк ''Богуслав'' просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] у зв'язку з її необгрунтованістю, залишивши без змін додаткове рішення суду першої інстанції від 20.04.2017 року, яке ухвалено судом на підставі статті 220 ЦПК України. В судове засідання апеляційного суду [PERSON], [PERSON], [PERSON], її представник - адвокат Олійник С.А. (після проголошеної судом перерви у розгляді справи - 07.09.2017 року), належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.155, 156, 159, 179, том 2), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу [PERSON] необхідно відхилити, апеляційну скаргу [PERSON] - задовольнити частково. За даних обставин рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року необхідно залишити без змін в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] Додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.04.2017 року в частині розподілу судових витрат між сторонами необхідно скасувати, стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь держави по 1641 грн.71 коп. судового збору з кожного. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що у власності [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку, нотаріально посвідченого 23.05.2012 року за реєстровим №1462 та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 23.05.2012 року і нотаріально посвідченого договору про внесення змін до договору дарування житлового будинку 28.05.2012 року за реєстровим №1506, перебував будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, який було укладено між ПАТ ''Банк''Богуслав'' та [PERSON] 30.05.2012 року (із змінами та доповненнями), [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений 30.05.2012 року Петрушиною Л.М., приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області за реєстраційним номером 1521, із змінами і доповненнями, за умовами якого в іпотеку було передано житловий будинок ''А-2'' з надвірними будівлями: сарай ''Б-І'' стіни з цегли площею 5,4 кв.м, вбиральня ''б-І'' стіни з цегли, гараж ''Г-І'' стіни з цегли площею 56,3 кв.м, колодязь ''К І '' із металевих труб, загальна площа - 301,6 кв.м, житлова площа - 109,9 кв.м та земельна ділянка, площею - 0,1032 гектарів, кадастровий номер:[NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним укладеним кредитним договором, ПАТ''Банк''Богуслав'' 09.12.2015 року було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки (а.с.5-8, том 1). Зокрема, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.12.2015 року (а.с.5-6,том1), ПАТ"Банк''Богуслав", що є іпотекодержателем за договором іпотеки, посвідченим 30.05.2012 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Петрушиною Л.М., приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області, за реєстраційним номером 1521, із змінами та доповненнями до нього, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання іпотекодержателю права на продаж від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю в порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку", з усіма повноваженнями, необхідними для здійснення продажу предмета іпотеки, іпотекодавцем за яким є [PERSON], та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.12.2015 року (а.с.7-8,том 1), ПАТ "Банк ''Богуслав", що є іпотекодержателем за договором іпотеки, посвідченим 30.05.2012 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Петрушиною Л.М. за реєстраційним номером 1521, зі змінами та доповненнями до нього, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання іпотекодержателю права на продаж від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю в порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку", з усіма повноваженнями, необхідними для здійснення продажу предмета іпотеки, іпотекодавцем за яким є [PERSON], та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки площею - 0,1032 га, кадастровий номер:[NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Чернігівській район, с.Клочків та належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу,посвідченого нотаріально, 23.05.2012 року за реєстровим номером 1464, зареєстрованим у Державному реєстрі правочинів 23.05.2012 року. Як вбачається із Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, власником вказаного нерухомого майна являється [PERSON] Дата державної реєстрації: 09.12.2015 рік (а.с.9,10, том 1, а.с.181,том 2). Частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції виходив з приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, а саме, положень статей: 317,321,390,391 ЦК України та фактичних обставин справи, зокрема, тих обставин, що позивач [PERSON],являючись власником вищезазначеного нерухомого майна, позбавлений можливості ним користуватися та розпоряджатися з причини того, що відповідачі у добровільному порядку не звільняють вказаний житловий будинок. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.12-14, том 1), 15.12.2015 року позивач, як новий власник будинку [ADDRESS], звертався до [PERSON] із письмовою вимогою щодо добровільного звільнення вказаного житлового будинку та вивезення з нього рухомого майна. Вказана вимога була отримана 22.12.2015 року [PERSON] (а.с.13,14, том 1), проте, станом на час судового розгляду даної справи вказаний будинок відповідачами не звільнено. При вирішенні вимог заявленого позову по суті судом першої інстанції було прийнято до уваги також ті обставини, що судові повістки в судові засідання суду першої інстанції за адресою:[ADDRESS] отримували [PERSON] (а.с.23, 38, 122, том 1) та [PERSON] (а.с.131,151, том 1). Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачі на час судового розгляду даної справи не звільнили житловий будинок за вказаною адресою, який належить на праві власності [PERSON] Як зазначено у рішенні суду першої інстанції від 21.02.2017 року, перешкоди, які відповідачі чинять позивачу щодо користування нерухомим майном, яке належить йому на праві власності, необхідно усунути у спосіб, визначений позивачем у вимогах заявленого позову. А саме, суд першої інстанції вважав за необхідне позбавити відповідачів права користування вказаним нерухомим майном, зобов'язавши їх при цьому вивезти із зазначеного житлового будинку все належне їм рухоме майно, а також виселити відповідачів із зайнятого без належних правових підстав житлового приміщення, власником якого являється позивач. З врахуванням звіту ФОП [PERSON] про оцінку орендної плати за житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.69-103,том1), на дані якого посилався позивач у обґрунтування вимог заявленого позову, та на підставі статті 390 ЦК України суд першої інстанції вважав також за необхідне стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача 73 260 грн. за хронологічний період з лютого по жовтень 2016 року. З рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року не погодився відповідач [PERSON], звернувшись з апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції. Оскільки іншими особами, які беруть участь у справі, апеляційні скарги на вказане рішення суду першої інстанції до апеляційного суду не подавались, то за даних обставин та на підставі приписів статей: 292, 303 ЦПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року в частині вирішення судом позовних вимог [PERSON], заявлених до відповідача [PERSON] Доводи апеляційної скарги [PERSON] зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано розглянув вказану цивільну справу у його відсутності, не взявши до уваги заяву [PERSON] про відкладення розгляду справи 21.02.2017 року у зв'язку з його перебуванням у відрядженні, чим було порушено принцип змагальності сторін. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року, з наступних підстав. Дана цивільна справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з липня 2016 року. Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року, розглядаючи дану цивільну справу у відсутності відповідача [PERSON], суд зазначив, що відповідачі в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, неодноразово викликались в судові засідання раніше, але жодного разу до суду не з'явились, представників не направили, заперечень щодо позову не надіслали. Судом першої інстанції у рішенні також зазначено, що від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням його у відрядженні, проте, суд не визнав вказану обставину поважною причиною неявки в судове засідання, оскільки про дату та час судового засідання [PERSON] був повідомлений 28.01.2017 року (а.с.182, том 1), а у відрядження його направлено 20.02.2017 року без обґрунтування того, що у дане відрядження можуть бути направлені інші представники КП ''Добробут'', в якому [PERSON] працює на посаді директора. Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що судове засідання розгляду даної цивільної справи є восьмим, і в жодне судове засідання [PERSON] не з'явився, тому за даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. Необхідно зазначити, що за даних обставин розгляд справи судом першої інстанції у відсутності відповідача [PERSON], належним чином повідомленого про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.182, том 1), не суперечить приписам статті 169 ЦПК України, яка регламентує наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі. Доводи апеляційної скарги [PERSON] стверджують, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги заявленого позову щодо нього, оскільки він не має жодного відношення до будинку в [ADDRESS], оскільки є зареєстрованим в [ADDRESS]. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року, з наступних підстав. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду від 21.02.2017 року, при вирішенні вимог заявленого позову по суті щодо [PERSON], судом першої інстанції було прийнято до уваги ті обставини, що матеріали справи містять дані про отримання рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, а саме, судових повісток в судові засідання суду першої інстанції [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.131,151, том 1). Крім того, звертаючись до суду із клопотанням про відкладення розгляду вказаної цивільної справи у зв'язку із хворобою (а.с.106-107, том 2), [PERSON] було представлено суду довідку від 28.07.2017 року №8 (а.с.108, том 2), видану Седнівською лікарською амбулаторією загальної практики сімейної медицини наступного змісту:''Довідка видана [PERSON], 1954 року народження, проживаючому [ADDRESS], про те, що він дійсно хворіє і перебуває під наглядом лікаря ''. Матеріали даної цивільної справи також містять відповідь на ім'я [PERSON] Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 08.11.2016 року №03-08/229 (а.с.173,том2), з якої вбачається, що 03.11.2016 року було проведено обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] Чернігівського району та області, під час якого було встановлено, що у вказаному будинку на дату обстеження проживають без реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] Як вбачається із акту обстеження вказаного домогосподарства від 03.11.2016 року (а.с.174, том 2), затвердженого сільським головою В.П. Краснопільським, комісією було проведено обстеження домогосподарства по [ADDRESS], і комісією було встановлено, що станом на 03.11.2016 року у вказаному будинку проживають [PERSON] та [PERSON] У доводах апеляційної скарги [PERSON] стверджує, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року не відповідає вимогам статті 215 ЦПК України, оскільки вона не містить висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року, з наступних підстав. Як вбачається із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року (а.с.196-199, том 1), вона містить в собі висновок суду про часткове задоволення вимог заявленого позову, із зазначенням судом, в якій саме частині позовні вимоги [PERSON] судом задоволено, і в якій саме частині судом відмовлено у задоволенні вимог заявленого позову, з посиланням на приписи норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Резолютивна частини рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року не містить висновку суду про часткове задоволення позовних вимог. В порядку приписів статті 220 ЦПК України судом першої інстанції 20.04.2017 року було ухвалено додаткове рішення (а.с.249-251, том 1), яким було усунуто недолік резолютивної частини рішення суду від 21.02.2017 року, а саме, у резолютивній частині вказаного рішення судом зазначено, які саме позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а у задоволенні іншої частини вимог заявленого позову - відмовлено. Приймаючи до уваги наведене, а також приписи ч.3 статті 309, статті 220 ЦПК України, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову до [PERSON] не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення у вказаній частині, оскільки ним, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено належних та допустимих доказів у розумінні статей 58,59 ЦПК України на спростування висновків суду першої інстанції. Відповідно до ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року залишити без змін в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] Іншими особами, які беруть участь у справі, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року до апеляційного суду не подавались, тому за даних обставин та на підставі приписів статей: 292, 303 ЦПК України апеляційним судом переглянуто рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року на підставі поданої апеляційної скарги [PERSON], а саме, в частині вирішення судом позовних вимог [PERSON], заявлених до відповідача [PERSON] В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо невідповідності висновків додаткового рішення суду першої інстанції від 20.04.2017 року нормам цивільного процесуального права, в частині розподілу судових витрат. Зокрема, як вбачається із матеріалів справи (а.с.241, том 1), позивачем після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній цивільній справі від 21.02.2017 року, було сплачено згідно квитанції №0.0.748955977.1 від 19.04.2017 року судовий збір у сумі 5 512 грн. Як вбачається із письмового клопотання позивача, адресованого суду першої інстанції (а.с.237-240, том 1), вказана сума судового збору сплачена позивачем в рахунок сплати у повному обсязі судового збору за подання позовної заяви. При ухваленні додаткового рішення від 20.04.2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки питання про розподіл судових витрат між сторонами рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року вирішено не в повному обсязі, то на користь [PERSON] підлягає стягненню з [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовий збір у розмірі 1897, 80 грн. з кожного. Заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги [PERSON] відносно того, що вказаний висновок додаткового рішення суду першої інстанції від 20.04.2017 року не узгоджується із положеннями норм цивільного процесуального права. А саме, виходячи із правового аналізу п.4 ч.1 статті 220 ЦПК України, а також приймаючи до уваги роз'яснення п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 ''Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах'' (із змінами), питання про розподіл судових витрат вирішується судом одночасно із ухваленням рішення суду. У мотивувальній частині рішення суд визначає склад цих витрат та як вони розподіляються між сторонами. У резолютивній частині рішення зазначається хто і на чию користь сплачує вказані судові витрати. Додаткове рішення може бути ухвалене і тоді, коли суд вирішив питання про розподіл судових витрат лише частково. Разом з тим, додаткове рішення не може бути ухвалено на підставі додатково поданих після ухвалення рішення доказів про розмір та склад судових витрат. Додаткові документи про розмір та склад судових витрат, подані суду після ухвалення рішення у справі, не можуть бути включені до складу судових витрат. Якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу вказаних судових витрат ухвалюватись не може, і у задоволенні такої заяви має бути відмовлено. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити частково, додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.04.2017 року скасувати в частині розподілу судових витрат між сторонами, а саме, в частині стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] судового збору у розмірі 1897,80 грн. з кожного на користь [PERSON] За даних обставин, приймаючи до уваги приписи норм права, які регламентують розподіл судових витрат між сторонами, часткове задоволення судом першої інстанції вимог заявленого позову, а також ту обставину, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовий збір у розмірі 768,27 грн. з кожного на користь [PERSON], апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовий збір на користь держави по 1641 грн. 71 коп. з кожного. Розрахунок вказаної суми є наступним: 4925 грн. 13 коп. - розмір недоплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції : 3 = 1641 грн.71 коп. Доводи апеляційної скарги [PERSON] відносно того, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до позовної заяви [PERSON] положення статей 119, 121 ЦПК України за наявності факту сплати позивачем судового збору за її подання у неповному розмірі, не можуть бути підставою для застосування вказаних статей на стадії апеляційного перегляду ухвалених по даній справі судом першої інстанції рішень, виходячи із приписів статті 297 ЦПК України.

Outcome: partial