Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що 11 жовтня 2013року вона звернулася до суду з позовом про скасування наказу про її звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Під час чергового судового засідання відповідач в якості доказів надав суду наказ № 23а-к від 02.10.2013р про відміну наказу від 16.09.2013р у зв"язку із втратою працездатності та про звільнення з посади згідно с. 40 п.2 КЗпП У з 02.10.2013р. Фактично про наказ від 02.10.2013 вона дізналася під час чергового судового засідання. 15 січня 2014року вона звернулася до суду із заявою про залишення її позову без розгляду у зв"язку з тим, що оскаржуваний наказ був скасований відповідачем наступним наказом про її звільнення. Вважає, що наказ про її звільнення від 02.10.2013року є незаконним, оскільки в черговий раз її було звільнено під час тимчасової втрати працездатності; всупереч ст. 47 КЗпП України , відповідачем у день звільнення не був наданий їй наказ про її звільнення, не був надісланий також , що фактично позбавило її права на своєчасне оскарження незаконного наказу. Трудова книжка їй була надіслана 30 вересня 2013року до винесення наказу про її звільнення, а копія наказу про звільнення від 02.10.2013 була отримана 13 грудня 2013року її чоловіком. Станом на 15.01.2014р вона позбавлена права з боку відповідача на працю, та вимушена оскаржувати незаконні дії відповідача в судовому порядку. Незаконні дії відповідача в частині звільнення її з порушенням норм чинного законодавства призвели до моральних страждань, до втрати нормальних життєвих зв"язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Просить визнати наказ № 23а-к незаконним, скасувати його; поновити її на роботі на посаді інструктора -дезінфектора відділення організації епідеміологічних досліджень Державної установи "Донецький обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України"; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу , до моменту її поновлення на роботі; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000грн. ,поновити строк звернення до суду. В судовому засіданні позивач, та її представник підтримали позовні вимоги. Пояснили, що вперше її було звільнено 16 вересня 2013року згідно ст. 40 п. 2 Кодексу про працю. 16 вересня 2013р вона ще перебувала на лікарняному. Потім наказом від 02.10.2013року 23-к, скасували наказ від 16 версня 2013року і звільнили її з займаної посади інструктора дезінфектора згідно ст. 40 п.2 КЗпП з 02 жовтня 2013року , але і 02 жовтня вона перебувала ще на лікарняному. Стати до роботи їй було 03 жовтня 2013року. Тому вважає, що дату звільнення було визначено неправильно. Крім того вважає, що відповідач не мав права її звільняти з цієї підстави, оскільки вона могла працювати і виконувати свої функціональні обов"язки інструктора -дезінфектора. В липні 2013року їй було встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням. Довідкою МСЕК були визначені рекомендації про роботу без важкої фізичної праці, контакту зі шкідливими речовинами, несприятливими метеоумовами. Вважає, що вона мала можливість працювати інструктором дезінфектором, оскільки контакт з хімичними реактивами при виконанні обов"язків інструктора дезінфектора є короткочасним. Крім того вважає, що підприємство мало можливість переглянути її посадові обов"язки, щоб вона взагалі не мала контакту з реактивами. Ніхто не встановив, що стан її здоров"я не відповідає займаній нею посаді, чи що вона за станом свого здоров"я не може виконувати функції інструктора дезінфектора. Це власний висновок керівництва підприємства, в якому вона працювала. Оскільки вже під час розгляду справи відповідачем знову було скасовано наказ про її звільнення від 02 жовтня 2013р, і наказом від 12 березня 2014року її звільнили з тих же самих підстав, але дату визначили з 03 жовтня 2013року, то вона просить скасувати наказ про її звільнення від 12 березня 2014року № 9-к. Також просить поновити її на роботі на посаді інструктора дезінфектора, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу до моменту її поновлення на роботі, з розрахунку 91,54грн середньоденного заробітку, також просить стягнути моральну шкоду, яку оцінює у 10 000грн, оскільки вважає, що незаконим звільненням їй завдано моральну шкоду. Вона була позбавленна коштів до існування, були порушенні її звичайні життєві зв"язки, вона вимушена доводити , що має можливість працювати на займаній посаді. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, оскільки вважають, що дії відповідача щодо звільнення позивача є законними, тому підстав для її поновлення на роботі немає. Звільнення [PERSON] із займаної посади інструктора-дезінфектора відбулося у зв"язку з отриманням повідомлення про результати огляду МСЕК м.Костянтинівка від 30.07.2013р з висновком про умови та характер праці: рекомендована робота без важкого фізичного навантаження, контакту зі шкідливими речовинами, несприятливими мєтєоумовами у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП за станом здоров"я та

Outcome: partial