Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

28.12.2017 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить суд встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], наступним чином: - кожної неділі кожного місяця з 10.00 год до 20.00 год. без присутності матері; - щорічно в день народження дитини з 11.00 год до 15.00 год. без присутності матері; - щорічно спільний відпочинок влітку без присутності матері тривалістю не менше семи календарних днів; - побачення на свята у парний рік: Новий Рік, Різдво Христове (25 грудня), День праці, День Конституції України, День Захисника України з 11.00 год. до 18.00 год. без присутності матері; - побачення на свята у непарний рік: Різдво Христове (7 січня), Міжнародний жіночий день, День перемоги, День незалежності України з 11.00 год. до 18.00 год. без присутності матері. Свої вимоги мотивують тим, що з 15.01.2005 по 03.08.2015 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який було розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.08.2015. [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON]. Зазначає, що у зв'язку з тим, що відповідач чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною, позивач буд змушений звернутися до суду. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.12.2015 позовну заяву [PERSON] було задоволено частково.Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO] та встановлено [PERSON] регламент для зустрічей з малолітнім [PERSON], [INFO], кожної суботи з 10.00 год. до 15.30 год. Вказує, що не зважаючи на рішення суду, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, що призводить до обмеження дитини у належному догляді з боку батька. Зазначає, що зустрічі з дитиною без присутності матері, ніяким чином не вплинуть на психіку дитини, оскільки висновком психологічного обстеження № 31 від 14.03.2017 було встановлено, що будь - яких ризиків чи елементів тривожності під час спілкування з батьком не виявлено. Оскільки згоди між батьками щодо участі у спілкування з дитиною не досягнуто, позивач був змушений звернутися до суду та просить задовольнити позовні вимоги. 28.12.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 29.12.2017 судом направлено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві. Ухвалою суду від 15.02.2018 по справі відкрито провадження та та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. 23.04.2018 відповідачем по справі подано заперечення на позовну заяву. Вважає, що позивач не в повній мірі виконує рішення Солом'янського суду м. Києва від 07.12.2015. Вказує, що позивач під час зустрічі з сином проявляє агресію, провокуючи скандали, які негативно позначились на психологічному стані дитини. Крім того, зазначає, що з позивача стягнуто аліменти на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03.08.2015, яке позивач не виконує в повному обсязі та внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість по аліментам. Вважає, що несплата аліментів на утримання дитини свідчить про відсутність у позивача бажання брати участь у вихованні та забезпечення сина, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 25.04.2018 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник третьої особи позов підтримала частково вважаючи, що спілкування батька з дитиною буде відповідати інтересам останньої. В судове засіданні відповідач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.08.2015. (а.с.14,16-18). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. (а.с.15). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.12.2015 позовну заяву [PERSON] було задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO] та встановлено [PERSON] регламент для зустрічей з малолітнім [PERSON], [INFO], кожної суботи з 10.00 год. до 15.30 год.(а.с.19-21). Як встановлено в суді та підтверджується матеріалами справи, між сторонами склалися спірні правовідношення , внаслідок чого відповідач чинить перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON]. Вказані обставини також підтверджуються допитаним в судовому засіданні показами свідка [PERSON]. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з сином, оскільки двері квартири не відчиняє, забрати дитину на прогулянку не дозволяє. Ті зустрічі, які були з дитиною відбувалися лише в присутності матері за місцем її проживання, яка принижувала позивача при дитині. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства" держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Суд вважає, що відповідачем не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що позивач, який є батьком дитини, несе загрозу та його подальше спілкування з дитиною суперечило б її інтересам. Також відповідачем не надано доказів, що позивачем застосовувалось фізичне або психічне насильство, недопустимі методи виховання відносно дитини. В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні стосунки, відсутність компромісу щодо порядку зустрічі та вихованню дитини, які самі по собі не можуть впливати, та як наслідок, усунути позивача від спілкування з сином. Згідно ч.2 ст.1 СК України метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, при цьому, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до висновку психологічного обстеження № 31 від 14.03.2017, складеним Міським центром дитини, було рекомендовано батькам, зокрема, скористатися сімейною медитацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з участю батька у вихованні дитини та включити батька в процес обслуговування та задоволення фізичних потреб малолітнього [PERSON], дотримуючись режиму дня (а.с.26-28). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-16647 від 23.10.2018, останній вважає за доцільне змінити порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], а саме щосуботи з 10.00 год. до 18.00 год. та два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що доводи та регламент зустрічі позивача з сином, який останній просить встановити у поданому позові не суперечить інтересам дитини виходячи з його віку, психічного та фізичного розвитку, ступеню прихильності дитини до позивача. Таким чином, вирішуючи спір щодо усунення перешкод у спілкуванні та встановлення регламенту зустрічі з сином, приймаючи до уваги вік дитини, особливості її розвитку, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, час необхідний для повернення дитини додому, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині встановлення регламенту побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO] наступним чином: -щомісяця кожного суботи з 10.00 год. до 18.00 год. без присутності матері дитини; -два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, без присутності матері дитини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про вказаний вище регламент побачень позивача з сином, враховуючи інтереси дитини та необхідність налагодження більш тісних зв"язків батька та сина, суд погоджується з доводами позивача та вважає, що такі зустрічі мають відбуватися без присутності матері. Враховуючи законодавчі рекомендації при вирішенні питань, пов»язаних з розглядом спорів щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд вважає, що розлучення малолітнього з матір"ю на вказаний вище час не буде суперечити його інтересам та способу життя, до якого він звик і який склався. При цьому, вирішуючи питання про визначення відпочинку дитини у червні місяці разом з позивачами, суд враховую також ту обставину, що відповідач працює та доказів того, що саме в даний період часу він буде перебувати у відпустці до суду не надано, як і не надано доказів того, що саме в цей час діти мають знаходиться на відпочинку саме з рідними відповідача. Разом з тим, суд вважає позов в іншій частині заявлених вимог є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Суд звертає увагу, що відповідач не позбавлена права контролювати регламент побачень батька з сином та у передбаченому законом порядку звернутися до компетентних органів щодо усунення порушень прав дитини. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial