Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду і просить, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути із відповідачів заборгованість за кредитним договором № ОК-3/0005/14/7/1 від 18 січня 2014 року в розмірі 849 грн. 46 коп., несплачені проценти в розмірі 407 грн. 04 коп., пеня за прострочення виконання умов кредитного договору в розмірі 3703 грн. 19 коп., витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1800 грн..; також просить стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. Посилається на те, що 18 січня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. із сплатою 66 відсотків річних за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Позивач свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач [PERSON] зобов"язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася вищезазначена заборгованість. Крім того, на забезпечення виконання зобов"язання за кредитним договором, 18 січня 2014 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручителі зобов"язувалися нести солідарну відповідальність за виконання зобов"язання за кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] визнала факт наявності боргу, зазначивши, що 23.05.2016 сплатила частину боргу (2200 грн.). На даний час сплатити борг повністю змоги не має, оскільки отримує лише пенсію. Відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов визнали частково. Не заперечують проти стягнення суми основного боргу (849 грн. 46 коп.) та процентів (407 грн. 04 коп.). Щодо стягнення суми пені та витрат на правову допомогу - заперечують. Крім того, представник відповідача [PERSON] [PERSON] зазначив, що до вимог про стягнення пені слід застосувати норми ст.ст. 550, 551 ЦК України. Судом встановлено наступне. 18 січня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ОК-3/0005/14/7/1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. із сплатою 66 відсотків річних за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Позивач свої зобов"язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у визначеному договором розмірі. Відповідач порушив умови кредитного договору, укладеного між сторонами, внаслідок чого станом на 22 травня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 4959 грн. 69 коп., а саме : -заборгованість за кредитом - 849 грн. 46 коп.; -сума несплачених процентів за користування кредитом - 407 грн. 04 коп.; -сума нарахованої пені за прострочення виконання умов кредитного договору - 3703 грн. 19 коп. Крім того, 18 січня 2014 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки № ОК-3/0005/14/7/1, відповідно до якого поручителі зобов"язуються нести солідарну відповідальність за виконання боржником своїх зобов"язань за кредитним договором. Відповідач [PERSON] зазначила, що 23.05.2016 сплатила в рахунок боргу 2200 гривень. Дану обставину визнала і представник позивача [PERSON], при цьому зазначивши, що дані кошти були зараховані на сплату пені, однак в розрахунок суми заборгованості, визначеної в позовній заяві, включені не були. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються гл. 71 ЦК України. В силу укладеного Кредитного договору відповідач за кредитним договором зобов"язувався проводити сплату нарахованих процентів і погашення основної суми кредиту не пізніше 27 числа кожного місяця. Це передбачено п.2.2.2.9 кредитного договору, укладеного між сторонами, та врегульовано ст.1054 ЦК України. Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Частина друга ст.1054 та частина друга ст.1050 ЦК України передбачає право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту у разі порушення боржником боргового зобов"язання. Пунктом 2.1.1.3 укладеного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі наявності хоча б однієї із зазначених обставин : а) затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць; б) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; в) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п"ять відсотків суми кредиту: г) іншого істотного порушення умов цього Договору. Відповідно до п.3.4 Кредитного договору та вимог ст. 549 ЦК України відповідач має сплатити позивачу пеню у випадку прострочення термінів платежів за кожен день прострочення в розмірі 1% (одного відсотка) від простроченої заборгованості по сплаті кредиту. Як вбачається з п.1.1. Договору поруки № ОК-3/0005/14/7/1 від 18 січня 2014 року, поручитель зобов"язується солідарно з Позичальником відповідати перед Кредитодавцем за виконання зобов"язань по Кредитному договору № ОК-3/0005/14/7/1 від 18 січня 2014 року та додатками до нього, укладених між Кредитодавцем та Позичальником. Відповідно до п.2.1 вищезазначеного Договору поруки поручитель відповідає перед Кредитодавцем в тому ж обсязі, що і Позичальник за повернення кредиту, сплату відсотків, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків. Оскільки відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань за вказаними договорами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню як такі, що базуються на вимогах чинного законодавства та випливають із зобов'язань за договорами. Однак, як вже зазначалося, відповідач [PERSON] 23.05.2016 сплатила 2200 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Представник позивача визнала цю обставину, при цьому зазначивши, що дана сума була зарахована в рахунок сплати пені. Суд не може взяти до уваги доводи представника позивача з приводу того, що оскільки сплачена відповідачем [PERSON] сума 2200 гривень була зарахована в рахунок боргу, що виник вже після 22.05.2016 (дата збільшення розміру позовних вимог - а.с.50), підстав зменшувати розмір позовних вимог немає, виходячи з наступного. 23.05.2016 представником позивача до суду була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, де вказано розрахунок суми боргу станом на 22.05.2016. Відповідач [PERSON] 23.05.2016 сплатила частину боргу в розмірі 2200 гривень (обставина, визнана сторонами). Доказів того, що з 22.05.2016 по 23.05.2016 сума боргу збільшилася на певну суму і саме в рахунок відшкодування цієї збільшеної суми були зараховані сплачені відповідачем 2200 гривень, представником позивача не надано. Не надано ним і доказів того, що станом на 10.06.2016 (дата винесення рішення) сума боргу збільшилася. Позивач не скористався своїм правом на збільшення позовних вимог. Сума боргу, зокрема, пені, яку просить стягнути позивач, станом на день винесення рішення у справі становить 3703 грн. 19 коп., заяви про збільшення позовних вимог подано не було, в період розгляду справи відповідачем було сплачено суму боргу в розмірі 2200 гривень, яка пішла на погашення пені (за визнанням самого представника позивача), тому суд вважає за необхідне відняти дану суму від суми пені, яку бажає стягнути позивач (3703 грн. 19 коп. - 2200 грн. = 1503 грн. 19 коп.). Таким чином, розмір пені, яку необхідно стягнути з відповідачів, становить 1503 грн. 19 коп. Крім того, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, значно перебільшує розмір безпосереднього боргу за кредитним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з позицій Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Постанові Пленуму суду від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних зобов'язань», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною 2 статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Розмір основного боргу відповідачів становить 849 грн. 46 коп., розмір пені - 1503 грн. 19 коп. Дана пеня не є сумою, яка нарахована відповідно до ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, що стягується з відповідачів з 1503 грн. 19 коп. до суми основного боргу - 849 грн. 46 коп. . Сума витрат на правову допомогу в розмірі 1800 гривень підлягає до задоволення, оскільки доведена належними та допустимими доказами. В силу ст. 88 ЦПК України, судові витрати стягуються з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial