Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ГБК «Енергетик-2», [PERSON], [PERSON] про зобов»язання не чинити перешкод у користуванні власністю, звільнення майна від особистих речей, прийняття до членів кооперативу та реєстрацію право власності, й відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2012 року, яке набуло чинності, володіє майновими правами на гаражний бокс [NUMBER], як об»єктом незавершеного будівництва, що знаходиться в ГБК «Енергетик-2» по вулиці Затишній, 1 «А» в місті Києві. Це право й право членства в кооперативі вона намагась оформити в ГБК «Енергетик-2», оскільки попередньо вказане майно належало [PERSON], проте їй в цьому було відмовлено. Наразі вона не може потрапити до гаражного боксу, користуватись своїм майном, а при спробі потрапити до нього 02 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] чинили перешкоди їй в цьому, при цьому [PERSON] застосував до неї фізичну силу та погрози, й наніс тілесні пошкодження. Внаслідок протиправних дій вона зазнала моральної шкоди, яку оцінює в 5000 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 05 грудня 2013 року (а.с.38), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила: зобов»язати ГБК «Енергетик-2», [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні власністю - гаражним боксом [NUMBER], як об»єктом незавершеного будівництва, що знаходиться в ГБК «Енергетик-2» по вулиці Затишній, 1 «А» в місті Києві; зобов»язати [PERSON] та [PERSON] звільнити гаражний бокс від особистих речей, у тому числі транспортних засобів; зобов»язати ГБК «Енергетик-2» прийняти її до членів кооперативу та зареєструвати гаражний бокс, як об»єкт незавершеного будівництва; стягнути з [PERSON] 3 000 грн., [PERSON] 1 000 грн. 00 коп., ГБК «Енергетик-2» 1 000 грн. 00 коп. на її користь завданої їх неправомірними діями моральної шкоди. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON], діюча на підставі довіреності від 01 лютого 2013 року (а.с.47), позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], [PERSON], діючий на підставі довіреності від 14 січня 2014 року (а.с.46), позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог. В судовому засіданні представник відповідача ГБК «Енергетик-2» Севковський В.М., діючий на підставі доручення (а.с.48), позовні вимоги в частині зобов»язання ГБК «Енергетик-2» прийняти позивачку до членів кооперативу та зареєструвати гаражний бокс, як об»єкт незавершеного будівництва, визнав, в частині вимог про стягнення моральної шкоди - не визнав. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2012 року, яке набуло чинності, позивачка володіє майновими правами на гаражний бокс [NUMBER], як об»єктом незавершеного будівництва, що знаходиться в ГБК «Енергетик-2» по вулиці Затишній, 1 «А» в місті Києві (а.с.7-13, 14-16). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Це право й право членства в кооперативі вона намагась оформити в ГБК «Енергетик-2», оскільки попередньо вказане майно належало [PERSON], проте їй в цьому було відмовлено шляхом неприйняття заяви про вступ в кооператив. В судовому засіданні представник ГБК «Енергетик-2» визнав, що позивачка дійсно зверталась до кооперативу із відповідною заявою. Так, матеріали справи містять копію вказаної заяви, датовану 23 липня 2013 року, проте із її змісту не вбачається, що вона ставила питання про прийняття її до членів ГБК, а лише вимоги про переоформлення гаражного боксу з [PERSON] на неї на підставі рішення суду, а тому вважається, що позивачка із заявою відповідного змісту про вступ до кооперативу не зверталась (а.с.148). Суд вважає, що вимоги позивачки щодо зобов»язання ГБК «Енергетик-2» прийняти її до членів кооперативу та зареєструвати гаражний бокс, як об»єкт незавершеного будівництва, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулює дані правовідносини. Так, згідно ч.ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. Тобто, законом чітко визначена процедура вступу особи до кооперативу й порядок прийняття кооперативом рішення і його затвердження, а саме - рішення правління чи голови кооперативу про прийняття особи до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Відтак, суд не може постановити рішення, яке впливатиме на наслідки прийняття колегіальних органом (загальних зборів його членів) рішення, оскільки це суперечитиме Закону, т.я. прерогатива прийняття такого рішення покладена на вказаний колегіальний орган. За таких підстав позивачем доцільно було б ставити позовну вимогу щодо зобов»язання ГБК розглянути її заяву про вступ до членів кооперативу, при цьому виконавши визначену Законом та Статуту процедуру вступу до кооперативу - звернутися до кооперативу із письмовою заявою, сплатити вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених статутом ГБК «Енергетик-2». Оскільки така вимога позивачем не ставилась, суд не може виходити за межі позовних вимог з підстав дотримання принципу диспозитивності. Згідно п.19 Статуту ГБК «Енергетик-2», зареєстрованого Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією 23 січня 2002 року, прийом в члени кооперативу здійснюється правлінням кооперативу, за письмовою заявою вступаючого, з затвердженням загальними зборами уповноважених членів (а.с.152). Відповідно до одного із основних принципів створення та діяльності об»єднань громадян, всі основні питання їх діяльності повинні вирішуватись на зборах всіх членів або представників членів об»єднання, що відповідає спірним правовілдносинам. Відповідно до статті 6 Закону України «Про об»єднання громадян» всі основні питання діяльності об»єднань громадян повинні вирішуватися на зборах всіх членів або представників членів об»єднання. Об»єднання громадян створюються і діють на основі добровільності, рівноправності їх членів (учасників) самоврядування, законності та гласності. Згідно з частиною другою статті 8 цього Закону не допускається втручання державних органів та службових осіб у діяльність об»єднань громадян, крім випадків, передбачених Законом. Державний контроль за діяльністю об»єднань громадян здійснюється державними органами у порядку, передбаченому законодавством України (частина перша статті 25 Закону), яким є Міністерство юстиції України як орган, що проводить легалізацію об»єднань громадян, надаючи відповідні приписи в разі виявлення порушень положень статуту. Проте, суд, як державний орган, не може своїм владним велінням (рішенням) примусово зобов»язати ГБК прийняти позивачку до членів кооперативу, порушуючи принципи його діяльності, визначені Законом та Статутом. Окрім того, позовна вимога щодо зобов»язання ГБК «Енергетик-2» зареєструвати гаражний бокс, як об»єкт незавершеного будівництва, також не може бути задоволена, оскільки до повноважень кооперативу реєстрація майна не віднесена. Процедура реєтрації права власності віднесена до іншого державного органу, аж ніяк не до кооперативу. Наразі позивачка не може потрапити до гаражного боксу, користуватись своїм майном, а при спробі потрапити до нього 02 жовтня 2013 року, вважає, що саме [PERSON] та [PERSON] чинили перешкоди їй в цьому, при цьому [PERSON] застосував до неї фізичну силу та погрози, й наніс тілесні пошкодження. Проте, судом встановлена часткова винність протиправних дій, а саме те, що [PERSON] не надаються позивачці ключі від гаражного боксу, й саме з ним у неї відбувся словесний конфлікт, а не бійка з наслідками тілесних пошкоджень, що підтверджується постановою ДІМ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 04 жовтня 2010 року, із якої вбачається, що вказані неправомірні дії до позивачки вчинені [PERSON], а не разом із [PERSON] (а.с.21), а тому з підстав встановлених спірних правовідносин суд вважає за необхідне зобов»язати саме [PERSON] не чинити перешкод позивачці в користуванні гаражним боксом, як об»єктом незавершеного будівництва, поновивши її права в цьому. Будь-які докази неправомірності дій з боку [PERSON] матеріали справи не містять, й які позивачем не забезпечені. Також, винність протиправних дій щодо чинення перешкод позивачці в користуванні майном з боку ГБК «Енергетик-2» судом також не встановлено, а тому підстав для їх поновлення немає. Суд вважає, що вимоги позивачки про зобов»язання відповідача [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні майном є доведеними й обґрунтованими за своєю правовою природою, що не спростовується відповідачем, який визнав, що ключі від гаражного боксу він мав, але позивачці не передав. Правовою підставою вказаних вимог є положення ст. 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правовідношення і його наявність в момент подання та розгляду позову. Так, в судовому засіданні доведений факт триваючий і на день розгляду справи порушення з боку відповідача, який не передав позивачці ключі від гаражного боксу, внаслідок чого остання позбавлена можливості потрапити до приміщення й розпоряджатися своїм майном, що є протиправною поведінкою з боку відповідача [PERSON] Й, оскільки позивачкою не ідентифіковані речі, які вона вважає знаходяться в спірному гаражному боксі та належать відповідачам (чужі речі), не надано їх детальний опис, проведений державним виконавцем в порядку забезпечення доказів, тому ця частина вимог також не може бути задоволеною. Рішення суду має бути чітким й зрозумілим, що забезпечить його дійсне виконання, а при заявлених вимогах, суд обмежений винести чітке й зрозуліме для виконання рішення в частині зобов»язання відповідача звільнити гаражний бокс від особистих речей. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 5 000 грн. 00 коп., вважає такі вимоги є необґрунтованими, заснованими на формальних припущеннях, а тому підлягають відмові у їх задоволенні, виходячи із наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Проте, не всі докази позивача обґрунтовані та доведені. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України). Ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди з [PERSON] - 3 000 грн., [PERSON] - 1 000 грн. 00 коп., ГБК «Енергетик-2» - 1 000 грн. 00 коп., позивач не обґрунтував належність та допустимість доказів до даних правовідносин, й з яких міркувань виходив, визначаючи її розмір, виходячи із формальних міркувань про розмір завданої моральної шкоди, відтак не довів в судовому засіданні рівень душевних страждань, яких він зазнав у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього самого, членів його сім"ї чи близьких родичів, на які він мав би послатися як на підставу свої доводів. Окрім того, винність дій [PERSON] та ГБК «Енергетик-2» у відношенні позивача судом не встановлена, й не встановлена винність дій [PERSON] щодо завдання їй тілесних пошкоджень. Особа має право, відповідно до ч.1, п.п. 1, 2. ч.2 ст.23 ЦК України, на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вина зазнала у зв»язку з каліцтвом або ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не обґрунтовані, обставини, на які він посилається, не підтверджуються наявними в матеріалами справи доказами, причинний зв"язок між вказаною моральною шкодою і протиправною діяльністю відповідача судом не встановлені, а тому законні підстави для задоволення такої вимоги відсутні. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1 статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги розмір задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити й понесені позивачем судові витрати - судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] згідно частки його немайнової відповідальності (229 грн. 40 коп. - сума сплаченого судового збору /3 частина від поставлених вимог = 76 грн. 46 коп.). На підставі вищевикладеного, ст.ст. 23, 391 ЦК України, ч.ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про кооперацію»,

Outcome: partial