Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 12 серпня 2013 року відповідач позичив у нього кошти у розмірі 36000 грн. на придбання автомобілю, які зобов"язався повернути 12 серпня 2014 року. Але до теперішнього часу відповідач свої обов"язки не виконав. Тому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36000 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1440 грн. та судові витрати у розмірі 487 грн.20 коп., а всього 37927 грн.20 коп. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що дійсно 12 серпня 2013 року позичив у позивача 36000 грн. на придбання автомобіля. Протягом року він повертав позивачеві запозичену суму частками і вважає, що повністю повернув борг, але ніяких письмових підтверджень цьому факту в нього не має. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено у судовому засіданні 12 серпня 2013 року відповідач позичив у позивача кошти у розмірі 36000 грн., які зобов"язався повернути не пізніш 12 серпня 2014 року, про що між сторонами була укладена письмова розписка (а.с.4). Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов"язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст.527 ЦК України боржник зобов"язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов"язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов"язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що він протягом року сплачував позивачеві певну суму коштів на виконання свого зобов"язання, з огляду на наступне. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов"язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про отримання виконання частково або у повному обсязі. Якщо боржник видав кредитору борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов"язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов"язку. В порушення вимог ст.60 ЦПК України відповідачем у судовому засіданні не надано допустимих і достатніх доказів того, що зобов"язання за борговим документом, виданим ним 12 серпня 2013 року на ім"я позивача, виконане. У той же час надана позивачем копія розписки, яка була написана відповідачем, підтверджує факт не виконання останнім своїх зобов"язань перед позивачем. За таких обставин суд доходить до висновку про те, що в цій частині позов підлягає задоволенню у повному обсязі і з відповідача на користь позивача підлягає стяненню заборгованість у розмірі 36000 грн. Як встановлено ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що укладеним між сторонами договором не встановлений розмір відсотків, який повинен сплатити відповідач при простроченні виконання зобов"язання, суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивача 3% річних за 16 місяців прострочення виконання зобов"язання, що в грошовому еквіваленті буде становити 1440 грн. (36000 грн. х 3% = 1080 грн. (за період з 12 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року) + 36000 грн. х 1% = 360 грн. (за період з 12 серпня 2015 року 12 січня 2016 року). У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати - судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного, ст.ст.526, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved