Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, стягнення витрат по оплаті судового збору, мотивуючи тим, що 20.01.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя між сторонами не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, виховання дитини, що призвело до втрати поваги та любові один до одного. Між подружжям постійно виникають непорозуміння, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через взаємні претензії один до одного, відсутність бажання побудови сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Позивачка вважає, що їхній шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. Просила сина після розірвання шлюбу залишити на проживання з нею. Крім цього, позивачка зазначила, що на момент пред"явлення цього позову між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини. Відповідач має регулярний дохід, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, інших непрацездавтних осіб, які потребують обов"язкового утримання, а тому просила стягувати з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти в частці від його заробітку до досягнення ним повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору. 08.05.2018 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.30, 31). Позивачка в судове засідання не з"явилась, в прохальній частині заяви про уточнення позовних вимог просила розгляд справи проводити без її участі (а.с.31). Відповідач в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої позовну вимогу щодо розірвання шлюбу визнав, не заперечив щодо її задоволення. Крім цього, просив визначити розмір аліментів згідно діючого законодавства, розгляд справи проводити без його участі (а.с.43). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], сторони 20.01.2005 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 64 (а.с. 5). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Позивачка стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивачка миритися не бажає, стверджує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] з матір"ю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 20.01.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 64, слід розірвати. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити на проживання з матір`ю [PERSON], [INFO] Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до Довідки виданої [PERSON] його дохід за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року становить 146 829,43 грн. (а.с.26). Беручи до уваги, що відповідач працевлаштований, стан його здоров"я, відсутність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання неповнолітнього сина слід визначити в частці від заробітку (доходу) батька в розмірі 1/4 від усіх його заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття, що буде відповідати інтересам дитини, вимогам чинного законодавства та не порушуватиме прав відповідача. А тому, позовна вимога про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття є обгрунтованою. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки 640,00 грн. витрат по оплаті судового збору. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 640,00 гривень судового збору. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved