Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій він просив стягнути з відповідача суму матеріальних збитків у розмірі 55872 грн., та суму моральної шкоди у розмірі 7650 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2500 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.12.2019 року залучено у якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «УАСК АСКА». 17.02.2020 року [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] суму матеріальних збитків у розмірі 55872 грн., суму упущеної вигоди в розмірі 55000 грн., та суму моральної шкоди у розмірі 7650 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2500 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20.07.2019 року о 17-00 у м. Харкові по вул. Волонтерській відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Duster» д.н. [NUMBER] , перед поворотом ліворуч на вул. П. Болбачана не врахував дорожньої обстановки, не зайняв крайнє положення на проїздній частині та скоїв зіткнення з автомобілем позивача «Toyota Corolla», д.н. [NUMBER] , який рухався в попутньому напрямку, спричинивши матеріальний збиток, чим порушив п. 10.4 правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Вказані обставини та вина [PERSON] встановлені постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.08.2019 р. по справі № 642/5318/19 та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не піддягають доказуванню. Цивільна відповідальність винуватця ДТП застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА». Страховик ПрАТ «УАСК АСКА» та МТСБУ позивачу кошти не відшкодували. Винуватець ДТП [PERSON] позивачу кошти не відшкодував. Згідно висновків автотранспортної експертизи № 263/09-19 від 13.09.2019 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Toyota Corolla» складає 166438,46 гривень. Позивач здійснив ремонт автомобіля на СТО за власні кошти. Згідно рахунка-фактури № 13.09.19 та акта виконаних робіт від 13.09.2019 вартість ремонту склала 55872 гирвні 00 копійок. Позивач зазначає, що він вимушеней був збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, звертатись до страхової компанії АСКА, МТСБУ, Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в тому числі виїжджати до міста Київа, що позначилося на його душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї, внаслідок чого він зазнав моральної шкоди. Моральна шкода також полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав із-за пошкодження його власного майна. Противоправна поведінка відповідача порушила нормальні життєві зв`язки і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Спричинену моральну шкоду він оцінює у розмірі 7650 грн. 50 коп. Крім того, позивач посилається на те, що він є партнером компанії ТОВ «УКЛОН» та працює водієм таксі (позивний 11865) на автомобілі «Toyota Corolla», д.н. [NUMBER] , що належить йому на праві власності. В період діяльності по перевезенню пасажирів в таксі «Уклон» він отримує середній дохід в розмірі 1000 гривень на добу, що є основним джерелом доходу його сім`ї. 20.08.2019 під час ДТП позивач виконував заказ по перевезенню пасажирів, який був відмінений у зв`язку із значними пошкодженнями його автомобіля, що були отримані внаслідок неправомірних дій відповідача. Час відновленого ремонту автомобіля склав 55 діб. Під час цього періоду він не міг отримувати основний дохід від своєї трудової діяльності в таксі «Уклон» та не одержав дохід (упущена вигода) у розмірі 55000 (п`ятдесят п`ять тисяч) гривень. Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якій заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позов пред"явлено до неналежного відповідача. Його цивільна-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «УАСК АСКА» (поліс №185680569 від 13.03.2019 року). Про страховий випадок страхову компанію ним було своєчасно повідомлено та подані документи. Від нього прийняли документи та жодних зауважень з приводу недійсності страхового полісу не було зазначено. Листом № 5683 від 05.12.2019 року ПрАТ "УАСК АСКА" надала відмову у виплатах по страховому внеску у зв"язку із допущеною помилкою під час оформлення страхового полісу №185680569 від 13.03.2019 року. А саме було невірно зазначено державний номер автомобіля та VIN 17-значний номер автомобіля. До моменту отримання відмови страхової компанії відповідач не володів інформацією щодо виплати потерпілому. Оскільки відповідач є учасником бойових дій та користується пільгами відповідно до ст. 13 ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", він одразу після отримання відмови страхової компанії, звернувся до МТСБУ, передав усі документи, та на час подання відзиву була заведена справа № 60280, підготовлений наказ про виплату. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідач зазначає про недоведеність такої та незрозуміло з яких міркувань було визначено позивачем заявлений розмір. У відповіді на відзив позивач підтримав свої позовні вимоги та наполягав на своїй позиції. У запереченнях позивач окрім іншого зазначив, що на час подання заперечень ним отримано відомості від МТСБУ щодо проведення страхової виплати позивачу. З приводу вимог щодо відшкодування упущеної вигоди вказав, що на підтвердження вказаних вимог позивачем не надано жодних доказів. Також посилався на те, що позивач безпідставно вимагає стягнення за проведену ним екпертизу щодо визначення розміру шкоди, оскільки не доведно необхідність проведення такої. Позивач у останні судові засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, та підтримання позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових заявах, а також повідомив, що позивачу від МТСБУ було виплачено на відшкодування матеріальної шкоди 54 150,04 грн. Представник третьої особи у судові засідання не з"явився, будь-яких письмових пояснень не надавали, подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Вислухавши доводи учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2019 року визнано винним за ст. 124 КУпАП [PERSON] . Згідно з вказаною постановою встановлено, що 20.07.2019 року о 17-00 у м. Харкові по вул. Волонтерській відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Duster» д.н. [NUMBER] , перед поворотом ліворуч на вул. П. Болбачана не врахував дорожньої обстановки, не зайняв крайнє положення на проїздній частині та скоїв зіткнення з автомобілем позивача «Toyota Corolla», д.н. [NUMBER] , який рухався в попутньому напрямку, спричинивши матеріальний збиток, чим порушив п. 10.4 правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановити їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вину [PERSON] у вчиненні ДТП, яка сталася 20.07.2019 року, встановлено преюдиційним судовим рішенням, а тому встановлені цією постановою суду обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в результаті даної ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Toyota Corolla», д.н. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] . Позивачем проведено ремонт автомобіля «Toyota Corolla», д.н. [NUMBER] на СТО за власні кошти. Згідно рахунка-фактури № 13.09.19 та акта виконаних робіт від 13.09.2019 вартість ремонту склала 55872 гривні 00 копійок. Листом № 5683 від 05.12.2019 року ПАТ "УАСК АСКА" відмовили [PERSON] у виплаті страхового відшкодування за його заявою, у якій зазначено про вину водія [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого забезпечена полісом №185680569 від 13.03.2019 року. При цьому посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Duster» д.н. [NUMBER] VIN [NUMBER] станом на 20/07/2019 не забезпечена страховим полісом. Відповідно до п.п. а п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п. 13.1. ст. 13 вказаного закону, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Судом встановлено, що позивачем 13 березня 2020 року отримано від МТСБУ суму страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 54 150,04 грн. Сума страхового відшкодування підтверджена платіжним дорученням № 1476186 від 1303.2020 року. Виплату здійснено по справі № 60280,згідно наказу № 2350 від 03.03.2020 року, т.з. [NUMBER] . Відповідно до статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки): доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд України у справі № 6-2808цс1520 від 20 січня 2016 року висловив правову позицію, якою зазначено, що якщо страхової виплати (страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина дорожньо-транспортної пригоди, наявність вини відповідача. Також судом встановлено отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 54 150,04 грн. Позивачем надано докази на понесені ним витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу у розмірі 55872 грн. Оскільки сплаченого відшкодування недостатньо для повного матеріального відшкодування, то в порядку ст. 1194 ЦК України з [PERSON] на користь позивача має бути стягнуто сума 55872 грн. - 54 150,04 грн. = 1721,96 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача матеріальних збитків, яких зазнав позивач внаслідок ДТП, у розмірі 1721,96 грн. Щодо вимоги стягнення з відповідача на відшкодування упущеної вигоди у розмірі 55 000 грн., то суд зазначає наступне. В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою другою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками позивача. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року по справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18) зазначено, що «тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача». Звертаючись із позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було. Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір щомісячного доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснив протиправних дій. Позивачем також не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток саме у вказаній сумі 55 000 грн - адже позивачем не доведено, що його діяльність має чітко встановлений розмір оплати, здійснюється за відповідним графіком та тарифами оплати його праці - що унеможливлює перевірити правильність його підрахунків щоденного доходу. Між тим, особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі неналежного виконання зобов`язання іншою особою. Позивач обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання ним прибутку саме у такому розмірі і саме за той період, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів . Позивачем не надано доказів того, що він реально міг отримати саме таку вигоду, здійснючи пасажирські перевезення на цьому автомобілі і ща зазначений ним період його дохід був би саме на рівні 55 000 грн і в цей період не сталося б інших обставин, враховуючи характер його діяльності, які б перешкодили отриманню ним саме такого прибутку, доводи позивача вказують на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог щодо завдання реальних збитків (упущена вигода) в наслідок пошкодження автомобіля відповідачем. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, слід зауважити наступне. З`ясовуючи факти, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Статтею 23 ЦК України визначено підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно роз`яснень п. 9 вищевказаної постанови, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що діями відповідача [PERSON] спричинено позивачу моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням його транспортного засобу.

Outcome: partial