Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лубенської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю . Свій позов мотивував тим, що рішенням виконкому Лубенської міської ради від 26.01.2005 року № 15 йому було дозволено реєстрацію в однокімнатній квартирі [ADDRESS], загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м. З 26.01.2005 року він вселився у вищезазначену квартиру та проживає в ній. При цьому він зробив капітальний ремонт в квартирі, неодноразово робив поточний ремонт, регулярно сплачує комунальні платежі, більше 10 років відкрито користується спірною квартирою. Власником квартири було ПП "Рада". 12.01.2006 року була припинена державна реєстрація ПП "Рада", в зв"язку з визнанням банкрутом. 03.12.2010 року рішенням Лубенського міськрайонного суду вищевказану однокімнатну квартиру визнано безхазяйною та передано її у власність територіальній громаді м.Лубни в особі Лубенської міської ради. Після визнання квартири безхазяйною йому 25.03.2011 року був виданий ордер на житлове приміщення, а саме : квартиру [ADDRESS]. Вказаний ордер був виданий на підставі рішення виконкому № 78 від 23.03.2011 року. Посилаючись на ст.ст.335, 344 ЦК України, позивач прохає визнати за ним право власності на спірну однокімнатну квартиру, у зв"язку з набувальною давністю. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, прохав його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що ніхто не має право позбавити Лубенську міську раду права власності на спірну квартиру, яка належить останній на підставі рішення суду від 03.12.2010 року. Третя особа [PERSON] прохала позов задовольнити. Представник третьої особи КП "Лубенське МБТІ" в судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву проводити розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду . Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Лубенської міської ради від 26.01.2005 року № 15 позивачу [PERSON] було дозволено реєстрацію в однокімнатній квартирі [ADDRESS], загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м. (а.с.8). З 26.01.2005 року позивач вселився у вищезазначену квартиру та проживає в ній. При цьому він зробив капітальний ремонт в квартирі, неодноразово робив поточний ремонт, регулярно сплачує комунальні платежі, більше 10 років відкрито користується спірною квартирою. Власником квартири було ПП "Рада". 12.01.2006 року була припинена державна реєстрація ПП "Рада", в зв"язку з визнанням банкрутом. 03.12.2010 року рішенням Лубенського міськрайонного суду вищевказану однокімнатну квартиру визнано безхазяйною та передано її у власність територіальній громаді м.Лубни в особі Лубенської міської ради . Після визнання квартири безхазяйною позивачу та його дружині, третій особі по справі, [PERSON] 25.03.2011 року був виданий ордер на житлове приміщення, а саме : квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Вказаний ордер був виданий на підставі рішення виконкому № 78 від 23.03.2011 року. Всі вищезазначені обставини сторонами визнаються і не оспорюються. Крім цього, вказані обставини встановлені в рішенні Лубенського міськрайонного суду від 03.12.2010 року, які, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають . Згідно ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Свою правову позицію з приводу набуття права власності за набувальною давністю виклав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові пленуму № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". Так, в п.9 Постанови зазначено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Крім цього, п.11 Постанови зазначає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Судом встановлено, що позивач [PERSON] ще 26.01.2005 року добросовісно заволодів і користувався спірною квартирою, відкрито та безперервно володів вказаним нерухомим майном протягом 10 років, а тому суд вважає, що є підстави для задоволення позову позивача .

Outcome: approved