Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнення, позивач посилається на те, що починаючи з 11.06.1998 року на ім"я її тітки [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю ДПД № 014116, що посвідчував її право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], який на даний час відповідно до матеріалів справи скасований. Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №46/16 від 31.03.2004 року зазначена земельна ділянка (кадастровий номер 1210100000:02:350:0002) була передана в спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Її тітка [PERSON] склала на її ім"я заповіт, яким передала їй право на земельну ділянку, [INFO] року тітка померла. Позивач зазначає, що їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв"язку з відсутністю у неї державного акту про право власності на земельну ділянку, який за життя [PERSON] не отримала. Позивач зазначає, що строк звернення до суду із даними позовними вимогами був нею пропущений з поважних причин - з 2004 року її тітка [PERSON], не погодившись з рішенням Дніпропетровської міської ради №46/16 від 31.03.2004 року, звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з вимогою про визнання його не чинним, а 16.09.2008 року зазначена справа була закрита судом. Протягом 2010-2012 років справа вже за її позовом розглядалась в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська, а 22.01.2013 року була винесена ухвала про залишення без розгляду позову в зв"язку з пропущенням терміну звернення до адміністративного суду. Протягом 2006-2009 рр. вона також перебувала на лікуванні в зв"язку з контрактурою лівого тазостегнового суглобу після тотального ендопротезування в 2007 році, ендопротезування правого тазостегнового суглоба в 2005 році. На протязі останніх десяти років вона має захворювання - двосторонній коксартроз, остеохондроз попереково-хрестового відділу хребта, щорічно потребує профілактичного лікування, вона в зв"язку з захворюваннями обмежена в перебуванні, пересувається за допомогою милиць, обмежуючи навантаження на ушкоджені хворобою кінцівки, комісією МСЕК з 27.03.2006 року їй встановлено безстрокову інвалідність 1 групи, що з 2008 року позбавило її можливості звернутися до суду за захистом свого права. Вона фактично проживає за адресою [ADDRESS], піклується про будинок та дбає про земельну ділянку. Позивач просить визнати поважною причину пропущення нею позовної давності для звернення до суду з позовом, визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку, розташовану за адресою м.Дніпропетровськ, [ADDRESS], площею 0,0917 га, кадастровий номер 1210100000:02:350:0002. В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. В судове засідання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися, [PERSON] надав суду листа, в якому не заперечував проти позовних вимог та просив розглянути справу у його відсутність. В судове засідання треті особи - представники Дніпропетровської міської ради, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON], [PERSON] не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судовому засіданні третя особа - [PERSON] вважав позовні вимоги не обгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають в зв"язку з пропущенням позивачкою позовної давності, просив застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності. Вислухавши осіб, які з»явилися, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.1221 цього Кодексу місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб"єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є тіткою позивача [PERSON], що підтвердили в судовому засіданні відповідач [PERSON] та третя особа - [PERSON] Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.01.1997 року Обласним управлінням сільського господарства та продовольства на підставі розпорядження від 24.01.1997 року, право власності на будинок по [ADDRESS] було зареєстровано на праві сумісної власності за [PERSON] - на 55/100 часток та за [PERSON], [PERSON], [PERSON] - на 45/100 часток. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 07.02.2008 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1239. За життя [PERSON] 11.06.1998 року Дніпропетровською міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 890 від 21.05.1998 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю ДП Д* № 014116 66111020, що посвідчував її право власності на земельну ділянку, площею 0,0917 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], та була передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до рішення сесії ХХІУ скликання Дніпропетровської міської ради № 46/16 від 31.03.2004 року "Про передачу у спільну сумісну власність та спільну сумісну оренду земельних ділянок громадянам у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська" та Додатку до нього зазначена земельна ділянка за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:02:350:0002), загальною площею 0,0917 кв.м., була передана в спільну сумісну власність для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Цим рішення Державний акт на право приватної власності на землю ДП Д* № 014116 66111020 визнаний таким, що втратив чинність. Дане рішення на день розгляду справи є чинним. На підставі вказаного рішення [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали відповідні Державні акти про право власності на земельну ділянку за адресою м.Дніпропетровськ, [ADDRESS], площею 0,0917 га, на праві спільної сумісної власності з [PERSON], а саме: [PERSON] отримав Державний Акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 032923, виданий Дніпропетровською міською радою 19.04.2004 року, [PERSON] отримала Державний Акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 032924, виданий Дніпропетровською міською радою 19.04.2004 року, [PERSON] отримала Державний Акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 032925, виданий Дніпропетровською міською радою 19.04.2004 року. Встановлено, що [PERSON] Державний Акт на право власності на земельну ділянку на підставі рішення сесії ХХІУ скликання Дніпропетровської міської ради № 46/16 від 31.03.2004 року не отримувала. Відповідно до листа Дніпропетровської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру при держкомземі України" від 14.10.2008 року № ц/7611/10/к станом на 06.10.2008 року згідно даних Державного земельного кадастру міста Дніпропетровська земельна ділянка за адресою [ADDRESS] (площа 0,0917 га) була зареєстрована до 19.04.2004 року за [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 014116 від 11.06.1998 року, яка була передана в приватну сумісну власність згідно рішення Дніпропетровської міської ради №46/16 від 31.03.2004 року [PERSON] ( 25% - 0,0229 га), [PERSON] (25% - 0,0229 га), [PERSON] (25% - 0,0229 га) на підставі Державних актів на право приватної власності на землю № 042717 від 19.04.2004, № 042718 від 19.04.2004 року, № 042719 від 19.04.2004 року відповідно. Судом встановлено, що за життя 27.01.2005 року [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці у даній справі [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений 27.01.2005 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 3-83, і на час розгляду даної цивільної справи він є чинним. Відповідно до матеріалів спадкової справи 86/2008, заведеної Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], з заявами про отримання спадщини після її смерті до нотаріальної контори звернулися [PERSON] (за заповітом), [PERSON] (за законом), [PERSON] (за законом) та [PERSON] (за законом). 03.02.2009 року [PERSON] Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого [PERSON] на підставі вищевказаного заповіту від 27.01.2005 року успадкувала після смерті [PERSON] 139 простих іменних акцій ВАТ "Кримський содовий завод" Автономної Республіки Крим, та всіх видів дивідендів та компенсацій по ним, які належали померлій. 13.03.2009 року [PERSON] Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано Додаткове Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого [PERSON] на підставі вищевказаного заповіту від 27.01.2005 року успадкувала після смерті [PERSON] грошові кошти з належними відсотками, що знаходяться у філії Правобережного відділення ВАТ "Державний ощадний банк України". Встановлено, що постановою Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 09.12.2008 року позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в зв"язку з відсутністю Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім"я [PERSON] Судом також встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 26.03.2013 року Войнівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис № 7, її спадкоємцем є [PERSON], який у наданому суду листі не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 24.06.2009 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 11820, і відповідно до копії спадкової справи № 2001/09, заведеної після його смерті Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, його спадкоємцями є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В зв"язку з зазначеним вказані особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в ході розгляду даної справи залучені судом до участі у її розгляді. Таким чином, встановлено, що [PERSON] у відповідності до положень Цивільного Кодексу України правомірно набула відповідно до рішення сесії ХХІУ скликання Дніпропетровської міської ради № 46/16 від 31.03.2004 року у спільну сумісну власність разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельну ділянку за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:02:350:0002), загальною площею 0,0917 кв.м., проте вона за життя не отримала у встановленому законом порядку Державний Акт на право власності на земельну ділянку про спільне сумісне користування нею. Зважаючи на те, що до позивачки як до спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] перейшли усі права та обов»язки, що належали померлій на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, її позовні вимоги про визнання за нею права власності на частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку, розташовану за адресою м.Дніпропетровськ, [ADDRESS], площею 0,0917 га, кадастровий номер 1210100000:02:350:0002, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, підлягають задоволенню. Суд вважає необгрунтованими доводи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що позивачка пропустила термін позовної давності для звернення до суду із даним позовом, а тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч.3, 4, 5 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, із змісту наведених вимог законодавства вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою саме сторони у спорі. Відповідно до ч.11 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. В наданій суду заяві [PERSON], [PERSON], [PERSON] заявили клопотання про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності. Разом з цим вказані особи є третіми особами у справі, а не сторонами в цивільному процесі, тому не наділені законом правом на звернення до суду із даною вимогою про застосування строку позовної давності. Разом з цим, в судовому засіданні позивач з представником просили визнати поважною причину пропущення позивачкою позовної давності для звернення до суду із вказаними позовними вимогами. Зважаючи на вказане клопотання та зазначені позивачем в позовній заяві та в судовому засіданні причини пропуску строку, в тому числі в зв"язку з незадовільним станом здоров"я позивачки, те, що вона є інвалідом 1 групи, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропущення [PERSON] позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved