Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона, [PERSON] , являється матір"ю [PERSON] , [INFO] , яка не перебуваючи у зареєстрованому шлюбу, народила дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Її дочка, [PERSON] померла [INFO] , а до смерті проживала із співмешканцем [PERSON] та вказаними дітьми у її будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті дочки, відповідач виїхав за невідомою адресою, залишивши чотирьох неповнолітніх дітей на її піклування і утримання, з 2018 року по цей час. Батько дітей, [PERSON] з 2018 року по даний час дітей не відвідував, здоров"ям дітей, їхнім матеріальним станом не цікавився, участі у вихованні дітей не брав, жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав. Таким чином, відповідач ухилається від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню, утриманню та матеріальному забезпеченню своїх дітей, оскільки він ні усно, ні іншим чином не спілкується з дітьми, не проявляє до дітей щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість,та відсутні поважні причини з яких він не спроможний виконувати дані свої батьківські обов"язки. Вона має можливість утримувати неповнолітніх дітей в хороших умовах, достатніх для їхнього нормального проживання і розвитку, оскільки проживає у житловому будинку із трьома житловими кімнатами, загальною площею 96 кв.м., з житловою площею 44 кв.м., веде особисте підсобне домашнє господарство, утримує корову, коня та іншу живність, має у володінні присадибну земельну ділянку і сінокіс. У зв"язку з чим просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей [PERSON] відносно дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі половини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, цих непонолітніх дітей залишити бабусі до вирішення органом опіки і піклування Рахівської районної державної адміністрації питання щодо встановлення опіки, стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 13.03.2020 до участі в справі залучено третю особу без самостійних вимог Орган опіки та піклування Служби у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від.12.04.2021 замінено третю особу орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації на його правонаступника орган опіки та піклування Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області. В матеріалах справи наявний відзив, однак такий поданий відповідачем за межами, встановленого судом, строку, аж 28 січня 2021 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивачка у позові навела недостовірні та неправдиві дані. Він не залишав дітей, навпаки постійно дбає про них. Разом із дружиною, [PERSON] та дітьми проживали в будинку позивачки, [PERSON] в [ADDRESS] . Після смерті дружини, він з дітьми залишився й надалі проживати в цьому будинку. Однак, [PERSON] , будучи його тещею, бабою його дітей, створила неможливі умови спільного проживання. Поки він був на роботі, та наговорювала дітей проти нього, про те, що він їх покинув. Для забезпечення дітей всім необхідним, виїзджав на сезонні роботи, відповідно змушений був залишити дітей на вихованні позивачки, але в цей же час, між ними була така домовленість. Крім того, він ще й утримав двох дітей дружини від першого шлюбу. Покращивши свій матеріальний стан, він, 24.10.2019, орендував окремий житловий будинок в [ADDRESS] , домовився про влаштування дітей до школи, але коли прийшов забрати дітей, [PERSON] заборонила йому, та не дала навіть можливості бачитися з ними. І з цього часу потепер перешкоджає йому забрати дітей, бачитися з ними, не передаєї їм речі, кошти, що надсилає їм, та натомість переконує дітей, що їх він залишив і не піклується про них. В нього є бажання й можливості виховувати дітей, забезпечувати його дітям всі належні умови для повноцінного їх розвитку та виховання. Жодним чином не ухилявся від виховання та утримання дітей, позивачка штучно створює підстави про нібито ухилення його від батьківських обов"язків та як наслідок позбавлення батьківських прав. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Ясінянської селищної ради, в судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Матір дітей, [PERSON] , [INFO] померла. За життя проживала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, при яких народилося четверо дітей. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Звертаючись до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, [PERSON] , як на підставу заявлених вимог, посилалась на те, що у період після рсмерті її дочки, [PERSON] , відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться розвитком дітей та їх станом здоров`я, усі питання щодо виховання дітей вирішуються особисто нею, відповідач не забезпечує дітей матеріально. На підтвердження зазначених обставин позивачкою суду надано: - акт обстеження матеріально-побутових умов від 24.01.2020, в якому зазначено, що [PERSON] веде домашнє господарство, проживає у житловому будинку [ADDRESS] . За цією адресою проживають, [PERSON] , [INFO] - внук, [PERSON] , [INFO] - внук, [PERSON] , [INFO] - співмешканець її померлої дочки, [PERSON] , [INFO] - внук, [PERSON] , [INFO] - внук, [PERSON] , [INFO] - внучка, [PERSON] , [INFO] - внучка. Матеріально-побутові умови добрі. Батько дітей [PERSON] на протязі 2019 року і по даний час за даною адресою не проживає. Вихованням дітей не займається, дітьми опікується [PERSON] . Місце перебування [PERSON] невідоме; - довідку про склад сім"ї, видану виконавчим комітетом Лазещинської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, №204 від 24.01.2020; -характеристику [PERSON] , від 24.01.2020, згідно якої остання за час проживання в селі громадський порядок не порушувала, до адміністратвиної відповідальності не притягалася, характеризується з позитивної сторони; - характеристику [PERSON] від 28.05.2019, в якій зазначено, що він є постійним мешканцем Лазещина . Однак, на протязі останніх п"яти місяців в с. Лазещина не проживає. Вихованням своїх чотирьох неповнолітніх дітей, після смерті цивільної дружини, [PERSON] , не займається. До адміністративної відповідальності не притягався. Участі у громадському житті села не приймає, авторитетом серед односельчан не користується. Виконком Лазещинської сільської ради характеризує [PERSON] за час проживання в селі з посередньої сторони. Надаючи оцінку зазначеним вище доказам, суд не вважає їх достатніми для підтвердження позиції позивачки щодо ухилення відповідачем від виконання обов`язків батька відносно неповнолітніх дітей. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК Українивизначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Разом з тим, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Позивачкою не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, вживання наркотичних речовин та алкогольних напоїв, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на [PERSON] , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що неактивна участь батька в житті дітей спричинена тривалим конфліктом між сторонами, примусовим проживанням відповідача на значній відстані від дітей, неналежним усвідомленням бабою дітей необхідності участі батька у вихованні дітей, незважаючи на конфліктні стосунки між сторонами. Після смерті дружини батько фактично позбавлений можливості спілкуватися із дітьми, що призводить до того, що формування відношення дітей до батька відбувається лише за впливом баби, яка має вкрай неприязні стосунки із відповідачем. Крім того, задля виконання своїх повноважень органом опіки та піклування Рахівської РДА надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] [INFO] відносно дітей [PERSON] відносно дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з яким суд не може погодитися, оскільки він є недостатньо обґрунтованим. Зокрема в контексті Висновку наведено обставини аналогічні позовним обґрунтуванням, обставини встановлені поверхнево, обмежені встановленням місця проживання, реєстрації місця проживання та заслуханням пояснень позивачки. В свою чергу, відповідачем доведено, що він робить все для того щоб проживати разом з дітьми, брати участь у їх вихованні та утриманні. Зокрема, відповідно до договору від 24.10.2019 орендував житловий будинок по [ADDRESS] . Влаштував дітей до Солотвинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, однак діти не відвідували школу, оскільки позивачка [PERSON] не віддає дітей батьку, про що [PERSON] звертався до органів поліції. Згідно матеріалів характеризуючих відповідача, виданих Солотвинською селищною радою, Тячівського району, Закарпатської області, останній працює на лісопильній рамі, проживає в орендованому будинку, в якому умови проживання задовільні, в будинку чисто, прибрано, тобто створено всі умови для комфортного проживання неповнолітніх дітей. Також, згідно медичної довідки Солотвинської амбулаторії №29 від 25.06.2020 являється здоровою особою, на "Д" обліку у нарколога, психіатра не перебуває. Отже, відсутність батька в житті дітей обумовлена напруженими конфліктними стосунками між батьком дітей та бабою дітей, остання яка, зокрема використовує дітей для образ відповідача, в свою чергу зневажає право дітей на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості. Особисті конфлікти між родичами не повинні порушувати інтереси дітей, відтак суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав. Також не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання чотирьох неповнолітніх дітей з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 242 Цивільного кодексу України встановлено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи,визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Законними представниками не можуть бути бабусі, дідусі й інші родичі, незважаючи на те, що вони проживають разом з неповнолітніми або малолітніми, виховують їх тощо (якщо тільки вони не є опікунами). В ході розгляду справи, позивачкою жодним чином не доведено, що вона є законним представником неповнолітніх дітей, не надано рішення про встановлення опіки над дітьми. Таким чином в [PERSON] , з якою в даний час проживають неповнолітні діти, померлої дочки [PERSON] та батьком яких є відповідач [PERSON] , відсутнє право на присудження в її користь аліментів на утримання онуків.

Outcome: dismissed