Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Заступник керівника\~ Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] районної державної адміністрації Кіровоградської області, [PERSON] сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, СТОВ "Родина" про\~ визнання незаконним та скасування п.150 додатку 1 до розпорядження голови Ульяновської\~ райдержадміністрації від 18.02.2002 №79-р, визнання недійсним державного акта про право приватної власності на землю, зобов"язання повернути земельну ділянку. Позов мотивовано\~ тим, що 26.12.1995 року «[PERSON] сільською Радою народних депутатів Ульяновського району Кіровоградської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КР-11, згідно якого передано колективному сільськогосподарському підприємству «Синьківське» [PERSON] сільської ради Ульяновського району у колективну власність 3701.0 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення [PERSON] сільської ради від 25 березня 1995 року №11. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №11». Крім цього, встановлено, що згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) від 30.11.1997 серії КР №0226150, виданого Ульяновською районною державною адміністрацією його «видано громадянину України члену КСП «Синьківське» (місцезнаходження: с.Синьки Ульяновського району Кіровоградської області) [PERSON], яка проживає в [INFO], на підставі рішення Ульяновської районної державної адміністрації від 17.09.1997 №385\~ що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Синьківське», розміром 3.84 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить пятнадцять тисяч девятсот сімдесят вісім гривень». Статтею 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлювалось, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишалися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю. Проте, встановлено, що [PERSON] не була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Синьківське», в тому числі пенсіонером, який раніше працював в ньому, що підтверджується довідкою Ульяновського об"єднаного управління Пенсійного Фонду України Кіровоградської області від 07.11.2016 №891/09-32, довідкою СТОВ «Родина» від 25.11.2016 №49, яке є правонаступником КСП «Синьківське». Тобто гр. [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) в порушення положень законодавства, яке діяло на час його видачі. Крім цього, без заяви [PERSON], пунктом 150 додатку 1 до розпорядження голови Ульяновської районної державної адміністрації від 18.02.2002 №79-р «Про погодження схеми поділу земель КСП «Синьківське» та передачу в приватну власність земельних часток (паїв) згідно схеми поділу громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», їй разом з іншими громадянами-власниками сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) передано у приватну власність земельну частку (пай) за рахунок земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Синьківське» на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вказаного розпорядження голови Ульяновської райдержадміністрації [PERSON] сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області на імя [PERSON] виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №025218, (земельна ділянка №352; кадастровий номер 3525589900:02:000:0352), який зареєстрований в «Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території [PERSON] сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області» під №334. Однак дана земельна ділянка не внесена до Державного реєстру земель. Оспорювану земельну ділянку головань [PERSON] не використовувала. 21.04.2009 року [PERSON] померла, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради №601 від 04.11.2016 р. Згідно довідки [PERSON] ДНК від 01.03.2017 №116/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] заведена, заяву про прийняття спадщини до [PERSON] ДНК подав [PERSON]. На підставі ст.ст. 1269, 1272 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7, [PERSON] набув права власності на земельну ділянку, незважаючи на те, що земельна ділянка залишається зареєстрованою на ім'я померлої [PERSON]. Однак, [PERSON] не використовував та не використовує оспорювану земельну ділянку, а використовує її СТОВ «Родина» - без наявності правовстановлюючих документів, тобто в порушення вимог ст.ст.123-125 Земельного кодексу України. Отже, відсутність правовстановлюючих документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки. Заступник прокурора Новоукраїнської місцевої прокуратури в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Благовіщенського району в судове засідання не з"явився, направив до суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю та просить розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача СТОВ "Родина" в судове засідання не з"явився, направив до суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю та просить розглядати справу у його відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.12.1995 року «[PERSON] сільською Радою народних депутатів Ульяновського району Кіровоградської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КР-11, згідно якого передано колективному сільськогосподарському підприємству «Синьківське» [PERSON] сільської ради Ульяновського району у колективну власність 3701.0 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення [PERSON] сільської ради від 25 березня 1995 року №11. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №11». (а.с.14-15). Крім цього, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) від 30.11.1997 серії КР №0226150, виданого Ульяновською районною державною адміністрацією його «видано громадянину України члену КСП «Синьківське» (місцезнаходження: с.Синьки Ульяновського району Кіровоградської області) [PERSON], яка проживає в [INFO], на підставі рішення Ульяновської районної державної адміністрації від 17.09.1997 №385\~ що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Синьківське», розміром 3.84 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить пятнадцять тисяч девятсот сімдесят вісім гривень». ( а.с.18). [PERSON] не була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Синьківське», в тому числі пенсіонером, який раніше працював в ньому, що підтверджується довідкою Ульяновського об"єднаного управління Пенсійного Фонду України Кіровоградської області від 07.11.2016 №891/09-32, довідкою СТОВ «Родина» від 25.11.2016 №49, яке є правонаступником КСП «Синьківське». Тобто, гр. [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) в порушення положень законодавства, яке діяло на час його видачі. Крім цього, без заяви [PERSON], пунктом 150 додатку 1 до розпорядження голови Ульяновської районної державної адміністрації від 18.02.2002 №79-р «Про погодження схеми поділу земель КСП «Синьківське» та передачу в приватну власність земельних часток (паїв) згідно схеми поділу громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», останньому разом з іншими громадянами-власниками сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) передано у приватну власність земельну частку (пай) за рахунок земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Синьківське» на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.19). 21.04.2009 року [PERSON] померла, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради №601 від 04.11.2016 р. (а.с.22). Згідно довідки [PERSON] ДНК від 01.03.2017 №116/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] заведена, заяву про прийняття спадщини до [PERSON] ДНК подав [PERSON] (а.с.23). Таким чином, [PERSON] набув права власності на земельну ділянку. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 45 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.\~ Відповідно до ст. ст. 2, 4 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України. Обєктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України. Утвердження і забезпечення захисту усіх субєктів права власності та господарювання землею визнано головним обовязком держави. Незаконне використання не внесених до Державного реєстру земель призводить до порушення інтересів держави у сфері розвитку земельних правовідносин щодо збереження, ефективного використання сільськогосподарських угідь як основного національного багатства, заподіює шкоду у вигляді недоотримання сум оплати за користування земельною ділянкою, розмір якої має визначатися згідно приписів Податкового кодексу України. Однак, згідно ч.5 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Враховуючи те, що жодним із субєктів владних повноважень не було вжито заходів щодо визнання недійсним даного державного акту на право приватної власності на землю, заступник керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури представляє інтереси держави в суді, так як субєкти владних повноважень не належним чином здійснюють цей захист. У п.17 Перехідних положень чинного Земельного кодексу України не вказується на те, що земельний сертифікат надає право власності на земельну ділянку, а лише надає право вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до вимог чинного законодавства, тобто надає можливість для реалізації громадянами свого права на конкретно визначену земельну ділянку. Відповідно до змісту ч. 2 п. 17 Перехідних положень, сертифікати громадян про право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельних часток (паїв) у натурі на конкретній місцевості та видачі їм державних актів про право власності на земельну ділянку. Таким чином, відновленням становища, яке існувало до порушення вимог чинного законодавства, є визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку. Крім цього, право, посвідчене державними актами на право власності на землю є похідним від відповідного рішення, в даному випадку органу державної влади, про передачу земельної ділянки у власність, а тому з огляду на приписи ч.1 ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку. Таким чином, звернення до суду з позовними вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів на землю можливе лише у разі попереднього скасування відповідного рішення (розпорядження) органу місцевого самоврядування чи державної влади, на підставі якого набуто речові права на землю, чи при обєднанні цих позовних вимог (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.10.2013 у справі №6-93цс13). Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади.., який не відповідає законові і порушує права власника визнається судом незаконним та скасовується. За змістом ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (постанова Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі №3-127гс15). Отже, пункт 150 додатку 1 до розпорядження голови Ульяновської райдержадміністрації від 18.02.2002 №79-р в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної частки (паю) необхідно визнати незаконним та скасувати як такий, що не відповідає законові. З 01.01.2013 року районні державні адміністрації не наділені повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної та комунальної форми власності. Водночас статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» райдержадміністрації наділено повноваженнями приймати рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) за межами населених пунктів. Крім цього, в пункті 6 розділу ІІ Закону України від 06.09.2012 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» вказано, що у разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються у межах населених пунктів сільськими, селищними, міськими радами, за межами населених пунктів органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками. Однак, райдержадміністрація не може бути позивачем у даній справі, так як, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідачами в справах за позовами, повязаними з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну\~ частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі тощо) є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, райдержадміністрація, яка затвердила розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифікату, державного акту про право власності на земельну ділянку, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі тощо. Крім цього, відповідачем в даному позові є також [PERSON] сільська рада Благовіщенського району (постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 №1377-УІІІ «Про перейменування\~ окремих населених пунктів та районів» перейменовано Ульяновський район на [PERSON]), так як керівником органу місцевого самоврядування підписувався список членів КСП «Синьківське», що мають право на земельну частку (пай). Згідно зі ст. 2 Указу Президента України №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право\~ на\~ земельну\~ частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства…, в\~ тому числі пенсіонери,\~ які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства…, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. В свою чергу, в п. 17 «Перехідних положень» Земельного кодексу України 2001 р. зазначається, що сертифікати на право володіння земельною часткою (паєм), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при предявленні ними вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Такої ж позиції притримується і Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у листі від 01.09.2003 «Практика розгляду судами земельних спорів». Також [PERSON] сільською радою Благовіщенського району Кіровоградської області здійснювалась реєстрація сертифікатів на право володіння земельною часткою (паєм), в т.ч. виданого на імя [PERSON]., у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), зразок якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)». Крім цього, [PERSON] сільською радою Благовіщенського району Кіровоградської області видано оспорюваний державний акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] та зареєстровано в «Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території [PERSON] сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області» під №334. На підставі викладеного,

Outcome: approved