Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 11.11.2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено Договір [NUMBER] про відкриття Депозитного рахунку (вклад "Традиційний") в рамках Договору щодо банківського обслуговування. Позивач вказував на те, що відповідно до умов Договору, його предметом є розміщення в Банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи на строк 367 днів, з виплатою відсотків одноразово, в день настання терміну повернення вкладу, для обліку вкладу Банк відкриває на ім"я вкладника вкладний рахунок № [NUMBER] в доларах США. Згідно умов Договору сума вкладу складає 100 100,00 доларів США, а день повернення вкладу -13.11.2014 року, виплата відсотків, нарахованих на вклад за ставкою 7,15% річних здійснюється згідно з умовами Договору. Відповідно до умов Договору 11.11.2013 року позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті у сумі 100 100 доларів США, вкладний рахунок № [NUMBER]. Позивач посилався на те, що 13.11.2014 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою, в якій просив повернути йому внесені за вищевказаним Договором кошти та нараховані на них відсотки, але відповідачем позивачу було відмовлено у задоволенні вимоги щодо повернення коштів. У своєму листі від 26.11.2014 року за №349/7/50-36 відповідач послався на неможливість виплати коштів, оскільки він обмежений у видачі готівкових коштів в іноземній валюті у зв»язку із положеннями Постанови Правління Національного банку України «Про введення додатко вих механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29.08.2014 року за №540. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, та просив в судовому порядку зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» в особі Білоцерківського відділення №2 видати готівкою одноразовою операцією через касу належний позивачу вклад за Договором [NUMBER] про відкриття Депозитного рахунку (вклад "Традиційний") в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 11.11.2013 року в сумі 100 100 доларів США та нараховані згідно Договору відсотки. Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги позивача та просив суд зобов"язати Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії" видати готівкою одноразовою операцією через касу банку належний [PERSON] вклад за Договором [NUMBER] про відкриття Депозитного Рахунку (вклад "Традиційний") в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 11.11.2013 року в сумі 100 100 доларів США та нараховані згідно Договору відсотки. Представник відповідача Ткачук І.В. позов заперечував та просив відмовити в задоволенні позову, при цьому представник відповідача посилався на те, що відповідач відмовляючи позивачу у видачі спірного грошового вкладу з відсотками діяв законно та правомірно у відповідності до п.1 пп.9 Постанови Правління Національного банку України «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29.08.2014 року №540. Заслухавши пояснення представників сторін, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 11.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» та [PERSON] було укладено Договір [NUMBER] про відкриття Депозитного рахунку (вклад "Тради ційний") в рамках Договору щодо банківського обслуговування. За умовами вказаного Договору банк прийняв на депозитний рахунок 100 100 доларів США строком до 13.11.2014 року зі сплатою 7,15% річних. Згідно до умов вказаного Договору, Клієнт перераховує з поточного (мультивалютного) рахунку [NUMBER] у доларах США, відкритого в рамках Договору щодо банківського обслуговування, а Банк приймає на Депозитний рахунок кошти на умовах та в порядку, передбаченому цим Договором та відповідними підрозділами, пунктами та/або підпунктами Умов банківського обслуговування фізичних осіб АТ "Сбербанк Росії", затверджених Наказом Голови Правління №37 від 16.01.2012 року (з усіма змінами та доповненнями, що відбулись протягом дії цього Договору), або Умов, що затверджені на заміну вищезазначеним. Умови є невід"ємною частиною цього Договору та розміщуються на сайті Банку. У вищевказаному Договорі передбачені основні умови розміщення вкладу. Так у п.п. 2.1.-2.6. вказаного Договору зазначено, депозитний рахунок [NUMBER], сума вкладу: 100 100,00 доларів США, термін повернення вкладу: 13.11.2014 року, строк розміщення вкладу: 367 днів, процентна ставка за вкладом: 7,15% процентів річних, спосіб виплати процентів: одноразово, в день настання терміну повернення Вкладу (п.2.3. цього Договору). Наведені обставини підтверджуються копією Договору [NUMBER] про відкриття Депозитного рахунку (вклад "Традиційний") в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 11.11.2013 року, а також вказане підтвердили у суді представники сторін. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на виконання умов вищевказаного Договору від 11.11.2013 року здійснив вклад у сумі 100 100,00 ( сто тисяч сто) доларів США 00 центів на депозитний рахунок [NUMBER]. Наведене підтверджується копією платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №90373251, а також вказане підтверджується поясненнями представників сторін. В судовому засіданні також встановлено, що 13.11.2014 року позивач звернувся до Білоцерківського відділення ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» із заявою в якій просив у зв"язку із закінченням строку дії його депозитного вкладу [NUMBER] від 11.11.2013 року на суму 100 100 доларів США виплатити йому суму вкладу з нарахованими відсотками одноразово через касу банку. Наведене підтверджується поясненнями представників сторін та копією заяви позивача від 13.11.2014 року. Листом від 26.11.2014 року за №349/7/50-36 Білоцерківське відділення №2 Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» повідомило позивача про неможливість виплатити йому з поточного рахунку повну суму вкладу і нараховані проценти в один операційний день, при цьому Білоцерківське відділення №2 ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» посилалося на п. 1 п.п.9 Постанови Правління Національного банку України №540 від 29.08.2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" де вказано, що уповноважені банки зобов"язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси і банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. В п.1 пп.9 Постанови Правління Національного банку України «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29.08.2014 року №540 вказано, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як зазначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов"язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно до п. 1.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577 із змінами, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Відповідно до п. 1.6. вищевказаного Положення, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. У п. 3.3. вищезазначеного Положення вказано, що банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. А в п. 3.5 вказаного Положення зазначено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено в судовому засіданні і вказано вище, умовами укладеного між позивачем та відповідачем Договору передбачено повернення вкладу і нарахованих відсотків 13.11.2014 року одноразово. Договір чинний, змін умов договору чи додаткових угод не укладалося. Зазначена вище постанова Правління Національного банку України від 29.08.2014 року №540 ніяким чином не змінює умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Згідно до ст. 56 Закону України "Про національний банк України", Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правлін ня Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються поста новами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань -"Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України. Пункти 1, 3 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" за №493/92 від 03.10.192 року встановлюють, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міні стерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Нормативно-правові акти набу вають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" №731 від 28.12.1992 року зобов'язує міністерства, інші органи виконавчої влади, органи господарського управління та контролю своєчасно подавати на державну реєстрацію нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер; не допускати випадків направлення на виконання нормативно-правових актів, що не пройшли державну реєстрацію та не опубліковані в установленому законодавством порядку. В п.п. а) пункту 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №731 від 28.12.1992 року зазначено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України. Пунктом 15 цього ж Положення встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані. При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов'язковим. При цьому Постанова Правління Національного банку України №540 від 29.08.2014 року, на яку посилається ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" у листі від 26.11.2014 року №349/7/50-36, яка діяла з 02.09.2014 року до 02.12.2014 року, в Міністерстві юстиції України не зареєстрована. Також у Міністерстві юстиції України не зареєстрована і Постанова Правління Національного банку України №758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», яка діє з 03.12.2014 року, на яку також посилався представник позивача в судовому засіданні, і в п. 6 п.п. 9 вищевказаної Постанови також зазначено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що Постанова Правління Національного Банку України №540 від 29.08.2014 року, на яку посилався відповідач у листі від 26.11.2014 року за №349/7/50-36, набрала чинності 01.09.2014 року, оскільки саме 01.09.2014 року вказана постанова була опублікована на сторінці Національного банку України, що передбачено ст. 56 Закону України "Про національний банк України". А Постанова Правління Національного банку України №758 від 01.12.2014 року набрала чинності 02.12.2014 року, бо також була опублікована на сторінці Національного банку України 02.12.2014 року. Суд враховує також і те, що згідно до ст. 56 Закону України "Про національний банк України" не передбачена державна реєстрація постанов Правління Національного банку в Міністерстві юстиції України. Згідно до ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Згідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Відповідно до ч. 5 ст. 4 ЦК України, інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 8 ЦПК України, суд вважає, що Постанова Правління Національного Банку України №540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» є підзаконним нормативно-правовим актом і вказана Постанова суперечить умовам Договору [NUMBER] про відкриття Депозитного рахунку (вклад "Традиційний") в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 11.11.2013 року та вищевказаним у рішенні суду нормам Цивільного Кодексу України, а тому суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню норми Цивільного Кодексу України, які зазначені вище у рішенні суду, а не Постанови Правління Національного Банку України №540 від 29.08.2014 року. Таким чином суд вважає, що Постанова Правління Національного Банку України №540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» не може бути підставою для відмови позивачу в задоволенні позову, оскільки вона суперечить вищевказаним у рішенні суду нормам ЦК України. Крім вказаного, слід зазначити, що вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Таким чином, оскільки відповідачем порушено умови укладеного між ним та позивачем 11.11.2013 року Договору [NUMBER] про відкриття Депозитного рахунку (вклад "Традиційний") в рамках Договору щодо банківського обслуговування, то суд вважає, що вимоги позивача про зобов"язання відповідача видати готівкою одноразовою операцією через касу банку належний позивачу вклад за Договором [NUMBER] про відкриття Депозитного Рахунку (вклад "Традиційний") в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 11.11.2013 року в сумі 100 100 доларів США та нараховані згідно Договору відсотки відповідають діючому законодавству. Оскільки позивач згідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», та до ст. 5 ч. 1 п. 7 Закону України "Про судовий збір", як споживач звільнений від сплати судового збору, то суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 3 654 грн. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обста вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, вста новлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що відповідач не надав до суду належних та безспірних доказів на підтвердження своїх заперечень по позову. На підставі вищевикладеного, та ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4,509,525,526, 530,610,627,638,1058,1060,1061 ЦК України, ст.ст. 2,55 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст. 56 Закону України "Про національний банк України", Закону України «Про захист прав споживачів», Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" за №493/92 від 03.10.1992 року, Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №731 від 28.12.1992 року, Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577 із змінами, Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»,

Outcome: approved