Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 20.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконував належним чином. Відповідно до ч.2 ст.1054 , ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до п.6.5. Умов надання банківських послуг-позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п.6.6. Умов надання банківських послуг- у разі невиконання зобов"язань за договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (утому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг-при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов"язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також порушенням ст.ст.509,626,1054 ЦК України, відповідач зобов"язання за вказаним договором не виконав і станом на 14.10.2013 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 24346,93 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 3000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12781,36 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 6930,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1135,57 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] загальну суму заборгованості в розмірі 24346 грн.93 коп. та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 243 грн.47 коп.. Оскільки судом встанолено, що [PERSON] [INFO] року померла, в якості відповідача ухвалою суду від 14.04.2014 року залучено правонаступника, [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача Пришляк В.О. позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Дала суду пояснення аналогічно обставинам викладеним вище. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як позивачем пропущений строк позовної давності, а також наявність спадкового майна судом не встановлена, отже підстав для стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту, строк дії якого закінчився 20.05.2010 року, не має. Згідно зі ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частиною 5 ст. 261 ЦК України, встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи 20.05.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], був укладений кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у сумі 3000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 14.10.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором, складає 24346,93 гривні, з яких сума заборгованості за кредитом - 3000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12781,36 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 6930,00 грн.. а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1135,57 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки, штрафу, пені. Оскільки відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, сторонами було визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Картка була видана відповідачу 20.05.2008 року, згідно розрахунку заборгованості за договором від 20.05.2008 року відповідач з часу отримання кредиту взагалі не проводив його погашення, тобто строк дії кредиту не міг бути пізніше, ніж 20 травня 2010 року. Отже саме з цієї дати розпочав свій перебіг строк позовної давності щодо вимог позивача. Позивач звернувся до суду із даним позовом лише 04 листопада 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення прозову, а відповідач, відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності. Доказів того, що [PERSON] здійснювалося волевиявлення на продовження дії та перевипуск картки позивачем суду не надано. Матеріали справи не містять доказів в розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК України, які б мали інформацію, що з відповідачем було укладено договір про збільшення позовної давності у письмовій формі. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно ст. 259 ЦК України, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Крім зазначеного, відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З огляду на те, що законом заборонено вимагати повернення споживчого кредиту за межами строку позовної давності, а факт звернення банку за захистом своїх прав був за межами позовної даності, отже строк позовної давності виданого споживчого кредиту минув. Крім того, як вбачається із матеріалів справи первісний відповідач [PERSON] померла [INFO] року, а згідно з ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язань чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержанного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Як вбачається з листа № 41/2.10 від 13.02.2014 року Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області на день смерті [PERSON], [INFO] року, разом з нею проживали дочки [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], яка померла в 2012 році, згідно відповіді Служби у справах дітей Синельниківської районної державної адміністрації № 122 від 17.03.2014 року. Згідно листа Другої Синельниківської державної нотаріальної № 01-16/200 від 07.02.2014 року після померлої [INFO] року [PERSON], спадкова справа не заведена. Відповідно до Рішення щодо отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за результатом розгляду запиту № 10698521 від 06 лютого 2014 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, встановлено відсутність записів відносно [PERSON]. Відповідно до листа Синельниківського міжміського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області № 37 від 11.02.2014 року станом на 31.12.2012 року за [PERSON], [INFO] року народження нерухомого майна належного на праві особистої власності в м. Синельникове та Синельниківському районі не зареєстровано. Згідно листа Новомосковського ЦНП підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 2802/14 вх, від 26.02.2014 року за [PERSON], [INFO] транспортних засобів не зареєстровано. Тобто матеріалами справи встановлено, що на час смерті [PERSON] як не мала так і не залишила після себе належного спадку. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довесити ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не встановленою та приходить до висновку, що позовні вимоги з урахуванням всіх обставин встановлених в судовому засіданні задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed