Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 21.12.2018 звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 листопада 2017 року на 460-му кілометрі автодороги Одеса-Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] та відповідача, який керував транспортним засобом «DAF» марки «XF95.430», державний номер «ВЕ4543АІ». Внаслідок ДТП автомобіль «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ», що належить [PERSON] та автомобіль, яким керував відповідач, отримали механічні пошкодження. Позивач зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №001480 від 16.11.2017, схеми місця ДТП та постанови Біляївського районного суду Одеської області від 27.12.2017 винним в скоєнні ДТП визнано водія [PERSON], який в судовому засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення свою вину визнав повністю, постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. 05.02.2018 за заявою потерпілого [PERSON] судовим експертом в м. Одеса було проведено огляд транспортного засобу на предмет його пошкодження, про що складено відповідний протокол (акт). Відповідно до заключення експерта автотоварознавчої експертизи №714/17 від 18.12.2017 визначено вартість матеріального збитку нанесеного [PERSON] в результаті ДТП, яка становить 102257 грн. 15 коп. Позивач вказав, що на підставі страхового акту №ОЦВ-17-12198/1 потерпілому [PERSON] 13.03.2018 позивачем було проведено виплату (страхове відшкодування) за завдані збитки в сумі 99450 грн. (100 тис. грн. ліміт 510 грн. франшиза). Вважає, що відповідач порушив норми законодавства, не повідомивши Компанію про дорожньо-транспортну пригоду та зважаючи на те, що страхувальник транспортного засобу «DAF» марки «XF95.430», державний номер «ВЕ4543АІ», яким керував відповідач, являється [PERSON], однак на час ДТП він не перебував за кермом та місці події, позовні вимоги щодо відшкодування збитків позивач предявляє безпосередньо до водія, тобто відповідача по справі, оскільки якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Для досудового врегулювання спору відповідачу неодноразово телефонували, направляли листи з пропозицією врегулювання справи, але до цього часу ним жодних заходів не вжито. Враховуючи всі обставини та документально підтверджені доказами факти, якими обґрунтувалися позовні вимоги, позивач вважає, що відшкодування матеріальної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки у порядку регресу повинен здійснити відповідач. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 1166, 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 99450 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалою суду від 26.12.2018 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених в позові. Пояснила, що з вини відповідача 16.11.2017 було допущено дорожньо-транспортну пригоду та пошкодження транспортного засобу «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ», за заявою потерпілого [PERSON] від 01.12.2017 складено протокол (акт) про пошкодження транспортного засобу, у зв'язку з чим, позивач на підставі страхових актів, виплатив страхові відшкодування власнику такого транспортного засобу [PERSON]Д в розмірі 99450 грн. Звернувшись до відповідача з вимогою відшкодувати позивачу понесені витрати, той відмовився добровільно сплатити кошти, що призвело до звернення позивача до суду. Відповідач відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди не повідомив свого страховика про страховий випадок протягом трьох днів, шляхом подачі письмової заяви встановленого зразка, що передбачено п.33.1.4. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-ІV (далі - Закон №1961-ІV), а про таку подію позивачу стало відомо лише 16.11.2017 від Одеської МЦКП, після чого відразу (01.12.2017) експертом [PERSON] було проведено огляд пошкоджених транспортного засобу «Hyundai Sonata» та встановлено перелік пошкоджень. Страхувальником транспортного засобу «DAF» марки «XF95.430», державний номер «ВЕ4543АІ», яким керував відповідач, являється [PERSON], однак останній передав відповідачу автомобіль разом з полісом. Позивач, провівши ремонтну калькуляцію на підставі встановлених пошкоджень, виплатив власнику транспортного засобу «Hyundai Sonata» [PERSON] страхові відшкодування на загальну суму 99450 грн. Під час перевірки, встановлено, що ні позивач, ні третя особа, не звертались із письмовою заявою про те, що стався страховий випадок до Голованівського відділення позивача. Позивач пропонував відповідачу та третій особі досудове врегулювання спору, однак останні відмовились, у зв'язку з чим, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що дійсно з його вини 16.11.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвело до пошкодження транспортного засобу «DAF» марки «XF95.430», державний номер «ВЕ4543АІ», яким керував він, а також - пошкодження транспортного засобу «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ». Транспортний засіб «DAF» марки «XF95.430», державний номер «ВЕ4543АІ», 14.04.2017 був застрахований у позивача, строком до 14.04.2018 включно. Пояснив, що не звернувся того ж дня до позивача, оскільки автомобіль був несправний, що потягло затрати часу для його ремонту. Звертався до Голованівського відділення із заявою про страховий випадок лише 18.11.2017, де його представник запевнив, що все прийнято, однак на підтвердження звернення жодних доказів не має. Через деякий час до нього дзвонила невідома особа, яка представлялась представником позивача та пропонувала сплатити кошти, на що він відмовився, оскільки не довірився цій особі. Вказав, що в трудових відносинах із власником транспортного засобу, яким керував, не перебуває. Просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог. Зазначив, що дійсно 16.11.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвело до пошкодження транспортного засобу «DAF» марки «XF95.430», державний номер «ВЕ4543АІ», яким керував відповідач, а також - пошкодження транспортного засобу «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ». Транспортний засіб «DAF» марки «XF95.430», державний номер «ВЕ4543АІ», 14.04.2017 був застрахований у позивача, строком до 14.04.2018 включно. Він також звертався до Голованівського відділення із заявою про страховий випадок 17.11.2017, де його представник запевнив, що все прийнято, однак на підтвердження звернення жодних доказів не має. Представник Голованівського відділення повідомила, що звернутись необхідно в перший робочий день (понеділок). Всі документи про ДТП знаходились у відповідача. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 листопада 2017 року об 11 год. 04 хв. на 460-ому кілометрі автодороги "Одеса-Київ" відбулася ДТП за участю автомобілів «DAF» марки «XF95.430», державний номер «ВЕ4543АІ», під керуванням відповідача та автомобіля «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ». Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 27.12.2017, яка набрала законної сили 18.01.2018, в справі №496/4264/17 визнано винним відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу. Судом встановлено, що [PERSON] керуючи автомобілем, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ», в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 6). Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «DAF» марки «XF95.430», державний номер «ВЕ4543АІ», була застрахована відповідно до Закону №1961-ІV у [PERSON] акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», що підтверджується копією полісу №АК/2853270 від 14.04.207 (а.с. 10). 01 грудня 2017 року представником позивача було оглянуто автомобіль марки «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ» та встановлено наявність пошкодження останнього, про що здійснено опис і назви деталей, що пошкоджені (а.с. 9). Власник автомобіля марки «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ», [PERSON] 05.02.2018 звернувся до позивача із заявою про виплату страхових відшкодувань за договором добровільного страхування транспортних засобів, в якій просив перерахувати страхові відшкодування на особистий рахунок за шкоду, спричинену з вини відповідача (а.с. 8). Згідно із розрахунку страхового відшкодування від 28.02.2018, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ», становить 102257 грн. 15 коп. (а.с. 11). Відповідно до умов полісу №АК/2853270 від 14.04.2017 позивач 28 лютого 2018 року склав страховий акт №ОЦВ-17-12198/1, згідно з яким дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 16.11.2017 з вини відповідача, що призвело до пошкодження автомобіля марки «Hyundai Sonata», державний номер «ВН2329ЕВ», визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування за ремонт автомобіля в загальному розмірі 99450 грн. (а.с. 12). На підставі складеного страхового акту №ОЦВ-17-12198/1 від 28 лютого 2018 року ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 13.03.2018 сплатило суму страхового відшкодування в загальному розмірі 99450 грн. на рахунок власника пошкодженого майна [PERSON], що підтверджується копією виплати по страховим актам за період з 01.03.2018 по 20.03.2018 (а.с. 15). 02 серпня 2018 року позивач направив відповідачу претензію про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 102257 грн. 15 коп. у зв'язку з виплатою страхового відшкодування [PERSON] (а.с. 13). 12 вересня 2018 року позивач повторно направив відповідачу претензію про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 54697 грн. 50 коп. у зв'язку з виплатою страхового відшкодування [PERSON] з урахуванням знижки суми сплати на 55% (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За нормами частин 1, 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Відповідно до ст. 3 Закону №1961-ІV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За нормами ст. 27 Закону України "Про страхування", що кореспондується зі ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. \~ \~ \~ \~Підпунктом 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону №1961-ІV встановлено, що разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Пунктом (ґ) підпункту 38.1.1. пункту 38.1. ст. 38 Закону №1961-ІV, встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що аргументи позивача доведені в судовому засіданні, останнім було виплачено страхове відшкодування потерпілій особі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, який не подав страховику письмову заяву встановленого зразка про ДТП, що сталася 16.11.2017, тобто не повідомив про таку пригоду, а тому, позивач має право вимагати відшкодування такої виплати в порядку регресу. Права позивача на відшкодування виплаченого страхового відшкодування були порушені зі сторони відповідача, який відмовився добровільно сплатити таку шкоду, а тому підлягають захисту судом. Аргументи відповідача та третьої особи про те, що відповідач звертався до Голованівського відділення позивача із заявою про ДТП, яка сталася 16.11.2017, суд відхиляє, оскільки будь-яких доказів на підтвердження таких аргументів суду не надано. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення від 03.12.2018, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1762 грн., виходячи з розміру, встановленого на 2018 рік підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (а.с. 1), що підлягає відшкодуванню відповідачем. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved