Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який 13 лютого 2018 року уточнила, у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, розташовану на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, згідно акту про право приватної власності (актовий запис № 375) та на 1/2 частку у справі спільної часткової власності на садовий будинок, який розташований на вказаній земельній ділянці. Мотивувала позовні вимоги тим, що в період часу з 20 жовтня 1984 року по 17 березня 2014 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . За період з 1987 року по 1991 рік ними здійснено будівництво дачного будинку в садовому товаристві «Ватра». Зазначила, що ремонт і утримання вказаного майна здійснювався в основному за її кошти, оскільки вона на той час виїхала на роботу в Грецію, а [PERSON] фактично доходів не отримував. Вказала, що вона переказувала йому гроші на утриманні дачі. З 2001 року вони перестали проживати разом, а 22 грудня 2015 року [PERSON] приватизував згадану земельну ділянку. Надалі, [INFO] [PERSON] помер, однак на випадок своєї смерті склав заповіт, за яким заповів все своє майно на племінника [PERSON] , який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вважає, що згадане майно набуте нею та [PERSON] за час шлюбу, а тому на таке поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, що свідчить про рівність часток у праві власності на такий у неї та [PERSON] . Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 17 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, описаних в такій. 13 лютого 2018 року позивач подала до суду заяву, якою усунула недоліки позовної заяви, а також уточнила позовні вимоги. Ухвалою судді від 27 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 10 травня 2018 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він з позовними вимогами не погодився, зазначив, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження спільного будівництва згаданого будинку, а також доказів на підтвердження того, що вищевказана земельна ділянка набута у власність позивачем та [PERSON] спільно. Протокольною ухвалою від 11 травня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 22 травня 2018 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які можуть підтвердити джерело надходження коштів на будівництво вищезгаданого будинку. Протокольною ухвалою від 24 травня 2018 року заяву представника [PERSON] про виклик свідків задоволено. Ухвалою від 24 травня 2018 року у приватного нотаріуса Коцюруби Л.Я. витребувано належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] 15 червня 2018 року до суду від приватного нотаріуса Коцюруби Л.Я. надійшла копія спадкової справі № 23/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні 13 серпня 2018 року представником [PERSON] заявлено відвід головуючому судді. Ухвалою від 13 серпня 2018 року заява про відвід головуючого судді передана в канцелярію в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України, провадження у справі зупинено. Ухвалою судді Мельничук І.І. від 15 серпня 2018 року у задоволенні заяви представником [PERSON] про відвід головуючого судді відмовлено. Ухвалою від 20 серпня 2018 року поновлено провадження у справі. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. 19 грудня 2018 року позивач подала на рішення суду апеляційну скаргу. Постановою Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. 05 березня 2020 року представник позивача [PERSON] подав касаційну скаргу на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року касаційна скарга представника [PERSON] [PERSON] задоволена частково, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2018 року та постанова Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. 05 березня 2021 року до Пустомитівського районного суду Львівської області від Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи. Судом призначались підготовчі судові засідання 19.04.2021 р. о 10 год. 00 хв., 17.05.2021 р. о 10 год. 10 хв., 29.07.2021 р. о 10 год. 40 хв., 26.08.2021 р. о 10 год. 40 хв., 04.10.2021 р. о 11 год. 40 хв. та 10.11.2021 р. о 10 год. 00 хв. в які належним чином викликались сторони і їх представники. 19.04.2021 р. представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з його захворюванням. Медичних документів щодо його непрацездатності суду не надав. 13.05.2021 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак жодного разу в приміщення суду не з"явилась. 17.05.2021 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з її зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надала. В судове засідання 17.05.2021 р. з"явився лише представник [PERSON] , який діяв від імені позивача за нотаріально посвідченною довіреністю та не був допущений до участі у розгляді справи. 29.07.2021 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з її зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надала. 25 серпня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про встановлення обсягу спільно нажитого майна, у якому вона просила постановити ухвалу, якою до спільно нажитого майна [PERSON] віднести квартиру [ADDRESS] та гараж [ADDRESS] , розташований у вказаному будинку, або вказати про це у рішенні суду. 26.08.2021 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала клопотання про проведення підготовчого судового засідання у їх відсутність. 26.08.2021 р. представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з його зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надав. 04.10.2021 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з її зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надала. 04.10.2021 р. представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з його зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надав. 10.11.2021 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з карантинними обмеженнями. В підготовче судове засідання 10.11.2021 р. о 10 год. 00 хв. сторони не з"явились, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Ухвалою від 10 листопада 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак останній 15 грудня 2021 року подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю вивчення матеріалів справи для надання правової допомоги позивачу. Щодо поданого представником [PERSON] клопотання слід зазначити, що, як вбачається з ордера № 1114711, договір між [PERSON] та адвокатом Гандзюлевич Я.А. укладений 14 грудня 2021 року, при цьому ні 14 грудня 2021 року ні 15 грудня 2021 року представником позивача не подано до суду відповідного клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Відтак, мотиви клопотання про відкладення судового розгляду не відповідають дійсності, а тому таке задоволенню не підлягає. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак останній 15 грудня 2021 року подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з наявністю карантинних обмежень. Щодо поданого представником [PERSON] слід зазначити, що на території Львівського району відсутні карантинні обмеження, якими припинено розгляд справи у Пустомитівському районному суді Львівської області. Обмеження, наявні у суді щодо допуску в судові засідання учасників судового розгляду, викликані поширенням коронавірусної інфекції на території Львівського району. Однак учасники справ та їх представники допускають до участі у судових засіданнях за наявності COVID-сертифіката, міжнародного свідоцтва про\~вакцинацію або експрес-тесту на COVID-19, чинних 72 години від часу здавання матеріалу на аналіз. Відповідач [PERSON] викликалася в судові засідання як шляхом скерування судових повісток на її адресу, так і шляхом розміщення оголошення про їх виклик на веб-сайту суду, однак на розгляд справи не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення судового розгляду не подала. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 1984 року зареєстрували шлюб, який на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2014 року по справі № 462/726/14-ц розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, тому правовий режим спільної сумісної власності на оспорювані об`єкти не припинився. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 070311, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 09 лютого 1995 року належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0519 га, розташована на території Ставчанської сільської ради на землях садівничого товариства «Ватра». З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4606015492017 від 22 листопада 2017 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0518 га, кадастровий № 4623687000:15:000:0389, розташована на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у Садівничо-городному товаристві співвласників «Ватра», на підставі рішення Виконавчого комітету Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 09 лютого 1995 року. Документом, що посвідчує право є Державний акт від 22 грудня 1995 року серії IV-ЛВ № 070311. Технічним паспортом на садовий (дачний) будинок та довідкою голови ГО «Садівничо-городнє товариство співвласників «Ватра» № 2 від 08 червня 2018 року стверджується, що садовий (дачний) будинок [ADDRESS] . При цьому, будь-яких належних доказів на підтвердження реєстрації права власності на вказаний вище садовий (дачний) будинок суду не надано. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10 грудня 2016 року Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, стверджується, що [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з заповіту від 09 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коцюрубою Л.Я. і зареєстрованого в реєстрі за № 9, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] , [INFO] . 14 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Л.Я. з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерть [PERSON] , що стверджується його заявою, наявною в матеріалах спадкової справи № 23/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Крім того, в матеріалах спадкової справи № 23/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] наявна заява [PERSON] від 03 травня 2017 року, адресована приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Коцюрубі Л.Я., про прийняття спадщини за законом внаслідок смерті її чоловіка [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 серпня 2014 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, 09 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 331. У своїй позовні заяві позивач просить визнати за нею право на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку, розташовану на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району, згідно акту про право приватної власності (актовий запис № 375) та на 1/2 частку у праві власності на садовий будинок, що збудований на вказаній земельній ділянці. Попри це, позивачем не конкретизовано, право власності на частку якої саме земельної ділянки вона просить визнати за нею, не зазначає її кадастровий номер, площу, місцезнаходження, конфігурації, а також інші ознаки, за якими можливо відмежувати її від інших земельних ділянок. Аналогічно, позивач не конкретизує жодних ознак садового будинку, право власності на частку у якому вона просить визнати за нею. В матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на садовий (дачний) будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . Враховуючи приписи ст. 13 ЦПК України, якою встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до висновку, що позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а також не конкретизовано позовні вимоги до належного ступеня зрозумілості, коректності і безспірності, що позбавляє суд можливості належним чином перевірити наявність підстав для задоволення позову. Суд наголошує, що позивач не заявляла вимог про визнання за нею права на 1/2 частки у праві власності саме на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий № 4623687000:15:000:0389, розташовану в Садівничо-городньому товаристві співвласників «Ватра» Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, власником якої був [PERSON] , а також на розташований на такій ділянці садовий (дачний) будинок [ADDRESS] , доказів реєстрації права власності на який суду не надано. Зокрема, у позовній заяві позивач стверджує, що земельну ділянку, на якій вона спільно з [PERSON] збудували спірний дачний будинок, була приватизована останнім 22 грудня 2015 року, однак суду не подано будь-яких доказів на підтвердження існування такої земельної ділянки і її приватизації саме 22 грудня 2015 року. Крім того, судом попередньо встановлено, що [PERSON] 09 лютого 1995 року набув право власності на земельну ділянку площею 0,0519 га, розташовану на території Ставчанської сільської ради на землях садівничого товариства «Ватра», що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 070311. Верховний Суду постанові від 27 січня 2021 року зазначив, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки доводам позивача щодо наявності технічного паспорта на садовий (дачний) будинок, виготовленого станом на 04 липня 2018 року, за яким у садівничо-городньому товаристві співвласників « [INFO] », знаходиться двоповерховий будинок загальною площею 76,6 кв.м, не встановлено, чи закінчено будівництво спірного садового (дачного) будинку, чи фактично експлуатується зазначений будинок за своїм функціональним призначенням та чи спірне нерухоме майно збудоване подружжям під час перебування сторін у шлюбі та за спільні кошти. Доказів на підтвердження того, що вказаний садовий (дачний) будинок, на який видано технічний паспорт, добудований, експлуатується суду не надано. Не надано також доказів, а саме будівельно-дозвільної документації, на підтвердження періоду будівництва такого будинку, дати здачі його в експлуатацію, якщо такий в експлуатацію здавався. Крім того, як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4606015492017 від 22 листопада 2017 року, на земельній ділянці площею 0,0518 га, кадастровий № 4623687000:15:000:0389, наявна малоповерхова забудова площею 0,0051 га, що не відповідає площі садового (дачного) будинку [ADDRESS] . У згаданому технічному паспорті відсутня інформації про реєстрацію права власності на вказаний садовий (дачний) будинок, інформація про дату його побудова, здачі в експлуатацію. Крім того, з зазначеного технічного паспорту вбачається, що садовий (дачний) будинок є одноповерховим, з мансардним поверхом. Площа першого поверху становить 38,7 кв.м, мансардного 37,9 кв.м. Вказані розбіжності не дають суду можливості повно та всебічно встановити ідентичність вказаного садового (дачного) будинку, малоповерховій забудові, розташованій на земельній ділянці площею 0,0518 га, кадастровий № 4623687000:15:000:0389. Клопотання про витребування вказаних доказів з установ, уповноважених здійснювати контроль за будівництвом, сторонами не заявлялося. Щодо поданих документів про придбання будівельних матеріалів слід зазначити, що з таких неможливо встановити точну кількість придбаних матеріалів, їх конкретні види, а також встановити, що саме ці матеріали використовувалися для будівництва спірного садового будинку. Крім того, на частині документів відсутня інформація про особу, яка оплачувала будівельні матеріали і приймала їх. Клопотань про проведення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення використання вказаних будівельних матеріалів під час будівництва згаданого дачного будинку сторонами не заявлялося. Верховний Суд у своїй постанові також зазначив, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, чинній, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Водночас, як попередньо встановлено судом, доказів на підтвердження реєстрації права власності на вищезгаданий садовий (дачний) будинок, суду не надано, що свідчить про те, що право власності на такий в силу абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України не виникало. З огляду на зазначене, право власності на земельну ділянку, на якій такий будинок розташований, не могло перейти іншій особі. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження того, що право на 1/2 частку у праві власності саме на вказане майно позивач просить суд визнати за нею. Дані обставини у позовній заяві та у документах, які в подальшому подавалися до суду, не конкретизовані, а суд, в свою чергу, не має права виходити за межі заявлених позовних вимог в силу приписів ст. 13 ЦПК України. Слід також врахувати, що позивачу ухвалою від 17 січня 2018 року надавалася можливість належним чином конкретизувати позовні вимоги для усунення неточностей і непорозумінь, однак позивач цією можливістю належним чином не скористалася і не конкретизувала свої вимоги таким чином, щоб суд мав можливість перевірити їх повно та всебічно наявними у справі доказами. Суд наголошує, що вимог про визнання права на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий № 4623687000:15:000:0389, розташовану на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у Садівничо-городному товаристві співвласників «Ватра», позивачем не заявлялося. При цьому, вказана земельна ділянка набута [PERSON] у власність 09 лютого 1995 року, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 070311, тобто під час шлюбу з позивачем. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. За ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідачів на користь позивача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed