Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

І. Короткий зміст заяви 29 жовтня 2019 року [PERSON] , звернулася до суду із вказаною заявою, у якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючих документів, а саме: встановити факт належності їй правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] , а саме свідоцтва №229 про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ладижинської Ради народних депутатів 20.05.1993 та встановити факт належності їй правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] , а саме: свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2010, реєстр. №1-1558. На обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] : Ѕ частина на підставі свідоцтва №229 про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської Ради народних депутатів 20.05.1993 та Ѕ частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2019, реєстр. №1-1558. Вона та її чоловік (російською мовою ( [PERSON] , [PERSON] ) взяли участь у приватизації квартири [ADDRESS] , їх прізвище перевели як " [PERSON] ", що зазначено у рішенні №125 від 19.05.1993 виконавчого комітету Ладижинської міської Ради народних депутатів "Про безоплатну передачу квартири у власність" та у свідоцтві №229 про право власності на житло, виданому виконавчим комітетом Ладижинської Ради народних депутатів 20.05.1993. На підставі цих документів вони стали співвласниками вказаної вище квартири по 1/2 частці. Після смерті чоловіка заявниця отримала належну чоловіку 1/2 частку квартири та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.09.2010, реєст.№1-1558. При отриманні паспорта громадянина України, виданого 13.09.2019 її прізвище було записане як " [PERSON] ", що не збігається із прізвищем, яке зазначено у вказаних вище правовстановлюючих документах на нерухоме майно. При відчуженні вказаної вище квартири, нотаріус повідомила про неможливість оформлення договору дарування, оскільки є розбіжності у її прізвищі, зазначеному у паспорті « [PERSON] » і прізвищі, зазначеному у правовстановлюючих документах на квартиру свідоцтві №229 про право власності на житло, виданому виконавчим комітетом Ладижинської міської ради народних депутатів 20.05.1993 та свідоцтві про право на спадщину за законом від 15.09.2010, реєстр. №1-1558, де прізвище записане як « [PERSON] ». Встановлення факту належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] , а саме свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2010, реєстр. №1-1558 необхідно для оформлення договору дарування в нотаріальній конторі. ІІ. Заяви, клопотання учасників справи Сторони в судове засідання не з`явилися. Заявник [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглянути заяву у її відсутність, вимоги викладені у заяві підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення вимог заявника та просить розглянути справу за відсутності представника Ладижинської міської ради. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 30.10.2019 заяву [PERSON] прийнято до розгляду в порядку окремого провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання на 26.11.2019 (а.с. 19). У судовому засіданні 26.11.2019 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи Ладижинської міської ради. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом У справі, що розглядається судом встановлено, що під час приватизації квартири [ADDRESS] прізвище заявниці у правовстановлючих документах зазначено « [PERSON] », що стверджується рішенням №125 від 19.05.1993, виданим виконавчим комітетом Ладижинської міської Ради народних депутатів «Про безоплатну передачу квартири у власність» та свідоцтвом №229 про право власності на житло від 20.05.1993 виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської Ради народних депутатів. З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.09.2010 вбачається, що спадкоємцем є [PERSON] . З копії витягу про державну реєстрацію прав власником кв. [ADDRESS] є [PERSON] . З копії технічного паспорта виписаного на кв. [ADDRESS] від 23.09.2010, вбачається, що він даний на ім`я [PERSON] . Разом з тим, як вбачається з копії паспорта заявниці, виданого 13.09.2019, документ №003914614, її прізвище правильно записане як " [PERSON] ". З копії картки платника податків від 09.03.2000 вбачається, що реєстраційний номер платника податків належить [PERSON] V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування За правилами п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення." У п. 13 означеної постанови Пленум ВС України роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). VІ. Висновки суду Аналіз перевірених і оцінених доказів переконує суд, що [PERSON] на підтвердження заяви надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву у суду і є достатніми для встановлення юридичного факту належності їй свідоцтва №229 про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради народних депутатів 20.05.1993 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2010, реєстр. №1-1558, у яких її прізвище записане як « [PERSON] », встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація її права на вчинення правочину і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Ушаков та Ушакова проти України" від 18.06.2015 (остаточне 18.09.2015), в пункті 78 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…".

Outcome: approved