Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в Млинівський районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Позов обґрунтовує тим, що 06.03.2017 р. шлюб, укладений між позивачем та відповідачем було розірвано, за період шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею і перебувають на її утриманні. 19.11.2014 р. Млинівським районним судом Рівненської області ухвалено рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 350 грн. щомісячно на утримання кожної дитини до досягнення ними повноліття. Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 03.07.2015 року вирішено стягувати аліменти з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття. Відповідач сплачував аліменти не регулярно, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість по аліментах у розмірі 19 226,72 грн. Зважаючи на те, що відповідач фізично здоровий, інших дітей та утриманців немає, офіційно працевлаштований у Рівненському слідчому ізоляторі та отримує стабільний щомісячний дохід, просить суд: - збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь позивача, на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] із твердої грошової суми в розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину - на тверду грошову суму в розмірі 1600 грн., щомісячно, на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття; - збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь позивача, на утримання сина [PERSON] , [INFO] із твердої грошової суми в розмірі 500 грн. щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 1600 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття. Також, у зв"язку з наявною заборгованістю по сплаті аліментів, позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за кожен день прострочення сплати аліментів в сумі 95803,70 гривень та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. 6 травня 2019 року ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області відкрито провадження у даній цивільній справі. Відповідно до ухвали Млинівського районного суду Рівненської області від 06.05.2019 р. ухвалено витребувати від Рівненського слідчого ізолятора інформацію про розмір щомісячної заробітної плати за останні шість місяців працівника [PERSON] . (а.с.38) 28.05.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позову. Позовну заяву вважає такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог, виходячи з наступного. Зокрема відповідач стверджує, що позивачкою не наведено достатньо доказів щодо збільшення її витрат на утримання дітей, а відтак погіршення її матеріального становища та погіршення стану здоров`я дітей. Щодо покращення матеріального становища відповідача, то дійсно він працевлаштований і працює в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» і його заробітна плата в середньому за попередні 6 місяців складає 5527,13 грн. на місяць. За цей час ним, відповідачем, було сплачено на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей аліменти, в тому числі, заборгованість в загальній сумі 11 313,99 грн.. Нерухомого та рухомого майна від якого він міг би отримувати дохід, він не має. Заробітна плата є єдиним джерелом доходу. Запропонований позивачкой до стягнення розмір аліментів становитиме - 4800 грн. (по 1600,00 грн. на кожну дитину) та у процентному відношенні до його заробітної плати за один місяць буде складати 87%., у зв"язку з чим, такий розмір аліментів для його доходів буде непомірним. Вважає, за доцільне стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 813,00 грн., а на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , по 1013,50 грн. на кожного. Загальна сума становитиме 2840 грн, що у процентному відношенні до середньонарахованої за один місяць заробітної плати буде становитиме 51% . Позовні вимоги щодо стягнення з нього на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів, згідно рішень Млинівського районного суду від 19.11.2014 р. та 03.07.2015 р., вважає, безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи. Визнає той факт, що у нього є заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла внаслідок того, що він не мав постійної роботи, а відтак доходу. На даний час заборгованість погашається шляхом відрахування із заробітної плати. А тому, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення із нього на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів, згідно рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19.11.2014 року у цивільній справі №566/1541/14-ц та рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 03.07.2015 року у цивільній справі №566/684/15-ц в сумі 95803,70 грн., просив відмовити за безпідставністю позовних зимог. Судові витрати, понесені із розглядом даної справи, просив покласти на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (а.с.45-47) 12.06.2019 року позивач надіслала заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в якій вказала, що 07.06.2019 року відділом ДВС їй було видано уточнюючу довідку за №6636 розрахунку заборгованості за виконавчим листом №566/684/15 від 21.08.2015 р. та 566/1541/14-ц від 26.01.2017 р., а тому, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів, згідно рішення Млинівського районного суду від 03.07.2015р. по цивільній справі №566/684/15-ц в сумі 99308грн.18 коп. та неустойку за прострочення сплати аліментів, згідно рішення Млинівського районного суду від 19.11.2014р. по цивільній справі №566/1541/14-ц в сумі 134 198 грн.58 коп. (а.с.55-57) Також позивач надала відповідь на відзив в якому вказала, що вважає, що її позов повинен бути задоволений у повному обсязі, оскільки наведені відповідачем заперечення не звільняють його від обов`язку утримувати своїх дітей та брати участь у їх вихованні. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів вважає, що утворення заборгованості по сплаті аліментів є прямим наслідком вини відповідача, вираженої у формі бездіяльності та байдужості до їхніх спільних дітей. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу, який свідчить про те, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Просила суд задовольнити її позов до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в повному обсязі. (а.с.62-63) У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач та його представник в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги позивача не визнаються з підстав, наведених у відзиві проти позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані сторонами та витребувані судом за клопотанням сторін докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 06 березня 2017 року рішення Млинівського районного суду Рівненської області розірвано шлюб, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] (а.с. 5). За час шлюбу у сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] (підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.09.2011, а.с. 12), син [PERSON] , [INFO] (підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.03.2013 р., а.с. 13) та син [PERSON] , [INFO] (підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.02.2015 р., а.с. 14). Згідно довідки Владиславівського старостинського округу Млинівського району №32 від 10.01.19 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/ осіб діти: [PERSON] - дочка, [PERSON] - син, [PERSON] - син, проживають разом із позивачем [PERSON] (а.с.15) . Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 19.11.2014 року у справі № 566/1541/14-ц (а.с. 16) ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісяця на утримання кожної дитини, починаючи з 31.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 03.07.2015 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 11.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.17-18) З довідки, виданої 02.04.2019 року Управлінням праці та соціального захисту населення за №03-09/716, встановлено, що [PERSON] , знаходиться на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Розмір допомоги в період з вересня 2018 року по лютий 2019 року становив 4672,61 грн. на місяць, в період з березня 2016 по вересень 2018 року - 2821,77 грн. на місяць. (а.с.28) Відповідно до довідки виданої Владиславівським старостинським округом №385 від 22.05.2019 року за [PERSON] , на території старостинського округу, жодне майно не зареєстроване. (а.с.49) На даний час, відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с. 43). Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів, суд бере до уваги, що розмір прожиткового мінімуму для [PERSON] , як дитини відповідного віку, на час розгляду справи становить 1779 гривень, а для [PERSON] та [PERSON] , як дітей відповідного віку - 2 218 гривень. Відповідач є працездатною особою та батьком, який зобов`язаний матеріально забезпечувати своїх дітей. Матеріальне становище позивачки, на даний час, змінилося, діти ростуть та потребують більших затрат, проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні, а розмір аліментів, що стягуються з відповідача, є недостанім для повноцінного забезпечення дітей. Водночас, судом встановлено, що дохід відповідача [PERSON] за місцем його роботи за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року становив 33 162 грн. 75 коп., з яких після вирахування обов"язкових платежів, утримано 11 313, 99 гривень аліментів з врахуванням заборгованості ( а.с.48). Отже, середньомісячний дохід відповідача без вирахування обов"язкових платежів становив 5 527 гривень, а тому є очевидним, що вказаний дохід не покриє запропонований позивачем до стягнення збільшений розмір аліментів у твердій грошовій сумі на кожну дитину по 1600 гривень. Відтак, суд прийшов до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів, який би, при цьому, відповідав встановленому законодавством мінімуму. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідного для задоволення потреб на утримання дитини відповідного віку, а також враховує матеріальне становище (доходи) відповідача та виходячи з цього, наявну у нього можливість сплачувати аліментів щомісячно, не порушуючи прав останнього, вважає, що стягненню підлягають аліменти в розмірі , що не може бути меншим від 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача по аліментах, здійсненого Млинівським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 25.01.2019 р. № 1730 (а.с. 19-20) станом на 01.01.2019 року відповідачем сплачено 33 725 грн. 95 коп., заборгованість становить 19 226 гривень 72 копійки. Згідно уточнюючої довідки-розрахунку заборгованості відповідача по аліментах, здійсненого Млинівським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 07.06.2019 р. № 6636 (а.с. 58-60): - за виконавчим листом № 566/684/15-ц від 21.08.2015 року Млинівського районного суду Рівненської області; станом на 03.04.2019 нараховано 22 883 грн.32 коп., сплачено - 17726 грн. 30 коп., борг - 5157 грн.02 коп.; - за дублікатом виконавчого листа № 566/1541/14-ц від 26.01.2017 року Млинівського районного суду Рівненської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття станом на 03.04.2019 року становить: нараховано - 37 192 грн. 59 коп., сплачено - 28 813 грн. 84 коп., борг - 8 378 грн. 75 коп. (а.с.58-60) Як видно з наведеного, заборгованість у сумі 8 378,75 гривень, нарахована по дублікату виконавчого листа у справі № 566/1541/14-ц, а не його оригіналу. При цьому судом встановлено, що первісно оригінал виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] у цивільній справі № 566/1541/14-ц на двох старших дітей був пред"явлений до виконання позивачкою після ухвалення 19.11.2014 року судового рішення у цій справі та був повернутий позивачці за її ж заявою без виконання 23.03.2015 року. В період з 23.03.2015 року по 03.02.2017 року стягнення за даним виконавчим листом не здійснювалось. Лише 03.02.2017 року позивачка повторно звернула до виконання дублікат виконавчого листа у справі № 566/1541/14-ц до примусового виконання, що підтверджується її заявою, наявною у виконавчому провадженні. ( а.с. 97-100) Отже, з наведеного видно, що нарахування заборгованості по аліментах за останніх три роки на момент повторного пред"явлення 03.02.2017 року дубліката виконавчого листа до виконання, мало місце не з вини відповідача, а у зв"язку з поверненням виконавчого листа за заявою стягувача [PERSON] .. Вказана заборгованість потягнула за собою наступну заборгованість по аліменах, що нараховувалась у кожному поточному календарному місяці та році, оскільки є очевидним, що виплатити одноразову суму аліментів за останніх три роки станом на 03.02.2017 року відповідач не міг. При цьому судом встановлено, що відповідач у цей період часу не приховував свої доходи, а повідомляв державного виконавця про працевлаштування. Так, у період з листопада 2016 року по 24.01.2017 року працював у ТзОВ " Терлич", де з нього було утримано та перераховано аліменти по іншому виконавчому листу у справі № 566/684/15 -ц. Також, в період з вересня 2017 року по лютий 2018 року [PERSON] працював у ПП " Агро-Експрес-Сервіс", де з його доходу утримано аліментів: - вереснь 2017 року - 1848,28 грн.; - жовтень 2017 року - 1147,66 грн.; - листопад 2017 року - 1108,01 грн.; - грудень 2017 року - 1955,49 грн.; - січень 2018 року - 2100,73 грн.; лютий 2018 року - 1653,67 грн.. В добровільному порядку [PERSON] сплачував аліменти на користь [PERSON] : в жовтні 2015 року на суму 4000 гривень; та 3000 гривень; 24.09.2017 року на суму 1400 гривень; 27.03.2018 року на суму 1500 гривень; 16.05.2018 року на сму 500 гривень; 28.05.2018 року на суму 1000 гривень; 06.06.2018 року на суму 1000 гривень; 11.06.2018 року на суму 1000 гривень; 17.07.2018 року на суму 1000 гривень; 26.07.2018 року на суму 500 гривень; 29.08.2018 року на суму 2000 гривень; 08.09.2018 року на суму 2000 гривень; 30.10.2018 року на суму 3000 гривень; 20.12.2018 року на суму 500 гривень. Зазначені платежі підтверджуються розписками [PERSON] , наявними у матеріалах виконавчого провадженні, досліджених в судовому засіданні. ( а.с. 102-121) [PERSON] здійснював вказані платежі добровільно, незважаючи на те, що 15.05.2018 року постановою державного виконавця було звернуто стягнення на його заробітну плату у зв"язку з його працевлаштуванням у СІЗО м. Рівне, і з цього часу, утримання аліментів також проводилося з його доходу. Крім цього, з довідки № 04-5565 від 02.09.2019 року, виданої ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» вбачається, що постанова ВП №53343900 на утримання аліментів із [PERSON] надійшла в установу з Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області і на момент надходження заборгованість по аліментах, зазначена в постанові, становила 18 105,51 грн. За період з листопада 2018 року по серпень 2019 року, включно, було утримано та перераховано 26 401,66грн., у тому числі 12 757,62 грн. поточні аліменти та 13 644,04 грн. боргу. Борг по постанові ВП№53343900 станом на 01.09.2019 року становить 4 461,47 грн. (а.с.84) Таким чином, наведені вище обставини вказують на те, що [PERSON] не приховував свого працевлаштування та доходів, а також добровільно сплачував аліменти у період, коли виконавчий лист у справі № 566/1541/14-ц, був повернутий стягувачці [PERSON] за її заявою. При стягненні аліментів із заробітку відповідача, заборгованість по аліментах зменшилась. За правилом ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Таким чином, судом встановлено і підтверджується вищенаведеним, що заборгованість по аліментах, яка була нарахована відповідачу, виникла після повторного пред"явлення дублікату виконавчого листа у цивільній справі № 566/1541/14-ц до примусового виконання, яка охоплювала період за три роки і в подальшому нараховувалась, як по цьому виконавчому листу, так і по виконавчому листу у цивільній справі № 566/684/15 -ц з наростаючим підсумком. Вказані обставини є наслідком дій саме позивача [PERSON] , яка відкликала виконавчий лист по справі 566/1541/14-ц без виконання. Відтак, з урахуванням вказаних обставин, а також того, що [PERSON] не приховував своїх доходів на попередніх роботах, в певний період часу добровільно сплачував аліменти на користь позивачки, в тому числі, після працевлаштування у СІЗО м. Рівне, де відрахування аліментів здійснюється з його заробітної плати, суд не вбачає, що заборгованість по сплаті аліментів є прямим наслідком вини відповідача, вираженої у формі бездіяльності та байдужості до виконання свого обов`язку по утриманню дітей. А тому, суд прийшов до висновку, що вина відповідача, як підстава для його цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, відсутня. З цих підстав позовна вимога [PERSON] про стягнення пені до задоволення не підлягає. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial