Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування даваним, посилаючись на те, що йому на праві власності належала квартира [ADDRESS], є особою похилого віку , постійно хворіє, потребує стороннього догляду, його дружина [PERSON] запропонувала йому записати квартиру [PERSON], тому записав квартиру відповідачці [PERSON], а остання взамін цього, як вона запевняла, повинна була здійснювати догляд за ним. Доовір дарування було посвідчено приватни нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 24 січня 2007 року. На час укладення договору у нього були проблеми зі здоров"ям, не міг уявити, що відповідачка, знаючи йогог стан здоров"я може обманути. З погіршенням стану здоров"я неодноразово звертався до [PERSON] з проханням щодо надання догляду та придбання медикаментів, виконання інших обов"язків, які відповідачка брала на себе при укладенні договору. Однак, остання не виконувала взятих на себе зобов"язань. Внаслідок укладеного договору втратив право володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, в нього відсутнє інше місце проживання, чи інше нерухоме майно придатне для проживання. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29 лютого 2012 року позов про визнання недійсним укладення договору дарування квартири по [ADDRESS], укладений 24 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим за № 541 задоволено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області рішення Франківського районного суду м.Львова від 29.02.2012 року скасоване, у задоволенні позову відмовлено. Просить визнати удаваним договір дарування по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим за № 541. Покласти на відповідача витрати пов"язані з розглядом справи. У судове засідання представник позивача не з»явився, надіслав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив щодо заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належно увідомлена про час та місце слухання справи. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у її відсутності відповідно до ст.169,224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира по [ADDRESS], що вбачається з договору дарування квартири від 24.01.2007 року. В даній квартирі зареєстровані власник [PERSON] та колишній власник [PERSON] Як вбачається з договору дарування квартири від 24.01.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №541, [PERSON] подарував належну йому на праві власності квартиру по [ADDRESS] [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29 лютого 2012 року позов про визнання недійсним укладення договору дарування квартири по [ADDRESS] від 24 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим за № 541, задоволено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області рішення Франківського районного суду м.Львова від 29.02.2012 року скасоване, постановлено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Як вбачається з рішення Франківського районного суду м.Львова від 07.05.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення частки в сплачених витратах за житлово-комунальні послуги квартири в сумі 3275,39 грн. задоволено. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 235 ЦК України, у разі якщо правочин здійснено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), до нього застосовуються правила, що регулюють той правочин, який сторонами мали на увазі. Удавані правочини можуть бути вчинені як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування незаконного правочину. За таких обставин, у разі встановлення факту неправомірності насправді вчиненого правочину удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки, в ньому зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею. Якщо така неправомірність судом не буде встановлена, закон не зобов"язує визнавати удаваний правочин недійсним, а передбачає можливість застосування до таких відносин правил щодо того правочину, який сторони мали на увазі насправді. Судом встановлено,що зовнішнє волевиявлення позивача щодо укладення договору дарування не співпадало з його внутрішньою волею,так як укладаючи вказаний договір сторони мали на увазі договір довічного утримання. Відповідно до ст.88 ЦПК України , стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачки слід стягнути сплачені позивачем судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved