Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], приватного нотаріуса Рахівського нотаріального округу Закарпатської області - [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації в Закарпатській області про захист житлових та майнових прав шляхом визнання правочину недійсним. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що в жовтні місяці 2014 року йому стало про те, що 21.06. 2007 року було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку між громадянином [PERSON] та [PERSON]. 1/2 частина вказаного будинку була оцінена в 180 000 гривень., які покупець часткового сплатила. 28.10. 2013 року, відповідачка [PERSON] звернулася в суд із позовом про визнання недійсним Державного акта на земельну ділянку [PERSON] визнання незаконним та скасування розпорядження голови Рахівського РДА. Під час продажу вказаного будинку, йому - [PERSON] було тільки 12 років і він постійно проживав у будинку з 2006 року разом зі своїм батьком. Вказаний правочин було вичнено без дозволу органу опіки та піклування та без згоди одного з батьків, що і є підставою для визнання недійсним такого. На підставі наведеного, позивач просить захистити його житлові права шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини дачного будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON], 21.06. 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] Зняти 1/2 частину дачного будинку з реєстрації правочинів права власності за [PERSON] від 13.07. 2007 року. Стягнути із відповідачки [PERSON] на його користь судовий збір в сумі 243,60 гривень. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак його представник за дорученням [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав з підстав, вказаних в запереченні на позовну заяву. За змістом заперечення вбачається, що [PERSON] вважає, що позивач до оспорюваного договору купівлі-продажу взагалі ніякого відношення не має. На момент укладення з [PERSON] оспорюваного договору, позивач ніяк не міг постійно проживати в дачному будинку, і мав постійне місце проживання в м. Рахів. На час укладення договору, дачний будинок не був придатний для постійного проживання, і такий не являється житловим. Дачний будинок знаходиться в горах, далеко від населеного пункту, не має транспортного сполучення, а позивач - особа шкільного віку, відвідував школу в м. Рахів. Внаслідок продажу, як член сім"ї свого батька, позивач втратив права на використання спірного дачного будинку за його функціональним призначенням, оскільки у власності батька залишилась частка у розмірі 1/2. Крім того, на відчуження спірного будинку, згоду давала також і мати позивача - дружина. Відповідач - приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилася, однак надала письмове заперечення з якого вбачається, що відсутність згоди органу опіки та піклування, як підставу визнання недійсним договору купівлі-продажу є необгрунтованою, оскільки, при підготовці до вчинення вказаного правочину, нотаріусом була встановлена відсутність права власності дітей на предмет договору. Згода матері позивача - [PERSON] була нотаріуосм витребувана у неї та подана у письмовій формі. Відчужуваний дачний будинок відповідно до державних будівельних норм, визначений як будинок, що використовується як будинок заміського типу. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - служби у справах дітей Рахівської РДА, в судове засідання не з'явився, начальник служби О. Кокіш надала суду заяву про розгляд справи без їх представника. Заслухавши представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 21.06. 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1416, [PERSON] продав [PERSON] 1/2 частину дачного будинку б/н, що розташований на полонині "Драгобрат" в смт. Ясіня, Рахівського району Закарпатської області, загальною площею 390,53 кв. м та житловою площею - 243,99 кв. м. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно зі ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину наступні: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач просить суд захистити його житлові права шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що такий було вчинено без дозволу органу опіки та піклування та без згоди одного з батьків, що порушує його права. Пунктом 1.10. Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сорона зобов"язана довести тів обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч наведеному, позивачем та його представником не надано суду жодних доказів того, що [PERSON] на момент укладення договору, мав право власності чи право користування дачним будинком, що виключає отримання згоди на продаж такого органу опіки та піклування. Натомість, згідно доданих до справи пояснень громадян [PERSON] [PERSON] [PERSON], останні, відпочиваючи на оспорюваному дачному будинку, не спотсерігали інших осіб, окрім будівельників, які проводили внутрішні роботи. Неодноразово приїздили сюди для відпочинку, однак позивача там не бачили жодного разу. З писмових пояснень самої відповідачки [PERSON], вбачається, що з представником позивача - [PERSON], який є водночас батьком позивача, вона з 2005 року вела будівництво дачного будинку на полонині "Драгобрат" в смт. Ясіня, Рахівського району Закарпатської області. З цього часу, вона жодного разу не бачила позивача в спірному будинку, навіть з ним не знайома. Позивачем до матеріалів справи надано довідку Ясінянської селищної ради від 07.07. 2014 року № 4120, згідно якої [PERSON] проживає у дачному будинку, що на полонині "Драгобрат" в смт. Ясіня, Рахівського району Закарпатської області. Вказаний доказ суд оцінює критично, оскільки довідка відкликана самою селищною радою, - листом від 18.02. 2015 року № 95, згідно якого, селищний голова просить визнати таку недійсною, і жодним чином не підтверджує право власності, право користування дачним будинком, чи проживання його у дочному будинку. Відсутність згоди другого з батьків позивача - матері [PERSON], на укладення договору купівлі-продажу, позивачем не доведена, тільки наведено припущення вказаного, без належного доведення. Інших підстав визнання недійсності правочину суду не доведено, зокрема на доведено факту, що правочин суперечив би іншим вимогам чинного законодавства та яким саме, відсутність у сторони правочину - відповідачки [PERSON], необхідного обсягу цивільної дієздатності на момент укладення такого. Не доведено, що волевиявлення сторін договору не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Не надано доказів того, що правочин вчинено фіктивно, без реального настання правових наслідків. Виходячи із вимог даних статей, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, а в силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як встановлено судом, предметом оспорюваного правочину була 1/2 частина дачного будинку, що на полонині "Драгобрат" в смт. Ясіня, Рахівського району Закарпатської області. Відповідно до державних будівельних норм (п.3. 41 ДБН 360-92 "Планування i забудова мiських i сiльських поселень"), дачний будинок - це житловий будинок, який використовується протягом року з метою заміського відпочинку. Вказане визначення так само передбачено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарсвта України від 19.03.2013 року № 95. Як встановлено, нерухоме майно, що є предметом договору, не має статус житлового будинку, а для надання такого статусу, необхідним є отримання рішення органу місцевого самоврядування про переведення дачних та садових будинків у жилі, що передбачено ст. 8-1 ЖК УРСР. Громадяни мають право на переведення дачних та садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України. Жодних документів та інших даних про переведення дачного будинку в житловий до матеріалів справи не додано, що прямо вказує на невідповідність такого для постійного проживання в ньому, саме призначення будинку не передбачає ппостійне прожитвання в такому. Таким чином, суд не знайшов жодних підстав для визнання правочину - договору купівлі-продажу від 21.06. 2007 року недійсним з підстав, вказаних позивачем, тому таким способом житлові права позивача захисту не підлягають. Позовна вимога про зняття 1/2 частини дачного будинку з реєстрації правочинів, є похідною від первісної, і перебуваючи з такою в безпосередньому причинному зв'язку, зняття з реєстрації нерухомого майна набутого на підставі правомірного правочину, задоволенню не підлягає. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції № 0521310115 від 13.11. 2014 року, при зверненні до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 гривень і у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, такий слід залишити за позивачем. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON], просив стягнути на користь відповідачки витрати за надання правової допомоги в сумі 15000 гривень, однак документальних підтверджень наявності їх не надав, тому з позивача до стягнення такі не підлягають. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed