Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 20 липня 2007 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 1040, мотивуючи тим, що відносини в сім`ї не склалися, сторони припинили спільне проживання, сім`я фактично розпалася. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Рівненського міського суду від 13 січня 2020 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Відповідач 16.03.2020 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що погоджується з тим, що дійсно має місце погіршення стосунків, однак у них є двоє малолітніх дітей та заради яких вона переконана, що їх сім"я не лише може, а має бути збережена. Відтак, просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року клопотання відповідача [PERSON] про надання строку для примирення задоволено та надано сторонам строк для примирення тривалістю 1 (один) місяць. Провадження у справі зупинено до закінчення строку, визначеного для примирення сторін та судове засідання по справі призначено на 09 год. 00 хвилин 01 червня 2020 року в приміщенні Рівненського міського суду (м. Рівне, вул. Шкільна, 1). Протокольною ухвалою Рівненського міського суду від 17.09.2020 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подала. Суд звертає увагу, що раніше відповідачем подавалося клопотання про відкладення судових засідань, призначених на 27 березня 2020 року, 01 червня 2020 року, у зв`язку з введення по всій території України карантину (COVID - 19). На судове засідання 17 вересня 2020 року відповідач не з"явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена, про що свідчить телефонограма, складена секретарем судових засідань. На судове засідання 29 вересня 2020 року відповідач повторно не з"явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до трекінгу 3302807340724 повістка перебуває у відділенні зв"язку. Відповідно до ст. 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Суд вважає, що запровадження карантину не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, оскільки під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, однак відповідачка своїм правом не скористалася. За п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо належним чином повідомлений учасник справи або його представник повторно не з`явилися в судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Таким чином, суд вважає повторну неявку відповідача зловживанням процесуальними правами, яка спрямована на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи. В результаті такої поведінки відповідача, порушується право сторони на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, які гарантовані чинним національним та міжнародним законодавством. З огляду на те, що неодноразове відкладення розгляду справи у зв`язку із клопотаннями відповідача, а також у зв`язку із неявкою до суду, призводить до порушення розумного строку розгляду даної справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача. При цьому, суд враховує, що [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, а також задоволено її клопотання про надання сторонам терміну для примирення, а відтак суд приходить до висновку про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно 27 грудня 2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, серії [NUMBER] , сторони 20 липня 2007 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1040. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Судом на виконання вимог п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» було надано сторонам строк для примирення терміном в 1 (один) місяць, однак примирення не настало, позивач свідомо прийняв рішення про розлучення та наполягає на розірванні шлюбу. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Задля поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки між подружжям склалися неприязні стосунки, сторони не підтримують сімейних відносин, позивач категорично заперечує проти можливості відновлення подружніх стосунків, наявні правові підстави для задоволення позову, а тому суд приходить до висновку, шлюб між сторонами слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved