Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із позовом до відділу освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради про відмову нарахувати і виплатити у встановлений законом строк всі належні суми при звільненні та стягнення в зв"язку з цим зазначених сум та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 31 серпня 2018 року він був звільнений з посади вчителя класів працюючої молоді при Лохвицькій гімназії №1 в зв`язку з її закриттям. По даний час не нараховані і не виплачені суми, належні при звільненні, а саме: щорічна винагорода (премія) за 8 місяців 2018 року в сумі 1433,00 грн; відпускні за частину липня і серпень 2018 року (5 днів) в сумі 1465,65 грн. Окрім того, при нарахуванні і виплаті вихідної допомоги незаконно проведені відрахування в сумі 654,91 грн. Такі дії відповідача є порушенням чинного законодавства про оплату праці, права на своєчасний і повний розрахунок з працівником при його звільненні, а саме: про нараховані суми належні йому при звільненні, відповідач письмово не повідомив перед виплатою зазначених сум, що є порушенням ч. 1 ст.116 Кодексу Законів про працю України. Вихідна допомога була виплачена із запізненням на 3 (три) дні, а відшкодування за порушення строку виплати - 02 жовтня 2018 року, фактично через місяць. В доданих до відповіді від 02.10.2018 року розрахункових листах не були вказані суми щорічної винагороди за 8 місяців 2018 року та суми відпускних за 5 днів. Звертався до директора Лохвицької гімназії № 1 [PERSON] з питанням, чому не виплачена щорічна винагорода за 8 місяців 2018 року. У відповіді було повідомлено, що премії вчителям Лохвицької гімназії № 1 розподіляє відділ освіти Виконкому Лохвицької міської ради. У свій відповіді від 01.04.2019 року на його звернення начальник відділу освіти Заїка Т.В. повідомила, що у 2018 році працівникам загальноосвітніх навчальних закладів Лохвицької ОТГ премії не виплачувалось. Це був обман, бо вчителі, колеги по роботі, одержали щорічну премію у розмірі одномісячного заробітку. 12 червня 2019 року він повторно звертався до начальника відділу освіти Заїки Т.В. з клопотанням, де просив невідкладно провести виплату незаконно відрахованих коштів при виплаті вихідної допомоги, а також добровільно виплатити відшкодування, що передбачені ст. 117 КЗпП України. Тільки після втручання голови міської ради 05 липня 2019 року йому була надана відповідь, яка є необгрунтованою відмовою у виплаті належних сум при звільненні. По факту відмови у виплаті щорічної винагороди за 8 місяців 2018 року, відповідач в основу відмови ставить сам факт його звільнення, вказує, що при звільненні працівник втрачає право на одержання такої винагороди, так як він був звільнений в серпні 2018 року. Нормативно-правовим актом виступає «Положення про надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам», реквізити якого невідомі. Відповідач порушив ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про освіту», де зазначено, що різні положення, методичні листи не можуть встановлювати правові норми. Маніпуляції відповідача з ст. 116 КЗпП України створили колізію, а саме ч. 1 ст.116 КЗпП України зобов`язує власника виплатити всі суми при звільненні, відповідач не виплачує щорічну винагороду за 8 місяців 2018 року по причині його звільнення. Відмова в нарахуванні і виплаті щорічної винагороди за 8 місяців 2018 року є необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню. Щодо факту відмови нарахувати і виплатити відпускні за частину липня і серпень 2018 року (5 днів). З відпустки за 2017-2018 роки він вийшов на роботу 18 липня 2018 року. 24 липня 2018 року він одержав заробітну плату в сумі 714,64 грн, а в серпні - 1867,50 грн. Вказані суми не могли бути враховані при нарахуванні відпускних за відпрацьований період у 2018 році, а це означає, що відповідач зобов`язаний оплатити відпустку, яку він заробив за частину липня і серпень 2018р. Той факт, що зазначений період відпустки був врахований і оплачений не підтверджений доказам, а саме даними бухгалтерського обліку. Тому відмова у виплаті відпускних за частину липня і серпень 2018 року є протиправною і підлягає скасуванню. Щодо факту відмови повернути незаконно проведені відрахування з вихідної допомоги. Відповідач посилається на Податковий кодекс України, стверджуючи, що вихідна допомога включається до загального оподаткованого доходу платника податку на доходи фізичних осіб, а також вихідна допомога підлягає обкладенню військовим збором на загальних підставах. При цьому не вказує реквізитів документу: статті, розділу, сторінки тощо (ситуація, що подібна до вказаної в пункті першому даної заяви). Вважає відмову повернути йому 614,91 грн., що незаконно відраховані з вихідної допомоги, є грубим порушенням ст. 129 КЗпП України і підлягає скасуванню та обов`язковій виплаті. Відповідач не оспорює розміру належних йому при звільненні сум. У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач зобов`язаний йому виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Його середній заробіток становить 1433,00 грн. плюс відпускні за 5 днів липня і серпень 2018р. в сумі 1465,65 грн., разом 2898,65 грн. Строк затримки виплати суми 2898,65 грн. обчислюється з вересня 2018 року по 05 липня 2019 р., коли стало відомо про відмову відповідача від виплати щорічної винагороди і відпустки за частину липня и серпень 2018 року (5 днів), що складає 10 місяців. Вважає, що саме сума 2898,65х10=28986,50 грн. підлягає відшкодуванню, що передбачено ст. 117 КЗпП України. Тому вся сума позову буде дорівнювати: щорічна винагорода 1433,00 грн. + відпускні 1465,65 грн. + 654,91 грн. незаконно нарахованих відрахувань + 28 986,50 грн відшкодування за 10 місяців затримки виплати належних йому сум при звільненні, разом 31438,06 грн. Тому позивач просить суд визнати неправомірною і протизаконною відмову відповідача про нарахування і виплату щорічної винагороди за 8 місяців 2018 року, відпускних за період з частини липня і серпень місяці 2018 року (5 днів) та поверненню незаконно відрахованих сум з вихідної допомоги. Стягнути з відповідача: щорічну винагороду за 8 місяців 2018 року в сумі 1433,00 грн. Відпускні за частину липня і серпень місяць 2018 року (5 днів) в сумі 1465,66 грн. Незаконні відрахування з вихідної допомоги в сумі 654,19 грн. Відшкодування за затримку виплати заробітної плати за період з вересня 2018 року по 05.07.2019 року (10 місяців в розмірі 28986,50 грн.) Зазначені суми виплатити одночасно і в повному обсязі. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с.26-29), в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що на підставі наказу директора Лохвицької гімназії від 31.08.2018 року № 66 був звільнений [PERSON] , на момент звільнення у відповідності до ст. 44 КЗпП України йому була нарахована вихідна допомога в розмірі середньомісячного окладу 2149 грн. 59 коп. (включаючи всі утримання), проте фактично вихідна допомога була отримана позивачем 04.09.2018р. Вихідна допомога розраховувалась відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. 01.10.2018 року [PERSON] була нарахована та виплачена виплата за час затримки (три дні) виплати вихідної допомоги в сумі 293 грн. 10 коп. (включаючи всі утримання). Ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18% бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих), у т.ч., але не виключно, у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (п. 167.1 Податкового кодексу України). Відповідно до п.п. 14.1.48 ПКУ заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Винятки щодо невключення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходів (визначені ст. 165 ПКУ), не поширюються на виплату заробітної плати, грошової (вихідної) допомоги при звільненні. Тобто, вихідна допомога у зв`язку із звільненням працівника, оподатковується ПДФО за ставкою 18 %. Відповідно до п.п. 1.2 та 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ розмір вихідної допомоги при звільненні підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%. [PERSON] було нараховано вихідну допомогу та виплату за її затримку на загальну суму 2442 грн. 69 коп. з яких у відповідності до ПК України здійснено податкові утримання у сумі - 634 грн. 91 коп. На підставі заяви [PERSON] та відповідно до наказу директора Лохвицької гімназії № 1 від 16.05.2018р. № 15а, [PERSON] перебував у щорічній основній відпустці з 01.06.2018 р. по 27.07.2018 р. терміном - 56 днів за відпрацьований період з 01.09.2017р. по 31.08.2018р., тобто по момент звільнення 31.08.2018 року. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Фактично вихідна допомога була отримана позивачем 04.09.2018р., що підтверджується випискою з банку. Відповідно до п. 3 «Порядку надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків» затвердженого Постановою КМУ від 05.06.2000 року № 898 - щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків надається відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу чи методичної установи за погодженням з профспілковим комітетом. Відповідно до Положення про надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків від 01.09.2018 року, яке поширюється на працівників навчальних закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти Лохвицької міської ради - щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам надається за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків за умови досягнення ними успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні учнівської молоді, методичному забезпеченні, відсутність порушень виконавчої і трудової дисципліни, здійснюється в межах загальних коштів, передбачених кошторисом на оплату праці, та виплачується наприкінці календарного року. Після звільнення з посади педагогічний працівник втрачає право на отримання щорічної грошової винагороди. Наказ про виплату щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам закладів освіти міської ради у 2018 році був виданий 14.12.2018р., тобто на момент коли [PERSON] був звільнений і не перебував у трудових відносинах з Гімназією № 1. Позивач надав відповідь на відзив в якому вказав ( а.с. 44-46), що відповідач при підготовці відзиву на позовну заяву знехтував вимогами п.п. 3,4,5 ст.178 ЦПК України, що є порушенням законодавства про цивільне судочинство (підстава: ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У відзиві відсутня правова оцінка обставин, що викладені у позовній заяві (помилкові чи непомилкові), посилання на правові акти відсутні. Додані до відзиву докази викликають сумнів у їх достовірності і правдивості. Зокрема, таким є "Положення про надання щорічної грошової винагороди працівникам ... За сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків". Строк чинності зазначеного Положення настав з 01 вересня 2018 року, коли він вже не перебував у трудових відносинах з відповідачем. Окрім того, відповідач грубо порушив «Порядок надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків», що затверджено постановою Кабміну України 05.06.2000 р. № 898, перебравши на себе право видавати щорічну грошову винагороду педагогічним працівникам (п.4 Порядку це право надав керівникам навчальних закладів). Невиплату грошової винагороди за 8 місяців 2018 року, відпускних, середньої місячної зарплати за період затримки виплати зазначених сум відповідач приєднав до вихідної допомоги і робить висновок, що враховуючи, що фактично вихідна допомога була отримана позивачем 04.09.2018року, то перебіг терміну позовної давності стік ще 04.12.2018р. Така думка відповідача легко спростовується, бо в позовній заяві він не заявляв жодних вимог до виплати вихідної допомоги, бо відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України дає йому право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Сфальсифікованим є період його відпустки за 2018 рік. Період з 01.06.2018 по 31.08.2018 рік складає 92 дні, згідно поданої ним заяви про відпустку він використав 56 днів, решту днів (частину червня і серпень 2018 року він працював, що підтверджено документально витягом з Приватбанку про отриману зарплату у зазначений період). Отже, по закону йому потрібна компенсація за 5 днів відпуски. Відповідач уникає у відзиві заперечувати той факт, що необхідним доказом реальності використання відпуски є табель нарахування відпускних. Посилання відповідача, що в ст. 165 Податкового кодексу України вихідна допомога не внесена до переліку грошових виплат, на які не накладаються податки, а тому податок з його вихідної допомоги є законним, є припущенням, а не доказом. Просить суд розглянути і врахувати під час розгляду справи по суті викладені у відповіді на відзив відповідача його висновки і заперечення. Зазначені у позовній заяві вимоги до відповідача підтверджує. Позовну вимогу п.3.4 подає в уточненій редакції. Щомісячну середню зарплату виплатити за весь час затримки по день фактичного розрахунку за формулою (1433,00 винагорода плюс 1465,65 відпускні) помножену на число місяців затримки. Також позивачем 18.11.2019 року була подана заява про збільшення розміру позовних вимог (а.с.48), а саме: зобов"язати відділ освіти виконкому Лохвицької міської ради відшкодувати завдану неправомірними діями моральну шкоду, достатньою вважає буде сума 15 (п"ятнадцять) тисяч гривень. Представник відповідача подав відзив на позовну вимогу [PERSON] (а.с.54-56) про відшкодування завданої неправомірними діями моральної шкоди в сумі 15 000, 00 грн., в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що на підставі заяви [PERSON] та відповідно до наказу директора Лохвицької гімназії №1 від 16.05.2018р. № 15а - [PERSON] перебував у щорічній основній відпустці з 01.06.2018р. по 27.07.2018р. терміном - 56 днів за відпрацьований період з 01.09.2017р. по 31.08.2018р., тобто по момент звільнення 31.08.2018р. та йому були нараховані та виплачені відповідні виплати, (розрахунок відпускних та табель робочого часу додається). Відповідно до п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100 «Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки». У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Представник відповідача зазначає, що позивач не надав жодних доказів та/або пояснень яким саме чином дії відповідача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач подав обґрунтування позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні ( а.с.70), в якому вказав, що після утворення ОТГ 15 лютого, він звернувся у відділ освіти виконкому Лохвицької міської ради із заявою про невідповідність рішення директора гімназії № 1 [PERSON] чинному законодавству про освіту, де в п. 3 Заяви просив надати інформацію про виконання відділом освіти ст. 26 ЗУ «Про загальну середню освіту» в редакції Прикінцевих положень ЗУ «Про освіту» (заборона перебувати на посаді керівника навчального закладу більше двох строків, тобто 12 років). Відповіді не отримав. Організовується комісія по перевірці явки учнів заочників на консультації. За результатами цієї перевірки міськрада 15 березня 2019 року приймає рішення про закриття класів працюючої молоді з 31.08.2018 року. З самого початку призначення його на посаду вчителя математики класів працюючої молоді ( 15.01.1997 року) і по день звільнення ( 31.08.2018 року), а це 21 рік керівником гімназії порушувався трудовий договір шляхом одностороннього відбирання годин математики. Це змушувало його звертатись в суд за захистом трудових прав. Суд відбувся 8 квітня 2014 року, рішенням якого було повернуто йому незаконно відібрані години і стягнено з власника 4 000,00 грн. Другий суд відкрив провадження справи про порушення права на своєчасний розрахунок з ним при звільненні ( в стадії розгляду). Наведені факти незаконних дій відділу освіти та підпорядкованої йому юридичної особи Лохвицької гімназії № 1 приводили до душевних переживань, емоційних і нервових перенапружень, порушення нормальних відносин, зв"язків з оточуючими колегами по роботі, в сім"ї, викликало моральні страждання і вимагало, якщо врахувати його вік, значних додаткових зусиль для організації свого життя ( в даний час перебуває на Д обліку в Лохвицькому ЦПМСД, ризик 4, довідка ЛКК № 556 від 04.11.2019 року). Для відшкодування завданої моральної шкоди вважає достатньою буде сума в 15 тисяч гривень, якщо врахувати, що з 07.12.2019 року по 17.12.2019 року перебував в Лохвицькій районній лікарні ( довідка № 1995/03-03 від 17.12.2019 року). 02.03.2020 року позивач надав суду Перелік і величину невиплачених сум належних працівникові [PERSON] при звільненні та просив стягнути з відповідача: щорічну грошову винагороду педагогічним працівникам за 8 місяців 2018 року в сумі 1433, 00 грн., компенсацію за невикористані 5 днів відпустки за частину червня і серпень 2018 року в сумі 977, 10 грн., незаконно нарахований і взятий податок з вихідної допомоги в сумі 614, 91 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 43 381,80 грн., моральну шкоду в сумі 15 000, 00 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позовних вимогах позивача відмовити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що у позові слід відмовити в зв`язку з наступним. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України). У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] прийнято на роботу вчителем математики класів прцюючої молоді з 15 січня 1997 року, підстава: заява [PERSON] , що підтверджується копією наказу № 4 від 15 січня 1997 року «Про призначення [PERSON] » (а.с. 121). Згідно копії наказу від 31.08.2018 року № 66 про звільнення [PERSON] вбачається, що [PERSON] звільнено з посади вчителя математики класів працюючої молоді в зв"язку закриттям класів працюючої молоді згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та п. 6 ст. 36 КЗпП України з виплатою згідно ст. 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку ( а.с.5). З листа відділу освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради Лохвицького району Полтавської області від 02.10.2018 року № 01-2-/392 встановлено, що відповідно до ст. 116 КЗпП України бухгалтерією Відділу освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради, було проведено розрахунок та здійснено нарахування та виплату коштів у розмірі 2149, 59 грн. при звільненні. У зв"язку з затримкою виплати розрахунку на 3 (три) календарні дні, відповідно до ст. 117 КЗпП України, [PERSON] було здійснено перерахунок та виплату коштів у сумі 293,10 грн. (а.с.6-8). Згідно виписок АТ КБ "ПРИВАТБАНК" встановлено, що [PERSON] отримав 04.09.2018 року вихідну допомогу в розмірі 1571,84 грн. та 02.10.2018 року отримав відшкодування за час затримки (три дні) виплати вихідної допомоги в сумі 235,94 грн. (а.с.10). Згідно відповіді Відділу освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 01.04.2019 року № 01-21/187 наданої [PERSON] на скаргу від 25.03.2019 року, встановлено, що у 2018 році працівникам загальноосвітніх навчальних закладів Лохвицької ОТГ і Лохвицької гімназії № 1 зокрема, премії не виплачувались ( а.с.12-13). Відповідно до листа [PERSON] від 12.06.2019 року про невиплату грошових коштів при звільненні у 2018 році, Відділом освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради Лохвицького району йому повідомлено, що відповідно до Положення про надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, при звільненні працівник втрачає право на отримання такої винагороди. Він був звільнений у серпні 2018 року, щорічна грошова винагорода була нарахована педагогічним працівникам у грудні 2018 року (наказ № 43-к від 14.12.2018). Таким чином, відповідно до Положення [PERSON] втратив право на отримання щорічної грошової винагороди. Відпустка працівнику нараховується щорічно відповідно до відпрацьованого періоду. Відповідно до його заяви про надання відпустки від 16.05.2018 року та даних бухгалтерського обліку, відпрацьований період у 2018 році становив: з 01.09.2017 року по 31.08.2018 рік та відповідно до наказу Лохвицької гімназії № 1 № 15а від 16.05.2018 року [PERSON] була надана щорічна відпустка та виплачена матеріальна допомога. Таким чином, заборгованості по наданні відпустки та виплати грошових коштів за відпустку не має. Відповідно до Податкового кодексу України вихідна допомога включається до загального оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб, а також, вихідна допомога підлягає обкладенню військовим збором на загальних підставах ( а.с. 14-15). На підставі заяви [PERSON] від 18.05.2017 року та відповідно до наказу директора Лохвицької гімназії № 1 від 18.05.2017 року № 20, [PERSON] перебував у основній щорічній відпустці за 2017 рік з 01.06.2017р. по 28.07.2017р. терміном 56 календарних днів за відпрацьований період з 01.09.2016р. по 31.08.2017р. та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 100% посадового окладу (а.с. 92-93). На підставі заяви [PERSON] від 16.05.2018 року та відповідно до наказу директора Лохвицької гімназії №1 від 16.05.2018р. № 15а, [PERSON] , вчитель математики класів працюючої молоді, перебував у основній щорічній відпустці з 01.06.2018р. по 27.07.2018р. терміном 56 календарних днів за відпрацьований період з 01.09.2017р. по 31.08.2018р. та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 100 % посадового окладу (а.с. 30-31). Згідно довідки Відділу освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради Лохвицького району від 18.10.2019 року № 01-20/553 та бухгалтерської довідки № 01-20/170 від 24.03.2020 року щодо нарахування вихідної допомоги та відрахувань з неї (включаючи виплати за час затримки) [PERSON] , встановлено, що 03.09.2018 року нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі 2149,59 грн., з даної суми було утримано 18% ПДФО та 1,5% військового податку на загальну суму 577,75 грн., сума до видачі 1571,84 грн. 01.10.2018р. нараховано та виплачено відшкодування за час затримки (три дні) виплати вихідної допомоги в сумі 293,10 грн., з даної суми було утримано 18 % ПДФО та 1,5% військового податку на загальну суму 57,16 грн., всього до сплати 235,94 грн. Всього сума нарахованої та виплаченої вихідної допомоги та відшкодування за час затримки виплати вихідної допомоги становить 2442, 69 грн., сума прибуткового податку 18 % - 598, 36 грн., сума військового податку 1,5 % - 85,01 грн., всього утримано податку - 634,91 грн., сума до видачі - 1807,78 грн. В серпні 2018 року працівником було відпрацьовано та оплачено місячну норму в сумі 2149,59 грн. При відрахуваннях прибуткового податку була застосована формула (2149,59-881,00)х18%=1268,59х18%=228,35 грн., де 2149,59 грн. - сума зарплати; 881,00 грн. - сума податкової пільги, яка застосовується при заробітній платі (згідно підпункту 169.4.1 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга 2018 року застосовується до доходу працівника у вигляді заробітної плати, а також інших виплат, якщо розмір доходу не перевищує розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дієздатних осіб станом на 01 січня 2018 року помноженого на коефіцієнт 1,40 округленого до найближчих 10 гривень. Максимальний розмір доходу, до якого може бути застосована податкова соціальна пільга в 2018 році = 1762 х 1,4 ? 2470 грн. (1762,00 грн. - прожитковий мінімум за 2018 р.)х50%=881,00 грн). Відрахування по військовому податку за формулою: 2149,59 х 1,5%=32,24 грн. В вересні 2018 року даному працівнику було нараховано вихідну допомогу за серпень 2018 року , так як розрахунок та виплата заробітної плати в бюджетних установах проводиться до 26 числа поточного року (згідно з колективним договором), а нарахування наперед є недоцільною, вихідна допомога була нарахована 03.09.2018 року та виплачена 04.09.2018 року, сума вихідної допомоги була нарахована за попередній місяць серпень 2018 рік, слідує, що працівник втрачає право на податкову пільгу, так як сума нарахувань перевищує 2470,00 грн. Розрахунок утримання прибуткового податку: (2149,59+2149,59) х 18%)-228,35=545,50 грн., де 2149,59 грн. - заробітна плата за серпень 2018 р., 2149,59 грн. - сума вихідної допомоги за серпень 2018 р., 228,35 - сума слаченого прибуткового податку у серпні 2018 р., 545,50 грн. - сума донарахованого прибуткового податку за серпень 2018 р. (а.с.32, 122). Відповідно до копії наказу начальника відділу освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради Лохвицького району від 14.12.2018 року № 34-К про виплату щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам закладів освіти міської ради в 2018 році, встановлено, виплатити в грудні 2018 року щорічну грошову винагороду педагогічним працівникам закладів освіти міської ради в розмірі посадового окладу з урахуванням підвищень пропорційно відпрацьованому часу в 2018 році. Централізованій бухгалтерії відділу освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради ( [PERSON] ) провести відповідні виплати в межах фонду оплати праці (а.с.37). Відповідно до Табелів використання робочого часу за червень 2018 року вчителів класів працюючої молоді Лохвицької гімназії № 1, вбачається, що [PERSON] , учитель математики, з 01.06.2018 року по 30.06.2018 року перебував у відпустці ( а.с.115-116). Відповідно до Табелів використання робочого часу за липень 2018 року вчителів класів працюючої молоді Лохвицької гімназії № 1, вбачається, що [PERSON] , учитель математики, з 01.07.2018 року по 27.07.2018 року перебував у відпустці, відпрацьовано за місяць 2 дні - 30.07.2018р. та 31.07.2018р. (а.с. 113-114). Відповідно до Табелів використання робочого часу за серпень 2018 року вчителів класів працюючої молоді Лохвицької гімназії № 1, встановлено, що [PERSON] , учитель математики, за період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року відпрацьовано 22 дні ( а.с. 119-120). Згідно розрахунку середньомісячної оплати праці [PERSON] , табельний № 02004, період для розрахунку середньомісячної оплати з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року ( 22 дні). Нарахування за попередні місяці: за липень 2018 року: відпрацьовано 2 дні, сума нарахувань 195, 41 грн., за серпень 2018 року: відпрацьовано 22 дні, сума нарахувань 2149, 59 грн. Всього відпрацьовано 24 дня, сума нарахувань: 2345,00 грн, середній заробіток - 97,71 грн. Нарахування вихідної допомоги проводиться згідно постанови № 100: середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення (195,41+2149,59)/24=97,71 грн., де 24 кількість відпрацьованих днів за два попередні місяці, 97,71х22(кількість робочих днів у серпні)=2149,59 грн. Нарахована вихідна допомога - 2149,59 грн. ( а.с. 118). Відповідно до розрахунку відпускних за червень 2018 року відділу освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради, вбачається, що [PERSON] надається відпустка з 01.06.2018 року по 27.07.2018 року тривалістю 56 календарних днів, відпрацьовано днів у році 353, всього нараховано 4356,80 грн. ( оплата відпусток за поточний місяць червень 29 днів - 2256,20 грн., оплата відпусток за майбутній місяць липень 27 днів -2100,60 грн.). 27462,24 (заробітна плата за рік)/353(кількість днів відпрацьованих за рік)=77,80 грн. -середньоденна з/п. 77,8х29 (кількість днів відпустки у червні)=2256,20 грн, 77,8х27 (кількість днів відпустки у липні)=2100,60 грн. (а.с.58, 117). Відповідно до Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 346 - для вчителів (всіх спеціальностей) середніх навчальних закладів термін щорічної основної відпустки встановлено тривалістю 56 календарних дні. Відповідно абзацу третього ч. 2 Порядку керівним, педагогічним, науковим і науково-педагогічним працівникам закладів освіти та навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів щорічна основна відпустка повної тривалості, визначеної в додатку до цього Порядку, у перший та наступні роки надається у період літніх канікул незалежно від часу прийняття їх на роботу. Графік надання відпусток педагогічним працівникам складається з урахуванням можливості проведення регулярних консультацій для учнів, складання іспитів якими перенесено на осінь. На підставі заяви [PERSON] та відповідно до наказу директора Лохвицької гімназії №1 від 16.05.2018р. № 15а, [PERSON] перебував у щорічній основній відпустці з 01.06.2018р. по 27.07.2018р. терміном 56 календарних днів за відпрацьований період з 01.09.2017р. по 31.08.2018р., тобто по момент звільнення 31.08.2018р. (а.с. 30-31). Отже, на момент звільнення 31.08.2018 року [PERSON] використав щорічну основну відпустку повної тривалості та невикористаних днів щорічної основної відпустки не має, а тому відсутні підстави для виплати компенсації. Твердження позивача про те, що начебто на час звільнення мав невикористані дні щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 28.07.2018 року по 31.08.2018 року є безпідставними та необгрунтованими. Відповідно до п.п. 14.1.48. ПК України заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Ставка податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) становить 18% бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих), у тому числі, але не виключно, у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (п. 167.1 Податкового кодексу України, в редакції від 15.08.2018, чинній на момент звільнення позивача). Відповідно до п 171.1. ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Відповідно до підпункту 165.1.1. пункту 165.1. статті 165 ПК України (в редакції від 15.08.2018, чинній на момент звільнення позивача): до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: 165.1.1. сума державної та соціальної матеріальної допомоги, державної допомоги у вигляді адресних виплат та надання соціальних і реабілітаційних послуг відповідно до закону, житлових та інших субсидій або дотацій, компенсацій (включаючи грошові компенсації інвалідам, на дітей-інвалідів при реалізації індивідуальних програм реабілітації інвалідів, суми допомоги по вагітності та пологах), винагород і страхових виплат, які отримує платник податку з бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та у формі фінансової допомоги інвалідам з Фонду соціального захисту інвалідів згідно із законом, у тому числі (але не виключно): а) сума грошової допомоги, яка надається згідно із законом членам сімей військовослужбовців чи осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту. Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які загинули (безвісно пропали) або померли під час виконання службових обов`язків; б) сума державних премій України або стипендій України, призначених законом, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, винагород спортсменам - чемпіонам України, призерам спортивних змагань міжнародного рівня, у тому числі спортсменам-інвалідам, а також вартість державних нагород чи винагород від імені України, крім тих, що виплачуються коштами чи іншим майном, сума Нобелівської чи Абелівської премій; в) сума коштів з Державного бюджету України дійсним членам (академікам) та членам-кореспондентам Національної академії наук України, Української академії аграрних наук. Академії медичних наук України, Академії педагогічних наук України, Академії правових наук України та Академії мистецтв України як щомісячна довічна плата за звання дійсного члена та члена-кореспондента; г) сума допомоги, яка виплачується (надається) жертвам нацистських переслідувань або їх спадкоємцям з бюджетів або інших джерел, визначених міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також особам, які мають звання "Праведник Миру"; ґ) сума допомоги, яка виплачується (надається) особам, визнаним репресованими та/або реабілітованими згідно із законом, або їх спадкоємцям з бюджетів або інших джерел, визначених міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; е) сума пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримувана платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, крім випадку, визначеного підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 цього Кодексу, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії не підлягають оподаткуванню чи оподатковуються в країні їх виплати; є) сума грошової компенсації за витрату часу, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України, яку отримують фізичні особи за ведення записів та подання відомостей відповідно до програм державних вибіркових обстежень, що проводяться органами державної статистики; ж) сума грошової компенсації, що виплачується військовослужбовцям за належне їм для отримання жиле приміщення; з) сума щорічної разової грошової допомоги, яка надається згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; и) сума грошової допомоги (у тому числі в натуральній формі), що надається фізичним особам або членам їхніх сімей (діти, дружина, батьки), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та/або компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Винятки, передбачені цим підпунктом, не поширюються на виплату заробітної плати, грошової (вихідної) допомоги при виході на пенсію (у відставку) та виплату, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності. Відповідно пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Відповідно до п.п 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Згідно п.п. 162.1.1. п. 162.1. ст. 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Відповідно до п.п. 1.2. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Згідно п.п. 163.1.1. п. 163.1. ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Відповідно до п.п. 164.2.1. п. 164.2. ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до пп. 14.1.48. ПК України заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Відповідно до пп. 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Відповідно до пп. 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Відповідно до пункт 171.1. ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Отже, винятки щодо невключення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходів (визначені ст. 165 ПКУ), не поширюються на виплату заробітної плати, грошової (вихідної) допомоги при звільненні. Тобто, вихідна допомога у зв`язку із звільненням працівника, оподатковується ПДФО за ставкою 18%. Відповідно до п. п. 1.2 та 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ розмір вихідної допомоги при звільненні підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%. На підставі наказу директора Лохвицької гімназії від 31.08.2018 року № 66 був звільнений [PERSON] на момент звільнення у відповідності до ст. 44 КЗпП України йому була нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячного окладу 2149, 59 грн., проте фактично вихідна допомога була виплачена 03.09.2018р. ( з даної суми було утримано 18% ПДФО та 1,5% військового податку на загальну суму 577,75 грн.) 01.10.2018 року [PERSON] нараховано та виплачено відшкодування за час затримки (три дні) виплати вихідної допомоги в сумі 293,10 грн. ( з даної суми було утримано 18% ПДФО та 1,5% військового податку на загальну суму 57,16 грн.). Всього було нараховано та виплачено вихідну допомогу та виплату за її затримку на загальну суму 2442,69 грн. з яких у відповідності до Податкового кодексу України здійснено податкові утримання 18% ПДФО та 1,5% військового податку у сумі - 634, 91 грн. (а.с.32). Відповідно до ст. 6 ПК України: 6.1. Податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. 6.2. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій. 6.3. Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України. Відповідно до п. 7.3. ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Отже, твердження позивача, що з вихідної допомоги та відшкодування за несвоєчасну виплату з нього були здійсненні відрахування, що заборонено у відповідності до ст. 129 КЗпП України є помилковим та необгрунтованим, оскільки Відділом освіти виконавчого комітету Лохвицької міської ради при звільненні позивача з належної йому вихідної допомоги та відшкодування за час затримки були здійсненні утримання податків та зборів передбачених Податковим кодексом України, а отже дії відповідача є законними та правомірними, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача в цій частині. Відповідно до п. 1 Порядку надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків затвердженого Постановою КМУ від 05.06.2000р. № 898 цей Порядок поширюється на педагогічних працівників, дошкільних, загальноосвітніх та інших навчальних закладів системи загальної середньої освіти, позашкільних, професійно-технічних, вищих навчальних закладів та закладів післядипломної освіти чи методичних установ, крім тих, які працюють в навчальному закладі чи методичній установі за сумісництвом. Відповідно до п. 3 Порядку щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків надається відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу чи методичної установи за погодженням з профспілковим комітетом і може включати в себе додаткові критерії, крім визначених у пункті 2 цього Порядку, з урахуванням специфіки навчального закладу чи методичної установи. Відповідно до п. 4 Порядку щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам видається на підставі наказу керівника навчального закладу чи методичної установи, а керівникам - за погодженням з організацією вищого рівня. Щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків надається відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу чи методичної установи за погодженням з профспілковим комітетом. Відповідно до п.п. 3.7. п. 3 Положення про надання грошової винагороди педагогічним працівникам Лохвицької гімназії № 1 Лохвицької районної ради Полтавської області від 09.02.2018р. (чинного на момент звільнення 31.08.2018 року позивача): педагогічні працівники, які не відпрацювали повний календарний рік і звільнились з роботи в навчальному закладі, втрачають право на щорічну грошову винагороду. Відповідно до Положення про надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків від 01.09.2018р. (чинного на момент виплати шорічної грошової винагороди за 2018 р.), яке поширюється на працівників навчальних закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти Лохвицької міської ради - щорічна грошова винагорода педагогічним працівника надається за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків за умови досягнення ними успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні учнівської молоді, методичному забезпеченні, відсутність порушень виконавчої і трудової дисципліни, здійснюється в межах загальних коштів, передбачених кошторисом на оплату праці, та виплачується наприкінці календарного року. Після звільнення з посади педагогічний працівник втрачає право на отримання щорічної грошової винагороди. Наказ про виплату щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам закладів освіти міської ради у 2018 році був виданий 14.12.2018 року, тобто на момент коли [PERSON] був звільнений і не перебував у трудових відносинах з Лохвицькою гімназією № 1, а тому не має підстав для виплати позивачу щорічної грошової винагороди. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Суд звертає увагу, що представник відповідача у відзиві на позов зазначив про те, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудового спору встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Позивач вказує у позовній заяві, що відповідач зобов"язаний відшкодувати затримку виплати заробітної плати за період з вересня 2018 року по 05.07.2019 року (10 місяців в розмірі 28986,50 грн.). У відповіді на відзив відповідача позивач позовну вимогу п. 3.4 уточнив, а саме, просив виплатити йому щомісячну середню зарплату за весь час затримки по день фактичного розрахунку за формулою ( 1433, 00 грн., винагорода плюс 1465,65 грн., відпускні) помножену на число місяців затримки. У Переліку невиплачених сум позивач просить стягти з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 43 381,80 грн. В судовому засіданні встановлено, що фактично вихідна допомога отримана позивачем 04.09.2018 року в сумі 1571,84 грн., 02.10.2018 року виплачено відшкодування за час затримки (три дні) виплати вихідної допомоги в сумі 235,94 грн., що підтверджується поясненням позивача та випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а тому позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки вона не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 76 докази є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Що стосується позовної вимоги про вішкодування моральної шкоди, то суд вказує на наступне. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки в судовому засіданні не встановлено жодного факту порушення прав [PERSON] у сфері трудових відносин з боку відповідача, а відтак вимога в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку, що в даному випадку не має порушення трудових прав позивача, заявлені позивачем вимоги не доведені, позовні вимоги як необґрунтовані задоволенню не підлягають. Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною першою якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed