Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

у березні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання недійсним кредитного договору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23 вересня 2020 року між товариством та позивачем булоукладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 00-1787073, відповідно до умов якого товариство зобов"язувалося надати позичальнику у власність кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов"язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за коритування ним та виконати інші обов"язки, передбачені договором. Зобов`язання перед ТОВ «Качай Гроші» були виконані в повному обсязі, проте через деякий час позивачу почали надходити повідомлення про необхідність виконання зобов`язання перед відповідачем. Позивач зазначає, що вона не отримувала свій примірник договору, не підписувала фізично та накладенням ЕЦП жодного кредитного договору, а також заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі. За таких підстав, позивач просить визнати недійсним оспорюваний кредитний договір, укладений між нею та ТОВ «Качай гроші». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 20) 05 травня 2021 року відповідач ТОВ «Качай Гроші» подав до суду відзив на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки договір укладався дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого у сторін такогодоговору виникли цивільі права та обов"язки майного характеру. 23 вересня 2020 року позичальником було підписано (акцептовано) оферту, чим засвідченно вивчення умов оферти, пвну та безумовну згоду з її умовами, свідоме прйняття пропозиції укласти договір та згоу на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору. Укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та позивачем було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23 вересня 2020 року між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] був укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 00-1787073, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати позичальнику у власність кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбаченні договором. Договір укладався дистанційн, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого у сторін договору виникли цивільні права та обов"язки майного характеру. Встановлено, що 23 вересня 2020 року [PERSON] був підписаний (акцептовано) оферту, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з її умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису д оговору. В оферті зазначено про умови надання позики, в тому числі: сума кредиту - 10000,00 грн. (п. 1.2); строк, на який надається позика - 30 днів (п. 1.3); дата повернення позики (останній день) 23.10.2020 року (п. 1.3); процентна ставка за користування позикою в день - 1,0 % (річна процентна ставка 360,00 %); загальна вартість кредиту - 13000,00 грн. (п. 1.7); тип процентної ставки - фіксована (п. 1.4). Суд вважає, що доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги, з огляду на наступне. Встановлено, що відповідачем ТОВ «Качай Гроші» належним чином виконано свої договірні зобов`язання, перерахувавши 23.09.2020р. на вказаний позичальником рахунок кошти кредиту в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ «Бестпей» про зарахування на картковий рахунок позивача. Станом на дату надання відзиву заборгованість позивача не погашена, договірні зобов"язання належним чином не виконані і складають 21 900 грн, де тіло кредиту становить 10 000 грн, нараховані відсотки за користування кредитом - 11 900 грн. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором плзики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільнимі відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладенийв електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19. При цьому, Верховний Суд наголосив на тому, що практика у даній категорії справ є незмінною та була висловлена в інших постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов висновку про те, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України. З наведеного слідує, про факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі шляхом його підписання позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора. До того ж, суд дійшов висновку, що посилання [PERSON] на ненадання відповідачем примірника договору, а також заяви про прийняття пропозиції є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях позивача та спростовуються змістом договору про надання фінансового кредиту. Встановлено, що позивач через особистий кабінет на веб-сайті товариства подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе шляхом використання калькулятора на сайті товариства, ознайомився з паспортом кредиту і офертою та підтвердив умови отримання кредиту, після чого було сформовано одноразовий ідентифікатор, який було відправлено на телефон позичальника і введно останнім в окреме поле для підтвердження підписання договору. Укладення договору у запропонованій формі відповідало внутршній волі позивача та позивачем було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи. Всі істотні умови договору були надані позичальнику до моменту підписання договору з товариством у вигляді оферти та паспорту кредиту, які серед іншого містили чітку інформацію про строк позики, дату повернення позики, плату за користування позикою і умови їх нарахування. Жодних змін будь-яких умов договору товариством не здійснювалося. Суд звертає увагу на те, що позивач раніше вже був клієнтом товариства та повністю був обізнаний щодо умов та порядку нарахування відсотків, умовами підписання та оформлення кредиту через ІТС товариства в мережі інтернет. Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, відсутності доказів заявлених позовних вимог та не доведення приведених у позові вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Outcome: dismissed