Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу 150000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції 123403 грн., всього 273403 грн., який виник в зв"язку з неповерненням коштів по договору позики від 30.09.11р., який оформлений письмовою розпискою. В судовому засіданні 01.12.15р. позивач та його представник підтримали позов. Представник відповідача позов не визнав з посиланням на те, що кошти в сумі 150000 грн. [PERSON] отримано не було, а розписку написано під дією тяжких обставин та під впливом обману і на підтвердження іншого правочину. В засіданні суду 11.01.16р. позивач позов підтримав, представник відповідача до суду не з"явився. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд зясував наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 вересня 2011 року [PERSON] власноручно написала розписку про те, що взяла в боргу [PERSON] гроші в сумі 150000 грн., які зобов"язується повернути на першу вимогу [PERSON] з урахуванням індексу інфляції за період користування грошима. Розписка підписана [PERSON] Відповідно до ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] умови розписки не виконала, незважаючи на неодноразові усні та письмові звернення [PERSON] до неї, гроші в сумі 150000 грн. не повернула, відповідних доказів суду не надала. В постанові Верховного Суду України від 18.09.13р. № 6-63цс15 зазначено, що відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов"язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тому, позовна вимога про стягнення 150000 грн. боргу підлягає задоволенню. В тексті розписки зазначено, що [PERSON] зобов"язується повернути кошти [PERSON] з урахуванням індексу інфляції за період користування грошима. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В доданому до позову розрахунку позивач вказує суму збитків від інфляції 123403 грн. та період за який вони нараховані з жовтня 2011 року по червень 2015 року включно. Однак заявлена до стягнення сума інфляційних втрат розрахована невірно виходячи з наступного. В період жовтень грудень 2011 року інфляційні втрати складають 450 грн. (( в жовтні 2011 року інфляції не було; в листопаді 2011 року 100,1%, тому 150000 грн. х 100,1% = 150150 грн. 150000 грн. = 150 грн.; в грудні 2011 року 100,2%, тому 150000 грн. х 100,2% = 150300 грн. 150000 грн. = 300 грн. (150 грн. + 300 грн. = 450 грн.)). В 2012 році інфляції не було, а була дефляція 99,8%. В 2013 році інфляційні втрати складають 750 грн. ((150000 грн. х 100,5% (річний індекс інфляції) = 150750 грн. 150000 грн. = 750 грн.)). В 2014 році інфляційні втрати складають 37350 грн. ((150000 грн. х 124,9% (річний індекс інфляції) = 187350 грн. 150000 грн. = 37350 грн.)). В період з січня по червень 2015 року включно інфляційні витрати складають 53700 грн. ((січень 103,1 %, тому 150000 грн. х 103,1% = 154650 грн. 150000 грн. = 4650 грн.; лютий 105,3 %, тому 150000 грн. х 105,3% = 157950 грн. 150000 грн. = 7950 грн.; березень 110,8 %, тому 150000 грн. х 110,8 % = 166200 грн. 150000 грн. = 16200 грн.; квітень 114 %, тому 150000 грн. х 114 % = 171000 грн. 150000 грн. = 21000 грн.; травень 102.2 % , тому 150000 грн. х 102,2 % = 153300 грн. 150000 грн. = 3300 грн.; червень 100,4 %, тому 150000 грн. х 100,4 % = 150600 грн. 150000 грн. = 600 грн. (4650 грн. + 7950 грн. + 16200 грн. + 21000 грн. + 3300 грн. + 600 грн. = 53700 грн.)). Отже, загальна сума інфляційних втрат в період з жовтня 2011 року по червень 2015 року включно становить 92250 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (450 грн. + 750 грн. + 37350 грн. + 53700 грн. = 92250 грн.). Решта заявленої до стягнення суми 31153 грн. задоволенню не підлягає (123403 грн. 92250 грн. = 31153 грн.). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів визнання недійсним договору позики між сторонами, який оформлений письмовою розпискою від 30.09.11р., сторонами суду не надано. Позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується 2422 грн. 50 коп. сплаченого судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial