Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

15 серпня 2019 року представник ПАТ КБ " Приватбанк" звернувся з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 23 246,79 грн. за кредитним договором б/н від 27 березня 2006 року. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредит. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті складає між ним та банком договір про надання послуг. Однак він порушував зобов`язання щодо своєчасності та повноти повернення отриманих коштів, внаслідок чого і виникла зазначена заборгованість. Заочним рішенням Болехівського міського суду від 10 січня 2020 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] на користьАТ КБ "Приватбанк" 21 663 грн. 61 коп. заборгованості по кредитному договору та 1790 грн. 82 коп. сплаченого судового збору. В решті позовних вимог на суму 1583 грн. 18 коп. відмовлено (а.с.76-80). 29 січня 2020 року прийнято заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 10 січня 2020 року та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні (а.с.100). 16 березня 2020 року скасоване заочне рішення та призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні (а.с.139-141). 04 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.160-162). Вказана справа перебувала на розгляді у судді Поляниці М.М. Згідно Наказу Болехівського міського суду № 02-09/32 від 16 червня 2020 року на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 16 червня 2020 року припинено повноваження судді [PERSON] . За розпорядження керівника апарату суду № 01-13/20 від 26 червня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл та справу передано судді Головенко О.С. 26 червня 2020 року прийнято до провадження та призначено судове засідання (а.с.167). 13 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.172-173). 23 вересня 2020 року відповідач подав заяву, в якій просить зменшити розмір пені за прострочене зобов`язання у зв`язку з важким матеріальним становищем, оскільки його доходом є пенсія по інвалідності в розмірі 2100, 00грн. (а.с.188). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просить засідання проводити у його відсутності (а.с.7). Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши пояснення відповідача, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Встановлено, що що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву (а.с.16-17), згідно якої отримав кредит в сумі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокзі сплатою відсотків за користування кредитом. Банк виконав умови договору, надавши відповідачу кредит за вказаним договором та факт отримання коштів відповідачем не оспорювався. Кредит надано відповідно до заяви відповідача, який разом з Довідкою про умови кредитування, підписаною відповідачем, складає договір про надання банківських послуг (а.с.18-33). Відповідно до Довідки про умови кредитування,позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати пеню та штраф (а.с.18). Однак, отримавши грошові кошти по кредитному договору, [PERSON] своїх зобов`язань, що передбачені договором, не виконував, не проводячи вчасно сплати по тілу кредита та відсотків за користування кредитом. Так, згідно пред`явленого розрахунку заборгованість відповідача станом на 15 липня 2019 року становить 23 246,79 грн., (з них 8440, 21 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 2782,89 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00грн грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 10 440, 51грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1083,18 грн. - штрафу (процентна складова) (а.с.8-15). За ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання. Таким чином, відповідач, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитним договором, порушує зобов"язання за даним договором. З розрахунку заборгованості за кредитним договором та Довідки про умови кредитування, також встановлено, що окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 10 440,51 грн., позивач нарахував також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1083,18 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 березня 2006 року та заяви, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору. Згідно з Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів, визначені, п.2.1.1.12.6.1 та 2.1.1.12.7.4, згідно яких у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Також у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом, в розмірі вказаному в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Тарифах, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 100% від розміру неналежно оплачених відсотків, встановлених у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Тарифах. Сплата штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Як свідчить кредитний договір (п.2.1.1.7.6), укладений між сторонами, вони погодили відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання позичальником будь-якого грошового зобов`язання за цим договором, а саме банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання (а.с.28). Станом на 15 липня 2019 року відповідачу нарахована пеня за прострочене зобов`язання у сумі 10 440,51 грн. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в зазначеній сумі підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як слідує з п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Судом встановлено, що відповідач має тяжкий матеріальний стан, оскільки він є інвалідом 2 групи по зору довічно, що позбавляє його можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу та погашення заборгованості. Єдиним його доходом є пенсія в розмірі 2100,00 грн., з якої проводиться щомісячне погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.93-96, 187). З огляду на викладене та враховуючи розмір заборгованості за тілом кредиту, майновий стан відповідача, часткове та періодичне погашення позичальником заборгованості за кредитом, а також те, що неустойка не є платою за користування грошима, а є засобом цивільно-правової відповідальності, негативні наслідки для позивача не настали, тому суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру пені, зменшити нараховану суму пені за прострочене зобов`язання та встановити її в сумі 5000 грн. Такий розмір пені, на думку суду, буде розумним та справедливим. Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача, окрім пені, штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1083,18 грн. (процентна складова). Разом із тим, відповідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору (п.2.1.1.12.6.1 Умов і Правил) передбачено застосування до відповідача пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Одночасно, п.1.1.5.20 та п.2.1.1.7.6 Умов і Правил передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, визначених цим договором. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором не допускається. За таких обставин позов АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення штрафу не може бути задоволений і з відповідача слід стягнути пеню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 27.03.2006 року станом на 15.07.2019 року в розмірі 16 223,10 грн., з яких: 8440,21грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2782,89 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5000,00 грн. - пеня за прострочене зобов`язання. В задоволенні решти позовних вимог в розмірі 1340 грн. 66 коп. слід відмовити. Відповідно до чч.1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з п. 9 ч.1 ст. 5 закону «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ч.6 ст. 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового зборуру - Правова позиція ВСУ від 1 березня 2017 року у справі № 6-152цс17. Відповідач довів, що він є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 10 ААА № 909908 від 04 липня 2012 року та звільнений від сплати судового збору, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 69,79 % (16 223,10 :23 246,79 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1340,66 грн. (1921 х 69,79 %) за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного ст. 526, 610, 1054 ЦК України,

Outcome: approved