Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком № 281 по вулиці Зворянська, в с. Сенечів, Долинського району Івано-Франківської області, що їй належить , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком, та зняти його з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником вищевказаного будинку, в якому прописаний відповідач по справі, колишній чоловік її дочки. Згідно рішення Долиського районного суду Івано-Франківської області від 07.12.2015 року шлюб між дочкою та відповідачем розірваний. З квітня 2015 року [PERSON] не проживає в її будинку, а мешкає зі своїми батьками в тому ж селі, знятися з реєстраційного обліку місця проживання в добровільому порядку не бажає. Реєстрація відповідача порушує її право як власника на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача по довіреності, посвідченої секретарем виконкому Сенечівської сільської ради від 23.02.2016 року за №11, позовні вимоги підтримала,\~ просила їх задовольнити та просила судові витрати по справі з відповідача не стягати. \~Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечив проти його задоволення. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.\~\~\~ Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] являється власником домоволодіння № 281 по вул. Зворянська с. Сенечів Долинського району Івано-Франківської області на підставі рішення Долинського районного суду від 04.09.2012 року, що підтверджується світлокопією витягу про державну реєстрацію прав, виданого ОКП "Івано-франківське ОБТІ" від 26.09.2012 року. Про те, що [PERSON] зареєстрований в належному позивачці житловому будинку №281 по вул.Зворянська в с. Сенечів Долинського району Івано-Франківської області, свідчить довідка №561\~від 08.10.2012 року, видана виконавчим комітетом Сенечівської сільської ради, а також акт обстеження матеріально-побутових умов від 22.02.2016 року, складеного сільським депутатом Сенечівської сільської ради, в якому зазначено, що він зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично проживає у своїх батьків з квітня 2015 року. Згідно рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.12.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Окрім наведеного, відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у ч.4 п.11 постанови "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009 року, якщо сторона визнала обставини, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в своєму рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (ч.1 ст. 61 ЦПК України). Таким чином, враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації в будинку №№ 281 по вулиці Зворянська, в с. Сенечів, Долинського району, Івано-Франківської області і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування будинком, тому [PERSON], який не заперечив проти позову, слід зобов"язати усунути перешкоди в корисуванні житловим будинком, що належить [PERSON], та визнати таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, що є підставою для зняття останнього з реєстраційного обліку. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 391, ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved