Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що сторони знаходилися в шлюбі з відповідачем по справі з 2007 року. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач офіційно не працює, інвалідом не являється, але зобов"язаний утримувати свого сина. А тому, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до повноліття сина. У судове засідання позивач та відповідач надали спільну заяву про рорзгляд справи за їх відсутності. Відповідачем подано до суду письмову заяву, в якій він зазаначив, що визнає позовні вимоги позивача та вказав, що син проживає з позивачем. Позивачу він, надає матеріальну допомогу на утримання сина, по мірі можливості, оскільки офіційно не працює. Також відповідач зазначив, що він інвалідом не являється, стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться і інших осіб на утриманні, він не має і на обліку в центрі зайнятості, він не перебуває. Відповідно до ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, постановляє рішення про його задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що з 2007 року позивач та відповідач перебували в цивільному шлюбі, в якому в них, народився син - [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження (а.с.№ 8), в якому в графі батько зазначено: [PERSON], а в графі мати: [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб, позивач по справі змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], в зв»язку з реєстрацією шлюбу з громадянином [PERSON].(а.с.№ 7) Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальну допомогу позивачу на утримання їх спільної дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: " Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що "Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті №12 цього закону вказано, що " Виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці". Судом було з»ясовано матеріальне становище сторін, де встановлено, що відповідач не працює. Позивач не працює, знаходиться в декретній відпустці.

Outcome: approved