Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з відповідачем у справі перебувала у шлюбних відносинах. Від шлюбу в них народилася дитина - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Шлюбні відносини між позивачем і відповідачем не склалися.Відповідач добровільно не допомагає матеріально в утриманні спільної дитини, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитини повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо свого обов"язку сплачувати аліменти на утримання свого сина, однак вважає, що дружина не довела, що кошти будуть витрачатися саме на їхнього спільного сина. Зазначив, що дитина проживає з бабусею, а також проживала з ним, що він купує дитині одежу, іграшки, тощо. Суд, вислухавши Відповідача, дослідивши в судовому засіданні письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності наявні докази, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу задоволення своїх позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позов частково з урахуванням наступного. Судом встановлено, що сторони по справі являються батьками [PERSON], [INFO] - свідоцтво про народження [NUMBER] від 05.04.2011 року. Батьком записано Відповідача у справі /а.с. 6/. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Суд вважає вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини обґрунтованими, оскільки відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З матеріалів справи вбачається, що спільна дитина [PERSON] проживає разом з Позивачем за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 17). Доказів на підтвердження того, що дитина [PERSON], [INFO] проживає з відповідачем до суду не надано, при цьому відповідач відмовився надавати до суду першої інстанції докази в обгрунтування своєї позиції, зазначивши про те, що надасть їх до судів вищих інстанцій. Будь-яких відомостей про те, що на утриманні відповідача перебувають непрацездатні батьки, батьки похилого віку, діти в ході судового розгляду не встановлено. Відомостей про доходи відповідачем не надано, так само як і не надано доказів того, що він має нерегулярний дохід. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі ( ч. 1 ст. 184 СК України). Обов'язок доказування відповідно зі ст.10 ЦПК України покладений на сторону у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин справи шляхом роз'яснення прав та обов'язків та сприяє в їхньому здійсненні, однак, відповідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона забовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що Відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дитини та її утримання, тобто може надавати допомогу на утримання сина, являється працездатним, дитина проживає з матір"ю, що підтверджується довідкою з місця проживання, тобто весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено саме на позивачку, з якою проживає дитина, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що Відповідач та Позивач не досягли згоди щодо розміру аліментних платежів, дитина знаходиться на утриманні Позивачки, тому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання Відповідача на те, що він приймає участь у здійсненні витрат на виховання та розвиток дитини, що звільняє його від спллати будь-яких платежів, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки аліментні платежі є періодичні, щомісячні, та мають сплачуватись одним із батьків на користь іншого (в залежності від того, з ким проживає дитина) до досягнення дитиною повноліття. При цьому сплата щомісячних, аліментних платежів не звільняє батьків від обов"язку брати участь у додаткових витратах на утримання дитини, пов"язаних з розвитком здібностей, необхідністю лікування, посиленого харчування, тощо. З урахуванням наведеного, враховуючи відсутність доказів нерегулярного, мінливого доходу у відповідача, вік дитини, перебування дитини на утриманні матері, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає необхідним з Відповідача стягувати аліменти на користь Позивача на утримання дитини [PERSON], [INFO], і до досягнення ним повноліття у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Також суд зазначає, що посилання відповідача на його наміри подати позови по ст. 164 СК УКраїни до позивача, а також на наявність спору щодо зустрічей з дитиною також не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181 СК України та

Outcome: partial