Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач, 09 січня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення збитків. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 15 жовтня 2013 року близько 22-15 год. на перехресті вул.. А. Образцова та вул.. Байкальській сталась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON], який керував автомобілем Renault Premium, державний номер [NUMBER] та [PERSON], яка керувала автомобілем Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Renault Premium, державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] зазнав значних ушкоджень. Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2013 року дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача. Згідно висновку судового експерта [PERSON] №ZU241013 від 05.11.2013 року вартість матеріальних збитків завданих автомобілю Renault Premium, державний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 220075,74 грн. Також позивачем було сплачено вартість послуг експертної автотоварознавчої експертизи у розмірі 1200,00 грн. та послуги евакуатора у розмірі 3200,00 грн. Крім того, між позивачем та ТОВ «Автотранспортне підприємство №7» 08.02.2013 року був укладений договір оренди автомобіля Renault Premium, державний номер [NUMBER]. Пунктом 3.2 визначено розмір орендної плати, який становить 100 грн. на місяць. Згідно п.5.2 договору строк оренди автомобіля з 08.02.2013 року по 08.02.2018р. За період дії договору оренди автомобіля, з моменту дорожньо-транспортної пригоди до закінчення строку дії договору оренди, позивач отримав би дохід 5100,00 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки у розмірі 179575,74 грн., з яких реальні збитки -170075,74 грн., витрати на послуги експерта -1200 грн., витрати на послуги евакуатора - 3200 грн, упущена вигода - 5100 грн. та судові витрати у розмірі 1795,76 грн. 14 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки у розмірі 529 251,20 грн., з яких реальна вартість втраченого майна - 519751,20 грн., витрати на послуги експерта - 1200 грн., витрати на послуги евакуатора - 3200 грн. упущена вигода - 5100 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. та витрати пов'язанні із проведенням судової експертизи у розмірі 2361,60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судовому засідання представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового процесу, експерта, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER], виданого 29.01.2013 року, автомобіль моделі Renault Premium, державний номер [NUMBER] на праві приватної власності належав позивачеві./а.с.8/ Відповідач є власником автомобіля Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER]. 15.10.2013 року близько 22-15 год. у м. Дніпропетровську по вул.. А.Образцова з боку вул.. Тихоокеанської в напрямку вул.. Воронезької рухався автомобіль Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], яка рухалась по другорядній дорозі, виїхала на перехрестя з вул.. Байкальської на головну дорогу та скоїла зіткнення з автомобілем, що рухався по вул.. Байкальській зліва на право за напрямком її руху, Renault Premium, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Після зіткнення автомобіль Renault Premium, державний номер [NUMBER] продовжив некерований рух та скоїв наїзд на гараж будинку №60 та на причеп, який знаходився у гаражі. Під час ДТП автомобілі, гараж та причеп отримали механічні пошкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2013 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави./а.с.10/ Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок по кримінальній справі, або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення, які вступили в законну силу, обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно якого винесені вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії і чи скоєні вони даною особою. Таким чином, аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що вина водія [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді 15.10.2013 року є встановленою. Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТОВ "Страхова компанія "Провіта", що підтверджується копією поліса № АЕ/0897934, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50000,00 грн. /а.с.102/. Згідно угоди №712-5302/1 про визначення розміру та способу здійснення страхового відшкодування без проведення експертизи пошкодженого майна, вбачається, що ТОВ «Страхова компанія «Провіта» та [PERSON] уклали угоду, згідно якої визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 32000 грн., яке сплачується страховиком на підставі страхового акту №712-5302/1за страховим випадком, який мав місце 15.10.2013 р. Renault Premium, державний номер [NUMBER], за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №0897934./а.с.157/ Як зазначає позивача, дана сума виплачена йому ТОВ "Страхова компанія "Провіта", що також підтверджується випискою з ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.04.2015р. /а.с.158/. Проте, враховуючи те, що сума страхового відшкодування (32000 грн.) не покриває завдану позивачеві матеріальну шкоду в повному обсязі, а саме вартість втраченого майна, яку позивач вимагає стягнути з відповідача, становить 519751,20 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших (договору оренди, довіреності тощо). Згідно до ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. З метою визначення розміру заподіяної шкоди було проведено автотоварознавче дослідження, відповідно до Висновку № ZU2410133 від 05.11.2013 року, складеного експертом [PERSON], вартість матеріальної шкоди становить 220075,74 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту не менша ринкової вартості транспортного засобу, а отже відновлювати його економічно не доцільно. /а.с.15 на звороті/ За клопотанням позивача, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2014 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз: м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Леніна, 17, оф.361./а.с.115/ Як вбачається із висновку автотоварознавчого дослідження, складеного 19 січня 2015 року судовим експертом [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Renault Premium 270, державний номер [NUMBER], згідно наявних даних матеріалів цивільної справи №2/205/474/14, станом на дату проведення судової експертизи, складає величину 386589,72 грн. Також, експерт зазначив, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість досліджуваного колісного транспортного засобу, визначену на період попередній його пошкодженню, то матеріальний збиток приймає рівним дійсній вартості автомобіля, так як відновлювати такий транспортний засіб економічно недоцільно. /а.с.119-137/ Відповідно до ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначає позивач, автомобіль Renault Premium 270, державний номер [NUMBER], він продав у пошкодженому стані, отже позивачем не було витрачено кошти на його відновлення. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Отже, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Із пояснень позивача та досліджених у судовому засіданні письмових доказів встановлено, що будь-яких витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, позивачем не здійснювалося, автомобіль Renault Premium 270, державний номер [NUMBER] було реалізовано зимою 2014 року на металолом за 8000,00 грн., докази не надано, та в лютому 2014 року знято з реєстраційного обліку в МРЕО, тобто в лютому 2014 року припинено право власності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, в матеріалах справи відсутні докази того, за яку саме вартість було реалізовано автомобіль Renault Premium 270, державний номер [NUMBER]. Приймаючи до уваги те, що матеріальний збиток у розмірі 32000,00 грн. був відшкодований позивачу ТОВ «Страхова компанія «Провіта», а інших збитків позивач не поніс, а отже позовні вимоги в частині відшкодування вартості втраченого у розмірі 519751,20 грн. є необґрунтованим та такими, що не підлягає задоволенню. Крім цього, є необґрунтованими вимоги про відшкодування 5100грн. упущеної вигоди з наступних підстав. Згідно договору найму (оренди) транспортного засобу від 08 лютого 2013 року [PERSON] передав ТОВ «Автотранспортному підприємству № 7» у тимчасове платне користування та володіння належний позивачу автомобіль Renault Premium 270, державний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 29.01.2013 року Луцьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Волинській обл.. Розмір щомісячної орендної плати за тимчасове користування транспортними засобами складає 100 гривень за кожний транспортний засіб. Строк найму (оренди) транспортних засобів з 08.02.2013 р. по 08.02.2018р./а.с.33-34/ Згідно угоди про розірвання Договору оренди транспортних засобів від 22.01.2013р. №81 від 24.12.2013 року укладеної між [PERSON] та ТОВ «Автотранспортне підприємство №7» вбачається, що Договір оренди транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.П. 22 січня 2013 року №81 - розірвано за добровільною взаємною згодою у зв'язку з відчуженням транспортного засобу з 24.12.2013 року/а.с.64/ Позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що саме йому були спричинені збитки у зв»язку з невикористанням спірного автомобіля, на підтвердження своєї позиції позивач не надав безспірних доказів щодо отримання доходів від використання автомобіля згідно договору від 08.02.2013 року з ТОВ «Автотранспортне підприємство № 7 ». Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування упущеної вигоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на послуги евакуатора у розмірі 3200 грн. то вони є обґрунтованими, повністю доведеними, та таким що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на послуги експерта в розмірі 1200,00грн. - задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial