Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

У квітні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 07 серпня 2004 року виконкомом Очеретянської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, актовий запис №3. Від шлюбу мають двоє дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2019 року по даний час проживають з чоловіком окремо та не ведуть спільного господарства. Одруження з відповідачем виявилось невдалим у зв"язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на сімейні відносини та обов"язки з ведення спільного господарства. Вважає збереження сім"ї неможливим, оскільки відповідач проживає самостійним життям та бажає створити нову сім"ю, на даний час працює в Польші . Вона з 01.01.2020 року по даний час разом з дітьми проживають в будинку її матері в с.Очеретянка Пулинського району Житомирської області. Враховуючи вищевикладене, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07 серпня 2004 року виконкомом Очеретянської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, актовий запис №3, змінити її прізвище на дошлюбне [PERSON] , визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.01.2020 року до повноліття дитини. 06.05.2020 року позивачка подала на адресу суду письмову заяву, в якій відмовилася від позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Ухвалою судді від 07.05.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 01.06.2020 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей закрито. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на електронну адресу суду письмову заяву про те, що дає згоду на розлучення з [PERSON] . На даний час перебуває за кордоном. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 07 серпня 2004 року виконкомом Очеретянської сільської ради Червоноармійського району Житомирській області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 07.08.2004 року (а.с.6). Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 26.04.2007 року та серії [NUMBER] від 26.07.2010 року сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7, 8). Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач на розлучення погоджується, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не має, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини, так і на батька. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Відповідно до частин 2, 3 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Пунктом 3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач не утримує своїх неповнолітніх дітей, тому суд вважає стягнути з нього аліменти на дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі, на думку суду, здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дітей. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв"язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Оскільки позивачкою не подано суду доказів того, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак вона не могла їх одержати у зв"язку з ухиленням [PERSON] від їх сплати, тому суд не знаходить підстав для стягнення аліментів за відповідача, починаючи з 01.01.2020 року та присуджує їх стягнення від дня пред"явлення позову до суду, тобто з 22.04.2020 року. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів неповнолітніх дітей, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 840,80 грн. сплаченого нею судового збору за подання до суду позову про розірвання шлюбу. Крім того, при зверненні до суду позивачку звільнено від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідача в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved