Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 10 грудня 2003 року по [INFO] ; визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , житловою площею 35,1 кв.м, загальною площею 75,2 кв.м, літ. А, сарай цегловий літ Б, туалет цегловий літ. В, сарай з погребом саманний обкладений цеглою літ. Г, сарай саманний літ. З, огорожа 1,2, 6, водопровід №5, мостіння І, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та поділити його визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; визнати автомобіль Фіат Дукато, 2002 року випуску, д.н. [NUMBER] , він код [NUMBER] спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину вказаного автомобіля. В обґрунтування позову вказала, що у період з 24.03.1990 року по 07.12.2001 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 13.09.2016 року змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Від шлюбу мають двох дітей синів [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] . Після розірвання шлюбу, з грудня 2003 року вона з відповідачем почала мешкати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство та побут, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У зв`язку з розширенням у 2004 році їх сім`ї, народження сина [PERSON] , вирішили придбати житловий будинок, оскільки мешкали в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . За спільною з відповідачем згодою, 02.06.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким [PERSON] придбав житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS] . При нотаріальному посвідченні вказаного договору, нею 02.06.2005 р. складено нотаріальну заяву про те, що вона надає згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] спірного житлового будинку. Одночасно, вказаною заявою надала згоду своєму чоловіку на передачу в Іпотеку спірного будинку. 03.06.2005 р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №HEH0GF00000792, за умовами якого банком надано кредит у розмірі 9895,00 доларів США для придбання нерухомості - житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному договорі, нею, як дружиною відповідача надано згоду на укладення вказаного договору, а також надання відповідачем у заставу банку любого майна, що належить їй на праві сумісної власності з відповідачем нерухомості. Крім того, 03.06.2005 р. між відповідачем та банком укладено договір іпотеки. Фактичні сімейні стосунки з відповідачем припинені з 05 вересня 2017 року, після чого вона з дітьми змушена була виїхати з будинку. У період з 10.12.2003 року по 05.09.2017 року ні вона, ні відповідач у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували. У період з 03.06.2005 року по день звернення до суду, разом із відповідачем сплачуються грошові кошти на користь АТ КБ «Приватбанк» у рахунок погашення заборгованості за отриманим кредитом для придбання будинку. Починаючи з 2014 року фактично лише нею сплачувалися кошти за кредитним договором, оскільки вона знаходилася на роботі у Російській Федерації та щомісячно здійснювала грошові перекази на ім`я [PERSON] для погашення кредиту. Поряд із цим, відповідач не вважає, що спірний житловий будинок є предметом спільної сумісної власності, оскільки придбаний після державної реєстрації розірвання шлюбу 07.12.2001 р. та виключно є об`єктом його особистої приватної власності. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2018 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О. від 25 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 19.11.2018 року представником позивачки подано заяву про збільшення позовних вимог, в обґрунтування якої вказав, що у зв`язку з тим, що у період спільного проживання позивачки з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та побуту, сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль Фіат Дукато, 2002 року випуску, д.н. [NUMBER] , вин код: [NUMBER] , який за згодою сторін був зареєстрований за відповідачем, вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності. Разом з цим, відповідач вказує, що вказане майно є його особистою приватною власністю. Просив визнати автомобіль спільною сумісною власністю та визнати за позивачкою право власності на Ѕ ідеальну частину вказаного майна. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2019 року у зв`язку з тим, що суддя Хайдарова І.О. не може продовжувати розгляд справи, у зв`язку із закінченням строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/9149/18. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2019 р. справу прийнято до провадження судді Ус О.В. та призначено підготовче засідання. 31.05.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що з 24.03.1990 року [PERSON] із позивачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після народження сина [PERSON] (з 1989 року), подружжя проживали разом із матір`ю відповідача у її трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . 07.12.2001 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу, в грудні 2001 року відповідач поїхав до Португалії, де влаштувався на роботу, а позивачка забрала сина [PERSON] та поїхала до своїх батьків до Росії Краснодарського краю п. Кримське. З метою збереження сім`ї та в інтересах дитини, відповідач вмовив дружину повернутися до спільного життя разом та переїхати до м.Херсона. У 2003 році стали проживати знову разом з матір`ю відповідача. Після народження другої дитини, сина [PERSON] , 2004 р.н., на прохання матері [PERSON] , сестра відповідача [PERSON] здійснила родинний обмін, за результатом якого належну їй 1 кімнатну квартиру подарувала [PERSON] . Подружжя разом з дітьми відразу переїхали до нового помешкання. Оскільки однієї кімнати з двома дітьми було замало, відповідач вирішив розширити житлову площу, покращивши умови життя своєї сім`ї. Розраховуючи на свої фінансові можливості та об`єм необхідних робіт для належного проживання в будинку, відповідач знайшов будинок із господарськими спорудами по [ADDRESS] , попередньо знайшовши покупця на власну однокімнатну квартиру. Однак, дружина не захотіла підтримувати сімейні відносини та зі своїми батьками переїхала до Росії на постійне місце проживання, а сина [PERSON] і [PERSON] залишила на відповідача та його мати. Позивачка стала проживати в Росії з іншим чоловіком однією сім`єю та створила сім`ю. 31.05.2005 року [PERSON] продав належну йому квартиру за 60060,00 грн., що на час укладення договору за курсом НБУ складає 12000,00 доларів США. За отримані грошові кошти від продажу квартири, 02.06.2005 року відповідачем придбано у приватну власність за Договором купівлі-продажу житловий будинок із господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , вартість якого склала 59661,00 грн., що за курсом НБУ складає 11814,00 доларів США. Вказала, що позивачкою пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом, оскільки їй достовірно було відомо про укладення відповідачем договору купівлі-продажу квартири та за отримані кошти в подальшому придбання житлового будинку. Після придбання будинку, позивачка виїхала за межі України до Росії та з вказаного часу до суду про визнання за нею житлового будинку спільним майном не зверталася. Вказала, що спірний житловий будинок, який був придбаний відповідачем за особисті грошові кошти від продажу належної на праві власності квартири, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, однак, за власні грошові кошти відповідача від продажу належної йому квартири, в той час, як остання не мала самостійного доходу (заробітку) без будь-якої поважної причини, не може мати статус спільного майна подружжя. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.06.2019 р. підготовче засідання відкладено, витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.07.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за суттю. 06.12.2019 року представником позивачки подано письмові пояснення. 06.12.2019 року представником відповідача подано відзив на позов та збільшення позовних вимог у якому просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.08.2020 року витребувано докази. 11.11.2020 року представником позивачки подано клопотання про долучення доказів. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач в судовому засіданні 17.08.2020 року вказав, що у 1990 році зареєстрував з позивачкою шлюб. Після батьків залишилася квартира, сестра її йому подарувала, а собі вона взяла батьківську хату. Квартиру в подальшому він продав. У 2006 році придбав будинок, за який повністю розрахувався. Розірвання шлюбу вони реєстрували у органах РАЦС. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному сайті Судова влада, про причини не явки суд не повідомляв. Допитана в судовому засіданні 17.08.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] її брат. У 1989 році у брата та позивачки народився син [PERSON] . В березні 1990 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб. Всі проживали у їх матері, тобто 9 осіб у трикімнатній квартирі. У 2001 році, брат з дружиною шлюб розірвали, [PERSON] продала батьківську квартиру та виїхала з сином в Краснодарський край Російської Федерації. [PERSON] поїхав до Португалії на роботу, а звідти - в Краснодарський край, звідки забрав [PERSON] разом з сином. Вона була власником квартири [ADDRESS] , потім обміняла її на квартиру [ADDRESS] , яку в подальшому подарувала брату [PERSON] , внаслідок чого він не претендував на спадщину - батьківську квартиру. У квартирі [ADDRESS] почали проживати [PERSON] , [PERSON] , їх син [PERSON] , а пізніше народився син [PERSON] . Договір дарування