Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 06 лютого 2010 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів, в результаті чого між сторонами постійно виникали сварки та суперечки з приводу побутових питань, що спричиняло напружену обстановку в сім»ї. Відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає неповнолітня донька сторін, що негативно впливає на її психологічний стан та завдає душевних страждань позивачу. Відповідач не здатен підтримувати моральну атмосферу у сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги. З грудня 2016 року сторони не підтримують шлюбні стосунки та окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. Спроби зберегти сім»ю бажаних результатів не дали. Шлюб існує формально. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просила суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Основною причиною розірвання шлюбу позивач зазначає подружню зраду з боку відповідача, ведення ним аморального способу життя та відсутність будь-якого матеріального забезпечення сім»ї. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, однак заперечив проти викладених позивачем обставин, зазначивши, що сімейне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 06 лютого 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, про що складено актовий запис № 73. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO]. 13 лютого 2017 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, згідно якого місце проживання неповнолітньої дитини визначено з матір»ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з грудня 2016 року сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім»ю. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved