Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до Щорської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що вона працювала на посаді директора Комунального підприємства „Щорський міський парк культури і відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області" і на підставі розпорядження секретаря міської ради від 23 березня 2015 року № 9-к була звільнена з займаної посади з 23 березня 2015 року у зв"язку з виходом на пенсію (ст.38 КзпП України), однак відповідач не провів розрахунок, тому вона просила суд стягнути з відповідача в її користь 50 тисяч грн. в рахунок погашення заборгованості з заробітної плати та 5 тисяч грн. у рахунок відшкодування заподіяної невиплатою зарплати моральної шкоди. В ході підготовки до розгляду справи за клопотанням представника відповідача згідно з ухвалою від 03 червня 2015 року суд залучив до участі в справі в якості співвідповідача Комунальне підприємство „Щорський міський парк культури і відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області", мотивуючи тим, що позивачка працювала директором цього підприємства, яке є юридичною особою, що слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Рішенням Щорського районного суду від 10 серпня 2015 року позов було задоволено частково і стягнуто з Щорської міської ради на користь [PERSON] нараховану і невиплачену заробітну плату в розмірі 33 тисячі 801,66 грн. за період з 18 грудня 2013 року по 23 березня 2015 року та моральну шкоду в розмірі 500 грн. Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць було приведено до негайного виконання. Також було вирішено питання про судові витрати і стягнуто з Щорської міської ради в користь держави 303 грн. 66 коп. У апеляційній скарзі Щорська міська рада ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та про постановлення нового рішення про відмову у задоволенні вимог до Щорської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що місцевий суд помилково вважав, що заборгованість з зарплати позивачки необхідно стягувати з Щорської міської ради, як власника і засновника підприємства, проте такий висновок суперечить нормам чинного законодавства, оскільки позивачка перебувала в трудових правовідносинах і працювала директором КП „Щорський парк культури і відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області", яке згідно з його статутом є юридичною особою і несе відповідальність по своїх зобов"язаннях у межах свого майна, а держава та власник, яким є Щорська територіальна громада в особі Щорської міської ради, не відповідає по зобов"язаннях підприємства (а.с.18, 24) та що згідно з витягом з Єдиного держреєстру дане підприємство є діючим. Що позивачка до звільнення з 23 березня 2015 року була працівником КП „Щорський міський парк культури і відпочинку" і підприємство нараховувало та вело відповідний облік належної позивачці зарплати, є юридичною особою, зареєстровано у встановленому законом порядку і має самостійний баланс та майно, тому, на думку апелянта, має виконувати свої зобов"язання перед позивачкою згідно з законом. Що суд у порушення правил ст.213 ЦПК України прийшов до передчасного та хибного висновку про відповідальність перед позивачкою Щорської міської ради замість КП „Щорський міський парк культури і відпочинку". Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгдяду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що згідно з довідками КП „Щорський міський парк культури і відпочинку" заборгованість з зарплати [PERSON] складає 33 801,66 грн. за період з 18 грудня 2013 року по 23 березня 2015 року та що дана заборгованість підлягає стягненню з Щорської міської ради як засновника і власника підприємства, оскільки, на думку суду, набуття чинності рішенням Щорського районного суду від 12.09.2014 року, яким визнано незаконним рішення двадцятої сесії шостого скликання Щорської міської ради від 22.08.2012 року „Про реорганізацію комунальної організації „Щорський міський парк культури і відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області" є визначальним при вирішенні даного цивільного спору. Тому стягнення заборгованості з зарплати позивачки, як директора КП „Щорський міський парк культури і відпочинку", і заподіяну моральну шкоду в розмірі 500 грн. з наведених підстав необхідно проводити з Щорської міської ради на балансі якої перебуває комунальна організація „Щорський міський парк культури і відпочинку". Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. З матеріалів справи видно та підтверджено належними і допустимими доказами, що позивачка [PERSON] у спірний період працювала директором Комунального підприємства „Щорський міський парк культури і відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області" та що нарахування і виплату заробітної плати позивачці здійснювало підприємство, у якому вона працювала на посаді директора, чого не заперечували сторони, як у засіданні місцевого суду, так і в апеляційному суді. Згідно з статутом і додатком до статуту КП „Щорський міський парк культури і відпочинку", затверджених рішенням 20 сесії 6 скликання Щорської міської ради від 22 серпня 2012 року (а.с.17 - 24) власником підприємства є територіальна громада м.Щорс в особі Щорської міської ради, підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий і інші рахунки в установах банків, має право бути позивачем і відповідачем у суді та несе відповідальність по своїх зобов"язаннях у межах свого майна і не відповідає по зобов"язаннях держави і власника, а держава і власник не відповідають по зобов"язаннях підприємства. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованого станом на 02 червня 2015 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, комунальне підприємство „Щорський міський парк культури і відпочинку" як юридична особа значиться в держреєстрі як діюче підприємство і дані про внесення до Реєстру відомостей про припинення його діяльності та внесення відповідного запису до нього про зазначене у відповідності до порядку, встановлену законом, відсутні (а.с.51- 54). Аналогічні відомості в Держреєстрі щодо цього підприємства значаться і на час апеляційного розгляду даної справи (а.с.137,138 зі зворотами). Тому посилання місцевого суду у оскаржуваному рішенні на постанову Щорського районного суду від 12 вересня 2014 року, яка набула чинності, і згідно з якою визнано незаконним рішення двадцятої сесії шостого скликання Щорської міської ради від 22.08.2012 року „Про реорганізацію комунальної організації" щодо реорганізації комунальної організації „Щорський міський парк культури і відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області", як на підставу для задоволення вимог позову до Щорської міської ради, не грунтуються на нормах чинного законодавства і призвели до ухвалення незаконного рішення. Отже, апеляційний суд з урахуванням наведеного та меж оскарження приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позивачки до відповідача - КП „Щорський парк культури і відпочинку Щорської міської ради Чернігівської області" і про відмову у задоволенні заявлених вимог до Щорської міської ради. Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд помилково вважав, що заборгованість з зарплати позивачки необхідно стягувати з Щорської міської ради, як власника і засновника підприємства, в той час коли підприємство, в якому працювала позивачка, є діючим і має права юридичної особи та вело відповідний облік належної до виплати [PERSON] заробітної плати і що такі висновки місцевого суду суперечать чинному законодавству - підлягають врахуванню і задоволенню. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України підлягає вирішенню питання про судові витрати. З відповідача КП „Щорський парк культури і відпочинку" в користь держави необхідно стягнути 338,01 грн. судового збору за вирішення судом вимог про стягнення заборгованості з запрплати та 243,60 грн. судового збору за вирішення судом вимог про відшкодування моральної шкоди, що складає в сумі 581, 62 грн.

Outcome: partial