був в грудні 2004 року, брат продав у 2005 році вказану квартиру, а 02.06.2005 року купив будинок. Оскільки родині брата не вистачало 2 тис., квартиру продали за 12 тис., а будинок придбали в с. Зеленівка за 14 тис., тому їх мама продала гаражі та додала їм гроші. Про кредит вона не знала, дізналися коли біля будинку почали ставити паркан. У 2010 році [PERSON] поїхала в Москву на заробітки, а [PERSON] просив її повернутися, а вона не бажала, лише приїздила на весілля сина. Саме вона з матір`ю допомагали брату [PERSON] сплачувати кредит, при цьому мати дивилася за [PERSON] і сплачувала комунальні послуги за будинок. Вона не чула, що [PERSON] сплачувала за кредит. Кредит брався у Приватбанку. Коли брат почав хворіти (інфаркт влітку 2019 року), вона повністю сплатила його кредит півтори тисячі доларів США та їй видали довідку про закриття кредиту, повідомили, що документи надійдуть нотаріусу. [PERSON] не працювала. Машину купив брат, коли [PERSON] тут не було у 2016 році. Він працював газоелектрозварювальником, кував ворота. Сумісне проживання брата з [PERSON] припинилося з того часу, вони вже не проживали як одна сім`я. З того часу, як [PERSON] було 6 років, [PERSON] виїхала до м.Москва працювати, приїжджала дуже рідко. Брат намагався повернути [PERSON] , один раз це йому вдалося, повернувся через місяць два, хотів зберегти сім`ю. Їй невідомо, що [PERSON] кошти висилала . [PERSON] проживав до 12 років з ними, у 2016 році [PERSON] забрала [PERSON] та усі речі. Допитана в судовому засіданні 17.08.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю відповідача. [PERSON] було 15 років, а [PERSON] 16 коли вони почали разом проживати, жили у неї вдома, потім винаймали квартиру, пізніше вони придбали [PERSON] квартиру. [PERSON] народився, [PERSON] з [PERSON] проживали у батьків [PERSON] , потім переїхали до неї. Вони [PERSON] зробили однокімнатну квартиру, а донька з сім`єю переїхали до неї. Донька квартиру подарувала [PERSON] , та він з [PERSON] переїхав до тієї квартири, прожили в ній майже 2 роки, потім вони посварилися, вона забрала [PERSON] та поїхала до Російської Федерації, а син поїхав до Португалії. Пізніше, він поїхав до [PERSON] та забрав її до Херсону . Вона доглядала за [PERSON] , одягала його та невістку. Їй відомо, що квартиру продали, але не вистачало грошей, тому вона продала гараж, додала гроші та [PERSON] придбав будинок за 14 тис., а квартиру здається продано було за 12-13 тис. Після продажу гаражу вона додала своїх 5 тис. доларів США. Оскільки [PERSON] та [PERSON] потрібні були кошти на ремонт та на влаштування будинку, [PERSON] взяв кредит. За будинок він розрахувався відразу. [PERSON] грошей на будинок не давала. Кредит повертати допомагала вона, донька та у людей займали гроші. Вона не бачила, щоб [PERSON] давала гроші на погашення кредиту. [PERSON] з Москви грошей не висилала, за все сплачувала вона. [PERSON] не пустили до Російської Федерації по прізвищу [PERSON] , вона переробила документи на прізвище [PERSON] та виїхала знову. [PERSON] з кумою у 2016-2017 році забрали з будинку всі речі, в тому числі її майно: одіяла, гроші. З 2004 р. по 2017 р. [PERSON] з [PERSON] не проживали майже разом, [PERSON] мешкала в м. Москва, 3-4 роки взагалі не з`являлася. [PERSON] працювала один місяць, потім 1,5 місяця. Коли проживали вони тут, [PERSON] також працювала, потім поїхала в Москву та 4 роки не приїздила. Спірний будинок був придбаний за особисті кошти сина, вона продала 2 гаража на «Ковші", як не пам`ятає, усім займався син. Допитана в судовому засіданні 17.08.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою сторін. [PERSON] [PERSON] проживала з [PERSON] навпроти її будинку по [ADDRESS] у 2006 році, вони відвідували один одного, ходили в гості. [PERSON] у 2011 році поїхала до м.Москва, приїздила кожні 3 місяці, забрала [PERSON] до Москви після 1 класу, він у Москві ходив три роки до школи. Потім, [PERSON] повернувся з [PERSON] та [PERSON] навчався вже у Зеленівці. За чиї кошти був придбаний будинок їй невідомо. [PERSON] з [PERSON] фактично проживали разом до 2017 року. [PERSON] перебувала 2-3 тижні та виїжджала. Востаннє [PERSON] приїхала, був конфлікт у серпні 2017 році, [PERSON] з сином прийшла до неї, оскільки [PERSON] її побив. У [PERSON] та [PERSON] відносини потрилися, оскільки пішли чутки, що [PERSON] якась не така. У них був автомобіль Газель, а потім як [PERSON] поїхала, [PERSON] його продав. До [PERSON] вперше поїхала після весілля [PERSON] . З 2011 по 2017 роки [PERSON] приїздила кожні три місяці, [PERSON] зустрічав її з квітами. Вона привозила торби, подарунки, казала, що це подарував [PERSON] . Допитана в судовому засіданні 17.08.