Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

14.04.2003 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання недійсним рішення сільської ради, державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Під час розгляду справи неодноразово уточняв свої позовні вимоги, востаннє звернувся з уточнюючою позовною заявою до [PERSON], Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області, Приватної агрофірми «Світанок» про визнання незаконними рішення сільської ради, свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок та запису про реєстрацію права власності, державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, подані списки сільською радою на право отримання сертифікатів на земельний пай, сертифікати на земельний пай та записи про їх реєстрацію, визнання поважною причини пропуску строку для прийняття спадщини, продовження строку на прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] року померла його бабуся [PERSON] , яка до дня смерті, [INFO] року, склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла по половині внукам - [PERSON] та [PERSON] Про заповіт він дізнався на початку квітня 2003 року під час конфлікту із відповідачкою [PERSON] Тоді ж звернувся в Пісочнянську сільську раду та отримав копію заповіту. Зазначав, що на день смерті [PERSON] належав будинок [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,232 га у с.Черниця Миколаївського району, земельний пай розміром 2,07 га, майновий пай розміром 1735 грн, як члену Приватної агрофірми «Світанок». [PERSON] всупереч вимогам закону оформила на себе право власності на все належне [PERSON] майно. Тому просить визнати незаконними рішення Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області №30 від 20.09.1996 року «Про оформлення права власності на житлові будинки» : про оформлення на [PERSON] права власності на будинок [ADDRESS], свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане 19.04.1997 року та запис у реєстровій книзі за реєстровим №21 Стрийського ДК МБТІ про реєстрацію спірного житлового будинку, так як вказаний будинок на день смерті належав спадкодавцю [PERSON] ; державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,232 га у с.Черниця Миколаївського району, виданий 11.11.2002 року на [PERSON], оскільки згідно рішення Пісочнянської сільської ради за №11 від 30.12.1994 року вказана земельна ділянка належала [PERSON] ; списки, надані Пісочнянською сільською радою у відділ земельних ресурсів Миколаївської РДА на право отримання [PERSON] сертифікатів на земельний пай розміром 2,07 га, сертифікат серії [NUMBER] від 25.06.2002 року на земельний пай, розміром 2,07 га, виданий на [PERSON] та записи (реєстрації) у книзі реєстрації Пісочнянської сільської ради сертифікатів на земельний пай, розміром 2,07 га. Також просить визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та продовжити строк на прийняття спадщини. Одночасно просить поновити строк позовної давності, так як такий пропустив з поважних причин - не знав про існування заповіту на внуків та про оформлення права власності на все майно [PERSON] одноособово на відповідачку [PERSON] Вперше про заповіт дізнався на початку квітня 2003 року, коли відповідачка [PERSON] почала його виганяти із належного [PERSON] будинку. Відповідачка [PERSON] 17.12.2014 року звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], Пісочнянської сільської ради Миколаївського району про визнання незаконним, недійсним і нікчемним заповіту та його скасування. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вперше оглянула оспорюваний заповіт наприкінці (восени) 2013 року. Вважає, що заповіт від імені [PERSON] від [INFO] року було складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Заповіт посвідчено не уповноваженою особою. 05.06.2003 року [PERSON], третя особа із самостійними вимогами, пред'явила позов до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] недійсним, проведення розподілу спадкового майна та визнання права власності на 1/3 житлового будинку. 22.02.2005 року збільшила позовні вимоги та просила також визнати частково недійсним державний акт про право приватної власності на землю, сертифікат про право на земельний пай та визнати право власності на земельну ділянку. 26.02.2015 року відповідачка [PERSON] подала заяву про залучення її правонаступником третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] , померлої [INFO] року, так як є єдиним спадкоємцем її майна та прийняла спадщину після її смерті. 05.05.2015 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги за зустрічним позовом та позовом третьої особи [PERSON], об'єднавши такі вимоги у зустрічній позовній заяві. В обґрунтування вимог зазначала, що з пояснень представника Пісочнянської сільської ради їй стало відомо про те, що при посвідченні оспорюваного заповіту були присутні сторонні особи, що свідчить про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, було порушено таємницю нотаріальної дії. Просить визнати заповіт незаконним, недійсним і нікчемним та такий скасувати. Щодо інших вимог вказувала, що на день смерті бабусі [PERSON] у 1996 році її мати [PERSON] була непрацездатною особою, а тому як спадкоємець першої черги мала право на обов'язкову частку в спадщині після смерті матері. Спадщину фактично прийняла, так як допомагала утримувати в належному стані житловий будинок, земельну ділянку , користувалася спадковим майном. Враховуючи наведене, просить провести розподіл спадкового майна та визнати право власності в порядку спадкування на усе нерухоме майно, яке належало спадкодавцю [PERSON], в тому числі право власності на обов'язкову частку спадкового майна в розмірі 2/3 ідеальної частки, на яке за життя мала право [PERSON], визнати право власності на земельну ділянку за місцем знаходження спірного будинку по [ADDRESS]. Водночас просить поновити строк позовної давності, оскільки про порушення, які були допущені при посвідченні заповіту, їй стало відомо восени 2013 року. В судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON], допитаний як свідок, первісний позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що його бабуся [PERSON] померла [INFO] року, перед смертю склала заповіт, за яким усе належне їй майно заповіла по половині йому та [PERSON] Про заповіт бабусі дізнався лише у 2003 році. Після смерті бабусі його мати та мати відповідачки [PERSON] фактично поділили належне майно бабусі по половині. Його сім'я користувалася таким майном - доглядали за будинком, обробляли город. Будь-яких майнових претензій на майно бабусі не пред'являли, так як жодних майнових спорів між ними не виникало. [PERSON] ще за життя [PERSON] була прописана в житловому будинку, однак членом колгоспного двору не була, а тому права власності на майно колгоспного двору як член колгоспного двору не могла набути. У 2003 році відповідачка [PERSON] почала його виганяти з житлового будинку, між ними виникали конфлікти. Відповідачка повідомила, що все майно належить лише їй, а вони нічого не мають. Його батько пішов у сільську раду і з'ясував, що [PERSON] склала заповіт на двох внуків, проте майна ніхто не спадкував. Все майно [PERSON] оформлене на [PERSON] Тоді ж, у квітні 2003 року, він і дізнався про заповіт бабусі, за яким він є спадкоємцем половини її майна та звернувся в суд за захистом свого порушеного права. Зазначав, що про заповіт [PERSON] його ніхто не повідомив, він не був спадкоємцем першої черги, тому в нотаріальну контору не звертався. Пізніше почались ще більші сварки, [PERSON] зводила на нього наклепи, писала скарги в міліцію, прокуратуру, однак такі були безпідставні. [PERSON] не була членом колгоспного двору, так як не проживала у будинку бабусі в с.Черниця. [PERSON], народилася в селі, проте у 1974 році виїхала з батьками до м.Н.Роздолу, де навчалася у школі. Після смерті бабусі вони фактично поділили і будинок, і земельну ділянку по половині, якими спільно користувалися до 2003 року. Просить первісний позов задоволити в повному обсязі. Як відповідач по зустрічному позову [PERSON] проти зустрічного позову заперечив та вказав, що [PERSON] про заповіт бабусі знала ще до 2013 року, зокрема копія такого ним була долучена до матеріалів позову ще 14.04.2003 року, вимог про визнання такого незаконним, недійсним і нікчемним не пред'являла. Просив в зустрічному позові відмовити за спливом строку позовної давності. Представник позивача по первісному позову та відповідача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] первісний позов підтримав в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечив, подавши письмові заперечення проти доводів відповідачки по первісному та позивачки по зустрічному позовах [PERSON] В судовому засіданні відповідачка [PERSON], допитана судом як свідок, проти первісного позову заперечила, подавши письмові заперечення, та пояснила, що вона народилася в с.Черниця проживала там від народження. Батьки працювали, а вона проживала з бабусею та дідусем. Вчилася у школі в с.Черниця, лише у старших класах її перевели у спецшколу в м.Новий Розділ, але залишилась проживати у с.Черниця. Паспорт отримала у с.Черниця. На час навчання виписувалась тимчасово, потім повернулась у с.Черниця. Разом з [PERSON] оформляла земельну ділянку. Батьки [PERSON] звертались до них за грішми на машину, але цих грошей не повернули. У 1995 року після інсульту бабусі [PERSON] взяв [PERSON], двох її дочок та поїхали в сільську раду складати заповіт. Копії заповіту отримали її мама та мама [PERSON] У 1996 році після смерті бабусі вони домовились, що вона спадкує усе майно [PERSON], а [PERSON] не повертає борг за машину. Вона звернулась у сільську раду і як останній член колгоспного двору оформила все майно на себе. На прохання [PERSON] у 1999 р. чи 2000 р. вона дала згоду, щоб він поселився в будинок по [ADDRESS]. [PERSON] користуючись спірним будинком, не оплачував комунальні послуги, а тому вона попросила його такий покинути, з приводу чого між ними виник конфлікт. В подальшому [PERSON] почав перешкоджати їй користуватись спірним будинком, його родичі погрожували їй. Вона уступила їм земельну ділянку в урочищі Шкілка, яку батьки [PERSON] здавали в оренду. За 2 роки [PERSON] вирішили, що її чоловік має купити їм квартиру у Львові, тоді вони відмовляться від будинку [PERSON] У 2002 році почались конфлікти, а в 2003 році [PERSON] подав заяву в суд. [PERSON] про заповіт бабусі знав, вона бачила, як його мама йому давала такий. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] за безпідставністю, необґрунтованістю та незаконністю його позовних вимог, а також застосувати до позовних вимог [PERSON] позовну давність та відмовити в позові за спливом строку позовної давності. Як позивач по зустрічному позову [PERSON] позовні вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі, давши аналогічні доводам позовної заяви пояснення та просила такі задоволити. Представник відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі. Пояснив, що позовні вимоги [PERSON] є голослівними та безпідставними. [PERSON] як останній член колгоспного двору оформила право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. [PERSON] була непрацездатним членом колгоспного двору, тимчасово вибула із колгоспного двору на навчання в університеті, а тому не втратила свого права на майно колгоспного двору. Батьки [PERSON] знали про заповіт, а тому він не міг не знати про такий, однак жодних дій щодо прийняття спадщини не вчинив. Між родичами спадкодавця [PERSON] була домовленість щодо спадкового майна, [PERSON] сплатила [PERSON] вартість половини будинку та земельної ділянки. Неправильність посвідчення заповіту полягає в тому, що він не зареєстрований, а також при складені заповіту брали участь дочки спадкодавця, які чинили тиск та порушили таємницю нотаріальної дії. В судовому засіданні представники Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області Кос А.І., Демко І.Я. та Галадій Л.М. проти первісного та зустрічного позовів заперечень не висловили, щодо вирішення спору поклалися на думку суду. Представник відповідача Кос А.І. пояснив, що у 1995 році він посвідчував заповіт [PERSON]. Тоді в сільській раді разом з [PERSON] були її дочки, будь-якого кримінального правопорушення під час посвідчення заповіту він не вчиняв. У 1996 році виконком сільської ради прийняв рішення про оформлення права власності на житловий будинок на [PERSON], так як вона була членом колгоспного двору, бралися до уваги записи в погосподарських книгах. Представник відповідача по первісному позову - Приватної агрофірми "Світанок" в судове засідання повторно не з'явився, хоч належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання представник третьої особи, без самостійних вимог, по первісному позову Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання повторно не з'явився. Миколаївська РДА надіслала листа про розгляд справи у відсутності представника райдержадміністрації, у вирішенні даної справи покладається на думку суду. Представник третьої особи, без самостійних вимог, по первісному позову - управління Державного комітету земельних ресурсів України у Миколаївському районі Львівської області в судове засідання повторно не з'явився, хоч належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитаних як свідків, покази свідка, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку. Як вбачається з заповіту від [INFO] р. посвідченого у Пісочнянській сільській раді Миколаївського району Львівської області [PERSON] усе своє майно заповіла по 1/2 частині внукам - [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON].(а.с.5 т.1) [PERSON], померла [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER].(а.с. 6 т.1) Згідно довідки № 1144 від 02.06.2004 року виданої Пісочнянською сільською радою вбачається, що заповіт, посвідчений за №9 від 31.01.95 р. від імені [PERSON] не змінено, не відмінено.(а.с.189 т.1) Відповідно до довідки №02-16/318 від 03.09.2013 року виданої Пісочнянською сільською радою вбачається, що на день смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS], але право власності на житловий будинок та господарські будівлі зареєстровано не було (а.с.103 т.4) Як вбачається із довідки №61/02-12, виданої 04.10.2004 р. виконкомом Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області згідно записів погосподарських книг [ADDRESS] станом на 1983-1985 р. були прописані -[PERSON], [PERSON]. Станом на 1986-1990 р. прописані ці ж особи. Станом на 1991-1995 р.р. прописана [PERSON] Крім того, згідно записів в погосподарській книзі протягом 1986-1990 р.р. числиться і [PERSON], проте даних про дату та рік, на підставі яких зроблено запис про приписку даної особи за вказаною адресою немає. Вказано, що 28.10.1994 року [PERSON] прибула у с.Черниця з м.Львова. ( а.с.191 т.1) З паспортних даних [PERSON] видно, що така зареєстрована у с.Черниця з 28.10.1994 р. (а.с.38 т.2) 30.08.1996 року [PERSON] звернулася із заявою у виконком Пісочнянської сільської ради про оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] З рішення виконавчого комітету Пісочнянської сільської ради від 20.09.1996 р. №30 вбачається, що Пісочнянською сільською радою вирішено оформити право власності на житловий будинок в [ADDRESS] за гр. [PERSON] (а.с.7 т.1) З свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок від 19.04.1997 р. вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності [PERSON] 05.06.1997 року Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право особистої власності [PERSON] на даний житловий будинок в реєстровій книзі №1 за реєстровим №21.(а.с.44 т.1). Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року за №20 право власності, на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні, такими, що втратили це право вважаються працездатні члени двору ,які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору . Відповідачка [PERSON] у спірному будинку не проживала станом на 15.04.1991 року, що стверджується довідками №884 від 07.07.2010 року, №06-4/147 від 25.06.2013року, №510 від 14.06.2013 року, виданих КП»Розділжитлосервіс», Новороздільською спеціалізованою школою №4, Черницьким НВК. Зокрема з зазначених довідок вбачається, що відповідачка була зареєстрована в [ADDRESS] з 20.11.1981року по 09.09.1988 рік. З 1976 року по 1985 рік у Пісочненській середній школі Миколаївського району Львівської області [PERSON], [INFO], не навчалася. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] відповідачка [PERSON] з 01.09.1988 року по 24.06.1994 рік навчалася в Кримському медичному інституті. За спірною адресою відповідачка була зареєстрована лише з 28.10.1994 року. ( а.с.75 т.2, а.с.148 т.3, а.с.74-77 т.4) За таких обставин суд вважає, що відповідачка [PERSON] не була членом колгоспного двору по [ADDRESS] а відтак прав на майно вказаного колгоспного двору не має. З рішення Пісочнянської сільської ради № 11 від 30.12.1994 р. "Про передачу земельних ділянок у приватну власність" по с. Черниця передано у власність 37 ділянок. З вказаного рішення не вбачається, що земельну ділянку у приватну власність передано [PERSON] (а.с.8 т.1). Як вбачається із протоколу 2-ї сесії Пісочнянської сільської ради від 30.12.1994 р. [PERSON] передано у приватну власність у с. Черниця земельну ділянку розміром 0,136 га.(а.с.122-123 т.1) Згідно Державного акта на право приватної власності на землю від 11.11.2002 року виданого на підставі рішення Пісочнянської сільської ради від 30.12.94 р. № 11 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,232 га у [ADDRESS] (а.с.9 т.1) Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України (в редакції від 01.01.2002 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.( ч.1 ст. 126 ЗК України в редакції від 01.01.2002 року.) Враховуючи те, що рішенням Пісочнянської сільської ради №11 від 30.12.94 р. земельна ділянка була передана [PERSON], за життя остання не отримала державного акту, яким би посвідчувалося її право на земельну ділянку, а тому право на отримання Державного акту на право приватної власності на землю перейшло до її спадкоємців, відтак Державний акт на право приватної власності на землю від 11.11.2002 року, який виданий на підставі зазначеного рішення сільської ради однособово [PERSON], слід визнати незаконним. Із сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 25.06.2002 року , вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВСГК «Світанок» розміром 2,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). (а.с. 76 т.2) Як вбачається із уточненого списку осіб, які мають право на середню земельну частку Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області, складеного згідно рішень сільської ради, площа середньої земельної частки, яка внесена в сертифікат, [PERSON] , 1971 року народження, становить 2,07 га. ( а.с. 151-153 т.2) [PERSON] користується земельним паєм у ПАФ "Світанок", що стверджується довідкою ПАФ "Світанок" від 20.08.2004 р. ( а.с. 172 т.1). Згідно довідки №1767 від 01.10.2003 р. виданої виконкомом Пісочнянської сільської ради земельний пай належний гр. [PERSON] в розмірі 2,07 га. в даний час закріплений за [PERSON] (а.с.91 т.1) Будь-яких інших письмових доказів про належність саме [PERSON] земельного паю в розмірі 2,07 га суду не подано. Враховуючи те, що земельний пай згідно відповідних списків, складених сільською радою у 1997-1998 р.р., закріплено за [PERSON], фактично після смерті [PERSON], жодних доказів про належність вказаного земельного паю померлій [PERSON] суду не надано, а тому підстав для визнання незаконними списків, поданих сільською радою, на право отримання сертифікатів на земельний пай, сертифіката на земельний пай та запису про його реєстрацію суд не вбачає. Згідно з свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства від 01.10.2003 р., виданого Пісочнянською сільською радою, [PERSON] має право на пайовий фонд майна сільськогосподарського підприємства ПАФ «Світанок», частка [PERSON] визначена в розмірі 1735 грн або 0,059 %. (а.с.143 т.1) Відповідно до ст.541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Судом оглянуто в судовому засіданні оригінал заповіту [PERSON] від [INFO] р. посвідченого у Пісочнянській сільській раді Миколаївського району Львівської області, за яким [PERSON] усе своє майно заповіла по 1/2 частині внукам - [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] Заповіт укладено в письмовій формі із зазначенням місця - с.Пісочна Миколаївського району Львівської області та часу його укладення - [INFO] року, такий підписаний [PERSON], що не викликає жодного сумніву у сторін та суду. Заповіт посвідчено секретарем виконкому Пісочнянської сільської ради Кос Андрієм Івановичем, який згідно рішення виконавчого комітету №30 від 14.09.1994 року « Про розподіл обов'язків між працівниками апарату сільської Ради народних депутатів» мав повноваження вчиняти нотаріальні дії. Твердження позивачки по зустрічному позову [PERSON] про те, що під час посвідчення заповіту було порушено таємницю нотаріальної дії, відсутність добровільності в діях спадкодавця під час підписання заповіту, а також те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі в суді не знайшли свого підтвердження, так як жодних доказів, які б стверджували вказані нею обставини суду не подано. За таких обставин суд дійшов висновку, що заповіт відповідає вимогам закону, а тому підстав для визнання такого недійсним немає. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. відносини спадкування регулюються правилами ЦК , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року, а тому відносини спадкування регулюються нормами ЦК УРСР. Статтями 525 та 526 ЦК УРСР визначено, що часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Що стосується вимог [PERSON] як правонаступника [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] була дочкою померлої [PERSON] На день смерті матері [PERSON] була непрацездатною особою, а тому мала право на обов'язкову частку у спадщині. Проте, [PERSON] ще 12.12.1974 року вибула із с.Черниця в м.Новий Розділ, на день смерті спадкодавця з нею не проживала, про заповіт [PERSON] їй було відомо, що ствердила і сама [PERSON], проте з питанням оформлення спадщини не зверталась, лише у 2003 році після звернення до суду [PERSON] пред'явила вимогу на обов'язкову частку у спадщині. Тому суд вважає, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини, а тому такі вимоги до задоволення не підлягають. Згідно ст. 71 ЦК УРСР ( який був чинний на час звернення [PERSON] до суду) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], про заповіт бабусі дізнався лише у 2003 році під час конфлікту із [PERSON], тобто про своє порушене право дізнався у 2003 році, тоді ж звернувся в суд з позовом за захистом своїх прав. Будь-яких обставин, які б стверджували те, що позивач [PERSON] знав про заповіт бабусі [PERSON] та був ознайомлений із його змістом до 2003 року, судом не встановлено. Пояснення [PERSON], допитаної як свідка, про те, що [PERSON] про заповіт знав, так як про це повідомила його мати, жодними докази не підтверджуються, є голослівними. Свідок [PERSON] суду ствердив, що після смерті тещі [PERSON] вони фактично поділили господарство порівну, обробляли город, утримували будинок, робили ремонт. [PERSON] рідко приїжджала у с.Черниця. Пізніше почались конфлікти і мати [PERSON] сказала, що вони там нічого не мають, щоб забиралися. Коли їм стали перешкоджати в користуванні, він пішов у сільську раду, де дізнався, що [PERSON] усі документи на майно оформила на себе. Про заповіт [PERSON] вони нічого не знали, він про заповіт дізнався у 2003 році, коли почались конфлікти між ними. Стверджував, що користувались земельним паєм, здавали такий в оренду ПАФ «Світанок», за що отримували плату зерном. Суд надає віри показанням позивача та свідка [PERSON], оскільки [PERSON] та його батьки користувалися майном померлої [PERSON] тривалий час, чого не оспорювала і відповідачка [PERSON] Спорів з приводу успадкування не виникало, від спадщини [PERSON] не відмовлявся, про оформлення права власності на майно [PERSON] за [PERSON] не знав, оскільки передача майна у власність відповідачки була здійснена без його участі і відома. Враховуючи наведене, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог [PERSON] суд не вбачає. Згідно з положень ст.550 ЦК УРСР , строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Враховуючи те, що у законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін. З часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] минуло більше 19 років. Позивач [PERSON] підтвердив той факт, що знав про смерть [PERSON], однак з заявою в нотаріальну контору не звертався, оскільки не належав до спадкоємців першої черги. Про існування заповіту, який був складений 31.01.1995р. не знав. Про наявність заповіту дізнався у 2003 році, і після звернення до Пісочнянської сільської ради отримав такий заповіт. [PERSON] про відмову від спадщини після смерті [PERSON] не заявляв. Відповідачка [PERSON] всупереч заповіту право власності на належне майно спадкодавцю в порядку спадкування не оформила, жодних доказів на підтвердження доводів про те, що між спадкоємцями була домовленість щодо спадкування майна [PERSON] суду не надала. Враховуючи те, що судом не здобуто, а сторонами не представлено доказів з приводу того, що позивачу було відомо про наявність заповіту до 2003 року, тому суд вважає, що причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними , а відтак такий строк [PERSON] слід продовжити. Водночас у вимогах [PERSON] по зустрічному позову щодо розподілу спадкового майна та визнання права власності в порядку спадкування на усе нерухоме майно - житловий будинок, земельну ділянку, земельний пай, що належали [PERSON], слід відмовити. Оцінюючи усі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] слід частково задоволити, а в зустрічному позові [PERSON] відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed