Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з зазначеним позовом з вимогою стягнути з відповідача 82072 гривень 43 копійки заборгованості за кредитним договором від 18.02.2014 року № GP-6074576, укладеним між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ". Вказана заборгованість виникла у зв"язку з порушеннями зобов"язань за кредитним договором відповідачем та складається з наступного - заборгованість за кредитом 33872 гривні 67 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1670 гривень 66 копійок, заборгованість за несплаченими комісіями за користування кредитом - 46529 гривень 10 копійок. Позивач зазначив, що надав зазначений кредит у сумі 35491 гривня 46 копійок відповідачу строком користування 60 місяців під 2 % річних. Оскільки відповідач добровільно не сплачував заборгованість, позивач звернувся до суду. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, проти позову заперечив, зазначивши про відсутність доказів переходу до нового кредитора - ПАТ "ПУМБ" прав у зобов"язанні. В судові засідання не з"являвся, прохав розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача проти позову заперечив, пославшись на викладені у відзиві підстави. Представник позивача свої вимоги підтримав по мотивам, зазначеним в позові, прохав позов задовольнити. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного: За кредитним договором від 18.02.2014 року № GP-6074576, укладеним між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ", який складається із заяви № GP 6074576 та Умов договору комплексного банківського обслуговування. Відповідно до умов вказаного договору, позивач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 35491 гривню 46 копійок строком до 18 лютого 2019 року зі сплатою 2 % річних за користування кредитними коштами та щомісячною платою у вигляді комісії за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в розмірі 2% що становить 816 гривень 30 копійок (а.с. 10). В заяві на приєднання до умов договору встановлений графік платежів з зазначенням сум щомісячного платежу за тілом кредиту та відсотками. На виконання договору банк відкрив для позивача поточний рахунок у гривнях № [NUMBER] , на який відповідач повинен був сплачувати кошти. В порушення умов кредитного договору щодо щомісячного погашення кредитної заборгованості, відповідач сплачував борг за кредитом у 2014 році та у лютому 2018 року, що підтверджується довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором (а.с.3). Так, відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст. 215 ЦК України). За положеннями ч. 2 ст. 215 ЦК України, правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Судом встановлено, що ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ" надав [PERSON] кредит на загальні споживчі цілі, що прямо зазначено в змісті пропозиції укласти договір від 18.02.2014 року № GP-6074576, тому особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абз. 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які діяли на час укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Отже, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, має бути конкретизовано, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому, нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, є незаконним. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами кредитного договору та графіком платежів, [PERSON] зобов`язаний був сплатити тіло кредиту у сумі щомісячного платежу з нарахованими процентами в сумі 1438 гривень 35 копійок. З наданого ПАТ «ПУМБ» розрахунку вбачається, що за кредитним договором відповідачу щомісяця нараховувалася банком комісія у розмірі 816 гривень 30 копійок за обслуговування кредитної заборгованості, проте банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику (а.с. 3-5). Враховуючи викладене, суд приходить висновку про те, що умова кредитного договору, укладеного між сторонами щодо встановлення щомісячної плати у вигляді комісії за обслуговування кредиту, є нікчемною та не створює для позивача юридичних наслідків, а тому ПАТ «ПУМБ» незаконно нараховувалася комісія за кредитним договором. При цьому суд також враховує що відсутні докази підписання відповідачем, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позичальником не підписані Умови та Правила надання банківських послуг, відтак вказаний документ не можна вважати складовою частиною кредитного договору, тому банком неправомірно нараховано комісію. Також суд враховує, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є послугою відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість за сумою кредиту - 33872 гривні 67 копійок та заборгованість за несплаченими процентами за обслуговування кредиту в сумі 1670 гривень 66 копійок. Разом з тим, заперечення відповідачем позову з підстав відсутності правових підстав вимагати сплату заборгованості саме банком - ПАТ "ПУМБ" є необгрунтованими, оскільки позивачем доведено належними доказами що ПАТ "ПУМБ" є правонаступником ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", з яким був укладений кредитний договір відповідачем 18.02.2014 року. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "ПУМБ" 757 гривень 66 копійок таких витрат, як суму, пропорційну розміру задоволених позовних вимог у відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу відповідачу, суд, дослідивши розрахунок про стягнення витрат на послуги з надання правничої допомоги, відповідно якого вказаного про виконання такої допомоги на 7000 гривень, та детального опису робіт, виконаних адвокатом Тишковським С.А. на загальну суму 7000 гривень, складеному на підставі договору про надання правничої допомоги від 24.09.2018 року, такі витрати необхідно стягнути пропорційно вимогам, у задоволенні яких судом відмовлено, а саме 57 % - в сумі 3990 гривень(а.с.38, 39, 107, 108). Повний текст рішення суду виготовлено 9 квітня 2019 року.

Outcome: partial