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивачка та відповідач її друзі, вона хрещена їх сина [PERSON] . Познайомилися влітку 2014 року в патології, народилися у них діти, вона хрестила [PERSON] . Всі 16 років вони спілкувалися, позивачка та відповідач жили в однокімнатній квартирі, через півроку придбали будинок через МЖК кредитування. [PERSON] був маленьким, збирали довідки про доходи. На дні народження у вересні 2011 року її доньки, були присутні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Син зламав ногу, а восени їй зателефонувала [PERSON] та повідомила, що не справляється з кредитом та вирішила поїхати на заробітки до м. Москва (грудень 2011 р.). Потім поїхав і [PERSON] , вони працювали у заможних людей на Рублівці. [PERSON] повернувся, а [PERSON] працювала в Москві , [PERSON] деякий час проживав там та ходив до московської школи. Але в перший клас [PERSON] пішов в с. Зеленівка, а 2,3,4 класи вони проживали у Москві та він відвідував школу там. До [PERSON] повернувся, але періодично їздив до [PERSON] , іноді туди їздила його сестра [PERSON] . [PERSON] їй казала, що кредит сплачував і син, і вона напряму платили за реквізитами. [PERSON] потім проживав у Херсоні з [PERSON] . [PERSON] приїздила додому, прала, готувала, прибирала, наповнювала морозилку напівфабрикатами. Вона передавала завжди подарунки. У 2016 році вона особисто їздила до Москви, через неї [PERSON] передавала гроші та речі. Зустрічали її в [PERSON] та [PERSON] , вона їм усе передала. Коли [PERSON] та [PERSON] проживали разом, у них спочатку був « пазік », потім «седан», а в останній раз «газелька» фіолетового кольору придбана в листопаді 2016 р. В родині [PERSON] гроші заробляла [PERSON] , а [PERSON] працював нестабільно, випивав, в один із її приїздів у них був конфлікт, після якого у [PERSON] були синці на тілі приблизно у вересні 2017 року. Після вказаних подій, [PERSON] до [PERSON] приїздила у 2018 р., [PERSON] проживав з іншою жінкою, [PERSON] приїхала забрати свої речі. [PERSON] та [PERSON] завжди не встигали погашати, [PERSON] займала гроші, пізніше їх повертала. Квартиру [PERSON] та [PERSON] продали, однак, їй не відомо за яку ціну, знає, що [PERSON] тоді придбали комп`ютер за 1 тис. доларів США. Новосілля було у 2005 році. За яку вартість придбали будинок їй не відомо. 25.09.2005 року [PERSON] та [PERSON] вже проживали у будинку. В будинку все було старе. Вона приїжджала до них в гості приблизно раз на півроку. Батьки [PERSON] померли, вони з Краснодарського краю. У 2011 році [PERSON] почала їздити до Російської Федерації на заробітки. [PERSON] поїхав приблизно через 3-6 місяців до [PERSON] , повернувся до Херсона у 2012 році, забрав [PERSON] до Москви та там вони усі проживали три роки. Будинок у Зеленівці придбаний за кредитні кошти. Кредит погашався у безготівковій формі за переказами від [PERSON] , оскільки у них була сім`я. Через проблеми з документами, [PERSON] з дитиною повернулися до м. Херсон приблизно у 2015 році. Подружнє життя [PERSON] та [PERSON] припинили після того, як [PERSON] її побив (це їй відомо зі слів [PERSON] , вона бачила її на ТРЦ Фабрика, у неї були руки у синцях). [PERSON] отримав у Російській Федерації паспорт та відмовився їхати до батька. Допитаний в судовому засіданні 17.08.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є сином сторін у справі. Вказав, що з матір`ю у нього гарні відносини, з батьком на даний час не дуже добрі, через судову тяганину, він вважає, що батько неправдиво розповідає про події, які мали місце. Він народився у 1989 році, як він пам`ятає, то спочатку вони з батьками проживали у баби (матері мами), потім винаймали будинок на [ADDRESS] , на його пам`ять батько часто випивав. У 1998 році мати була вагітна, народила [PERSON] , але через два дні дитина померла. Були постійні бійки, скандали посилилися та батьки розлучилися, на цей час вони проживати в однокімнатній квартирі. Коли батько побив матір, вони з мамою переїхали проживати до баби та діда у Кримськ (Краснодарський край) у 1999 році. Влітку 2002 року батько приїхав до них, батьки примирилися та вони повернулися в Херсон. До цього часу, батько працював у Португалії. В м.Херсон він проживав з матір`ю, коли був у 7 класі. Батько поїхав до Португалії там і почав зловживати алкогольними напоями, повернувся з заробітків без грошей. У 2004 році народився [PERSON] . Батько вирішив взяти кредит від МЖК, взяли довідки, довідки брали за матері декретні гроші. Влітку 2005 року придбали будинок, він вже навчався в технікумі, а батько вирішив стати приватним підприємцем. Коли [PERSON] було 2 роки, його віддали до садочку, мати почала працювати продавцем, потім у 2011 році він пішов до лав армії. Його цивільна дружина залишилася проживати з його батьками. В червні 2011 р. він одружився. Восени 2011р. мати вирішила поїхати на заробітки до Москви , це було до Нового Року, а провернулася після Нового Року 2012 року. В будинку проживали баба, його дружина та [PERSON] . Відбувся конфлікт та баба поїхала в Херсон у 2010 році. Він повернувся з армії та проживав з дружиною та [PERSON] . Батько повернувся у 2012 році, влітку, з цього часу почав сильно зловживати алкогольними напоями, у вересні 2017 р. він з дружиною придбали квартиру та переїхали. Мати приїжджала у вересні 2012 р. на його весілля, потім поїхала знов на заробітки. Пізніше повернулася та забрала [PERSON] із собою, десь після його 4 класу, навіть він його не закінчив, батька також забрала. У батька були там проблеми з роботою, йому не подобалась робота та він повернувся до Херсону. Мати приїздила кожні 3 місяці на тиждень - два. Батько також їздив до Москви та повертався назад. У 2016 році батько з [PERSON] повернулися до Херсону. Матері у 2016 році заборонили повернення до Росії, оскільки вона прострочила один день та вона залишилися на три місяці у Херсоні, оформила субсидію. Батько продовжував пити, були бійки, він забирав маму з будинку до себе. Мати вирішила знову виїхати до Москви. У 2017 році мати приїхала вночі, а потім подзвонила йому та казала, що батько її б`є, він замовив таксі та вона приїхала до нього з розбитим носом. Тому мама забрала [PERSON] та виїхала з ним до Москви , вела перемови з батьком, щоб він перестав пити, але батько продовжував зловживати спиртним, по чуткам у нього були інші жінки і тоді мати обірвала всі стосунки з ним. Щодо транспортних засобів в родині, пояснив, що у їх сім`ї був «уазік», потім 2 «форда», у 2015 р. мати висилала гроші та батько придбав «Фіат», оскільки мав намір займатися перевозками; потім мати вислала гроші на його ремонт. Наразі уже жодної машини у батька не має. Коли батьки продали квартиру, то мали намір придбати будинок на «Воєнке», внесли задаток 1000 доларів США, але там були проблеми з земельною ділянкою та аванс їм не повернули. Тоді йому придбали комп`ютер, батько залишив гроші на зварювальний апарат. Батьки взяли великий кредит, 50% за яким повертало МЖК, але не своєчасно. За кредит платив навіть він, батьки йому надсилали гроші, мама також відправляла гроші на погашення кредиту особисто йому у ті часи, коли батько був у запої. Йому відомо, що більше за кредит платила мати, оскільки батько майже не працював. До 2011 року мати працювала в магазині, крім 2010 року, в цей час вони розводили курей. Мати на всі свята приїздила, він їздив до Зеленівки тільки коли приїжджала мати, батько самостійно в будинку сам не прибирав. До матері в Москву їздила тітка [PERSON] та проживала там у матері в Москві по три-чотири місяці. Батьки вперше розлучалися коли він був у 5-6 класі, вони поїхали до Кримську в Російській Федерації разом з бабою та дідом. Батько через 3 місяці після від`їзду дзвонив та вмовляв матір проживати разом. Як розлучалися батьки йому не відомо. Зійшлися батьки знову влітку 2002 року, вони разом повернулися до Херсону та в 7 клас він пішов вже в Україні, проживали у той час в однокімнатній квартирі, яку подарувала тітка батьку. Квартиру цю продали в травні 2005 року. Комп`ютер йому придбали після отримання авансу за квартиру. Йому невідомо за яку вартість була продана квартира, та чи давала баба гроші на придбання будинку. Суд, заслухавши вступні слова представника позивачки, відповідача та його представника, допитавши 17.08.2020 року свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 24 березня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.03.1990 року (арк. справи 20). 07 грудня 2001 шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано розірвання шлюбу, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07.12.2001 року (арк. справи 20 зворотній бік). Позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданим 22.10.2004 року (арк. справи 21). 24 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, за яким [PERSON] передала безоплатно [PERSON] у власність однокімнатну квартиру під номером [ADDRESS] . Договорів посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., зареєстрований у реєстрі за №7777 (арк. справи 125). 31 травня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] продав, а покупець прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В., зареєстрований у реєстрі за №2809 (арк. справи 215). За п. 2.1 договору, квартира продається за 49744,45 грн. 02 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з господарчими будівлями під [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. Договорів посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., зареєстрований у реєстрі за №698 (арк. справи 12). За п. 3 договору, продаж вчинено за 59661,00 грн., які покупець зобов`язується сплатити продавцю протягом трьох банківських днів, що має бути підтверджено відповідним документом. 02 червня 2005 року [PERSON] надано заяву, якою остання надала згоду на купівлю чоловіком [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , визначаючи ціну і умови договору на його власний розсуд. Одночасно цією ж заявою надала згоду своєму чоловіку, на передачу в Іпотеку вищезгаданий житловий будинок з господарчими будівлями, визначаючи умови кредитного договору та договору іпотеки на його розсуд. Справжність підпису [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., зареєстрований у реєстрі за №697 (арк. справи 13 зворотній бік). 03 червня 2005 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" укладено кредитний договір №HEH0GF00000792, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді неповнолювальної кредитної лінії в розмірі 9895,00 доларів США, строком повернення до 03.06.2020 р. (арк. справи 17-19). 03 червня 2005 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" укладено договір іпотеки, за умовами якого забезпечено виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору від 03.06.2005 р. №HEH0GF00000792, повернення кредиту у вигляді не поновлювальної кредитної лінії наданої у сумі 9895,00 доларів США, на придбання нерухомості (житловий будинок з господарчими будівлями під [ADDRESS] , на ділянці розміром 1200 кв.м у сумі 8000 доларів США, а також на сплату податкових платежів у розмірі 1895 доларів США (арк. справи 14-16). За п. 7 договору іпотеки, передано в іпотеку нерухоме майно житловий будинок з господарчими будівлями під [ADDRESS] , на ділянці розміром 1200 кв.м. 11 липня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Новіковою Л.В., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 02.06.2005 р. за реєстровим №698, за якою змінено п. 3 договору та викладено його у новій редакції, а саме: продаж житлового будинку з господарчими будівлями за домовленістю сторін здійснюється за 59661 грн., з яких вартість житлового будинку становить 52000,00 грн., а вартість господарчих будівель становить 7661,00 грн. Продаж житлового будинку з господарчими будівлями за домовленістю сторін здійснюється за 59661 грн., які покупець зобов`язується сплатити продавцю протягом трьох банківських днів (арк. справи 13). 20 липня 2005 року між Херсонським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON] укладено договір №21072005000065 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, за яким визначена часткова компенсація кредитного договору в розмірі 9% (арк. справи 223-224). 13 вересня 2016 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 13.09.2016 року (арк. справи 22). Згідно заявок на відправлення переказів по міжнародній платіжній системі [PERSON] на ім`я [PERSON] переказувалися грошові кошти 31.07.2015 р., 12.12.2015 р., 11.06.2015 р., 15.02.2017 р., 15.02.2017 р., 10.08.2015 р., 21.07.2015 р., 11.10.2014 р., 08.07.2014 р., 17.06.2014 р., 15.07.2014 р.. 29.06.2014 р., 27.06.2014 р., 27.11.2014 р., 29.09.2014 р., 21.01.2015 р., 10.12.2014 р., 24.10.2014 р., 10.02.2015 р., 24.03.2015 р., 12.09.2014 р., 06.032015 р., 21.01.2016 р. (арк. справи 28-39, 45). Також [PERSON] перераховувала кошти переказами у червні, липні, серпні, вересні, листопаді, жовтні, грудні 2014 року, січні, березні 2015 року (арк. справи 40-44) ідентифікувати на чиє ім`я здійснювалися перекази неможливо. Згідно акту підтвердження від 24.05.2018 р. №131/01-08 складеного головою квартального комітету Зеленівської селищної ради Гулич О.О., за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані, але фактично не проживають з вересня 2017 року (арк. справи 62). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №125196788 від 24.05.2018 р., за [PERSON] зареєстровано право власності 02.06.2005 р. на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; крім того, 03.06.2005 р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В. внесено запис про заборону на нерухоме майно; 20.03.2007 р. зареєстровано іпотеку, іпотекодержатель "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі" (арк. справи 86-87). Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03.07.2019 р. №0.184-23909/0/15-19-Вих, [PERSON] у період з 08.08.2014 р. по 06.06.2016 року перетинала державний кордон України, в`їжджала та виїжджала (арк. справи 138). За результатами аналітичного пошуку ТЗ по"НАІС ДДАІ" МВС України, за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб марки FIAT DUCATO 2800 (2002 року випуску), чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] вин код: [NUMBER] , з 18.05.2016 року (арк. справи 152). Відповідно до довідки №1330 від 08.11.2018 р. виданої селищним головою Зеленівської селищної ради, [PERSON] зареєстрований та проживає один за адресою: [ADDRESS] ; за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають: [PERSON] колишня дружина не проживає з 2011 року, [PERSON] син не проживає з 2008 року, [PERSON] син не проживає з 2017 року (арк. справи 157). Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 09.09.2020 р. №0.184-24055/0/15-20-Вих, [PERSON] у період з 04.10.2016 р. по 06.03.2020 року перетинала державний кордон України, в`їжджала та виїжджала (арк. справи 209). Відповідно до заяви [PERSON] від 13.10.2020 року, остання вказала, що в період з 10.12.2003 року по 05.09.2017 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Разом з [PERSON] придбала за рахунок кредитних коштів, наданих Херсонською філією ВАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором №НЕН0GF00000792 від 03.06.2005 р., житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Кредит погашався за рахунок спільних коштів, а з 2014 року вона здійснювала грошові перекази на ім`я [PERSON] для погашення кредиту, оскільки в останній час він не працював. Нею за спільні кошти з [PERSON] здійснювалось облаштування вищевказаного будинку, проводились ремонтні роботи, прибдавали меблі. Через Херсонське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву за договором №2107200500065 від 20.07.2005 р. на їх сім`ю із чотирьох чоловік здійснювалася часткова компенсація відсоткової ставки кредиту ВАТ КБ "Приватбанк" на придбання житла на вторинному ринку за договором №2107200500065 від 20.07.2005 р. За спільні кошти з [PERSON] в травні 2016 року придбаний автомобіль FIAT DUCATO 2800, 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який за їх згодою було поставлено на реєстраційний облік на ім`я [PERSON] . Вказаний автомобіль використовувався в інтересах сім`ї (арк. справи 226). За довідкою №VQ8HQAQ15770F5IS від 17.03.2020 р., заборгованості по кредитному договору №2107200500065 від 20.07.2005 р. не має, дата закриття кредиту 08.10.2019 р. (арк. справи 238). Частиною першою ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнові права фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Як наголошує ВСУ у п. 20 постанови пленуму №11 від 21.12.2007 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 72 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В новому Сімейному кодексі, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте, велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сім`ї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п. 1 розділу VІІ Прикінцевих положень Сімейного кодексу цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються лише в частині тих прав та обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Стороною відповідача не заперечується та фактично визнано у процесуальній заяві по суті справи - відзив на позов (арк. справи 121 зворотній бік, 154 зворотній бік), що з 2003 року він почав проживати з позивачкою разом, як родина, у 2004 році у них народився ще один син, він вирішив покращити умови проживання родини тощо. Вказані обставини додатково підтверджені також показами свідків. Таким чином, не є спірним, що позивачка та відповідач з 01.01.2004 року (оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив, тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року). Спірним у справі є час до якого сторони проживали, як чоловік і дружина без укладення шлюбу та, відповідно чи є майно, придбане під час їх сумісного проживання спільною сумісною власністю жінки та чоловіка або це майно особиста приватна власність. З системного аналізу наявних доказів, показів свідків, суд вважає встановленим, що позивачкою доведено, а відповідачем не спростовано, що сторони мали відносини, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, до 05 вересня 2017 року. При цьому, суд не приймає до увагу довідку № 1330 від 08.11.2018 р., складеною селищним головою та спеціалістом 1 категорії виконавчого комітету Антонівської селищної ради щодо не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2011 року, оскільки особи, які її склали в судовому засіданні як свідки допитані не були, звідки ними встановлена така обставина невідомо, а з показів усіх допитаних свідків в судовому засіданні вбачається, що у м.Москва на заробітки позивачка почала їздити лише наприкінці 2011 року та постійно поверталася за місцем своєї реєстрації. Також відповідачем належними доказами не доведено, що припинення відносин, притаманній «сім`ї» з позивачкою відбулося раніше 05.09.2017 р. Суд приймає до уваги покази свідків, в тому числі спільного сина сторін [PERSON] та куми [PERSON] щодо події вересня 2017 року після якої син сторін забрав позивачку з батьківського будинку, після чого вона припинила сімейні відносини з відповідачем. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу такою, що підлягає частковому задоволенню. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 року. В період часу проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ними придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та автомобіль FIAT DUCATO 2800, 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що набуті сторонами спору в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період встановлений судом, а тому є спільною сумісною власністю сторін спору. При цьому суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] щодо придбання [PERSON] спірного будинку за його особисті кошти, яки були ним отримані від продажу власної квартири, оскільки таких доказів вартості суду не надано. За кредитним договором від 03.06.2005 року [PERSON] отримав кошти на придбання спірного житлового будинку в сумі 8000 доларів США, що станом на 03.05.2005 р. (100 доларів 505 грн.), тобто в кредит фактично було отримано 40400,00 грн. Також слід зазначити, що дійсно договір купівлі-продажу був укладений 02.06.2005 року, але зміни до нього внесені 11.07.2005 р. та ці зміни свідчать, що станом 11.07.2005 року уся сума в розмірі 59661,00 грн. не була передана продавцю, а розрахунок повинний бути проведений протягом 3 банківських днів. Крім того, на обставину спільного придбання будинку свідчить також і нотаріально посвідчена заява про надання згоди на передачу будинку в іпотеку, договір іпотеки від 03.06.2005 року, договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 20.07.2005 року, укладений між [PERSON] та Херсонським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, до якого [PERSON] подавав власноруч написану заяву, за якою зазначав про його склад сім`ї 4 особи, на підтвердження якої надавалася довідка форми 2, за якою його родина (дружина [PERSON] та сини) проживають в однокімнатній квартирі, тобто є такою сім`єю, яка потребує надання житлового приміщення. Також суд вважає, що відповідачем на обґрунтування своїх заперечень проти позову не доведено, що спірний автомобіль придбано за його особисті кошти. Надані позивачкою докази свідчать про наявність у неї коштів, які вона пересилала на сім`ю, відповідачем же не доведено взагалі про наявність у нього доходу. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки щодо придбання у період її проживання з відповідачем як чоловіка та жінки без укладення шлюбу транспортного засобу, який за приписами ч.2 ст. 74 та ч.1 ст. 60 СК України є об`єктом їх спільної сумісної власності. Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України). За приписами ч.2 ст. 74 ЦПК України за якою на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності чоловіка та жінки які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України. Тобто, майно, набуте чоловіком та жінкою які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мВ з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому вважається, що кожна річ, набута ними, крім речей індивідуального користування є обьєктом їхньої спільної сумісної власності (стаття 60 СК України). Такі особи відповідно мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної смісно власності (стаття 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, частки чоловіка та жінки з урахуванням ч.1 ст. 70 СК України є рівними. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована та одна зі сторін може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному із чоловіка та жінки, що проживали однією сім`єю без укладення шлюбу присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з таких осіб дій, що порушують права другого, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивачки щодо поділу житлового будинку та транспортного засобу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачкою доведено, що спірне майно було придбано за їх спільні кошти у період, коли вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без укладення шлюбу та не перебували у інших шлюбах, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків. Сторонами не проведено експертизи, суд позбавлений можливості дійти висновку про можливість поділу будинку між сторонами в натурі, а транспортний засіб є неподільною річчю, тому суд вважає вірним визначити в порядку поділу майна ідеальні частки у праві спільної сумісної власності сторін - по 1/2 частині майна за кожним. Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням наведеного, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 2114,40 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. За приписами ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч. 8 ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Рішення в повному обсязі складене 07 червня 2021 року.

Outcome: partial