Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в кому просить суд : встановити факт належності спадкового майна на праві власності у розмірі обовязкової частки за померлою [PERSON], після смерті її доньки, [PERSON] на все спадкове майно; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.01.2015 року, та визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/4 усього спадкового майна, після смерті [PERSON] а саме: житловий будинок № 28 з господарськими спорудами на вул. Зеленій в с. Наварія Пустомитівського району Львівської області, квартири [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,1112 га, що розташована за адресою Львівська область, Пустомитівський район, Зеленій в с. Наварія; земельну ділянку площею 0,2925 га, що розташована на території с. Дідилів, Дідилівської сільської ради, [PERSON]»янка-Бузького району Львівської області, грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходиться на рахунках ПАТ "Ощадний банк України" та грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходиться на рахунках ПАТ «ПриватБанк». В обгрунтування своїх вимог позивач [PERSON] покликається на те, що [PERSON] 10 жовтня 2002 року склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно своїй дочці, відповідачці [PERSON] 28.01.2012 року [PERSON] померла. До спадкоємців першої черги майна померлої належать її дочка відповідачка [PERSON] та її непрацездатна мати [PERSON], як спадкоємець обовязкової частки. Після смерті [PERSON] мати і дочка померлої прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак за видачею свідоцтва [PERSON] про право на спадщину до нотаріуса не звернулася, про відмову від спадщини не заявляла. Позивач вказує, що 20.05.2012 року [PERSON] померла. Ще за життя, 28 лютого 2012 року [PERSON] склала заповіт та заповіла усе належне їй майно позивачу [PERSON] до якого належить 1/4 частини усього майна, успадкованого після смерті дочки [PERSON] на яке не видано свідоцтво про право на спадщину та не оформлено право власності. Окрім цього позивач вказує, що рішенням колегії судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 09 грудня 2014 року, яке набрало законної сили було встановлено, що 10.10.2002 року [PERSON]Й склала заповіт, яким все своє майно заповіла дочці [PERSON], при цьому поклала на неї обовязок надати її матері [PERSON] право довічного користування цим майном. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] з нею разом проживала в [INFO] її непрацездатна мати [PERSON] та дочка [PERSON] 3 дослідженої копії спадкової справи № 1/2012, заведеної до майна померлої 28.01.2012 року [PERSON] встановлено, що 03.02.2012 року відповідач [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Що стосується спадкоємця [PERSON], відповідно до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України, вона прийняла спадщину оскільки на час відкриття такої проживала разом із спадкодавцем та не заявила про відмову від неї. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені вищевказаним судовим рішенням, а саме факт прийняття спадщини [PERSON], а саме обовязквої частки після смерті [PERSON], не потребують додаткового доказування. Позивач вказує, що у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері йому було відмовлено, у звязку з чим необхідно встановити факт належності обовязкової частки у розмірі 1/4 спадкового майна за померлою [PERSON] після смерті її доньки [PERSON], з метою оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять захистити майнові права позивача, шляхом задоволення позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечили та обґрунтування покликаються на те, що [PERSON] спадщину за спадкодавицею [PERSON] у встановленому законом порядку не прийняла і не могла прийняти в силу того, що ще до спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини померла. А отже в силу вимог ч. 1 ст. 1276 ЦК України у позивача не виникло права отримати у спадок обовязкову частку матері у спадщині за заповітом [PERSON], тому відповідачка жодних прав позивача не порушувала, є і продовжує бути єдиним законним спадкоємцем за заповітом майна своєї матері. На підставі наведеного просять суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю. Вислухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи та дослідивши докази представлені сторонами у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав : Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно свідоцтва про смерть, серія І-СГ № 270976 виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ, 28 січня 2012 року померла [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, відповідно до ст. 1220 ЦК України, 28.01.2012 року відкрилась спадщина після смерті [PERSON], до складу якої входять усі права і обов'язки які належали спадкодавцеві і не припинились в наслідок її смерті. Судом встановлено, що до складу спадкового майна після смерті спадкодавця [PERSON] увійшли житловий будинок № 28 з господарськими спорудами по вул. Зеленій в с. Наварія Пустомитівського району Львівської області; квартира [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,1112 га, що розташована за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Наварія вул. Зелена, 28 ; земельна ділянка площею 0,2925 га, що розташована на території с. Дідилів, Дідилівської сільської ради, [PERSON]»янка-Бузького району Львівської області; грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходиться на рахунках ПАТ "Ощадний банк України". Відповідно до ст. 1221 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи які є живими на час відкриття спадщини, а також особи які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 10.10.2002 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла дочці, відповідачці [PERSON] при цьому поклала на неї обов"язок надати її матері [PERSON] право довічного користування цим майном. Згідно із ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Таким чином, після смерті [PERSON] в силу приписів ст. 1223 ЦК України, право на спадкування отримала відповідачув [PERSON] яка визначена у заповіті померлої. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов"язкова частка). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 09 грудня 2014 року, яке набрало законної сили було встановлено, що на час смерті [PERSON] з нею разом проживала в [INFO] її непрацездатна мати [PERSON] та дочка [PERSON] 3 дослідженої копії спадкової справи № 1/2012, заведеної до майна померлої 28.01.2012 року [PERSON] встановлено, що 03.02.2012 року відповідач [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Що стосується спадкоємця [PERSON], відповідно до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України, вона прийняла спадщину оскільки на час відкриття такої проживала разом із спадкодавцем та не заявила про відмову від неї. Відповідно до [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» //при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Спадкова трансмісія має місце, коли спадкоємець, закликаний до спадкування за законом або за заповітом, помре після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк. Як вище встановлено судом та рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 09 грудня 2014 року, [PERSON] на день відкриття спадщини за [PERSON] спільно з нею проживала, що само по собі не свідчить про прийняття обовязкової частки, так як відповідно до п. 5.9 5.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. „Право на обовязкову частку не повязане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обовязкову частку, що в свою чергу фактично виключає прийняття обовязкової частки [PERSON] із застосуванням ч. 3 ст. 1268 ЦК України та урахуванням положень ст. 1270 ЦК України. Дані обставини свідчать про те, що обовязкова частка [PERSON] є її особистим персоніфікованим майновим правом, яка таку частку у спадковому майні [PERSON] не встигла прийняти в силу того, що до спливу строку на її прийняття у шість місяців, а саме через 3 місяці і 22 дні померла врезультаті чого її право на обовязкову частку було припинено смертю. Таким чином, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим судом фактичним обставинам справи, враховуючи те, що право на обовязкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії, спадкодавець [PERSON] вважається такою, що не прийняла обовязкову частку у спадковму майні своєї доньки [PERSON], позовні вимоги позивача [PERSON] щодо належності 1/4 частини спадкового майна, яке залишились після смерті [PERSON], як обовязкової частки його матері [PERSON] та перехід до нього спадкових прав на дане майно є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed