Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, яким просить стягнути із відповідачів, солідарно, на його користь 15 408, 00 грн. боргу за договором позики від 15 грудня 2016 року та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що між ним та [PERSON] укладено 15 грудня 2016 року договір позики, за умовами якого останній отримав 6 565,00 грн. строком до 15 грудня 2017 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань із [PERSON] укладено договір поруки від 15.12.2016 року, за яким остання виступила поручителем [PERSON] На даний час [PERSON] зобов'язання за Договором позики не виконує, у визначений строк кошти , окрім 615,00 грн., не повертає. В судове засідання представник позивача, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити повністю та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись, заперечень на позов чи заяв на відкладення не подавали. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, із наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ( ч. 3 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 15 грудня 2016 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики. Згідно п. 2.1 вказаного договору позики від 15 грудня 2016 року позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові 6 565,00 ( шість тисяч п"ятсот шістдесят п"ять гривень 00 коп. ) грн., що еквівалентно 249,61 (двісті сорок дев"ять доларів США 61 цента) дол. США за курсом (26,30 грн./долар США), за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору. Відповідно до п. 3.1. Договору, зазначеної в п. 2.1. даного Договору суми грошових коштів (позики) засвідчується (підтверджується) розпискою позичальника. Як вбачається із оригінала розписки від 15 грудня 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] в позику гроші в сумі 6 565,00 грн. (а.с. 6). Зазначену вище суму грошових коштів позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві готівкою в строк до 15.12.2017 року згідно Додатку №1 до Договору (п. 2.2. Договору, розписка від 15.12.2016 року). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Позивач, пред'явивши позов, посилався на те, що йому позика повернута частково на суму 615,00 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Договором від 15 грудня 2016 року передбачено, що за порушення умов Договору винна сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі втрачену вигоду у повному обсязі незалежно від суми нарахованого або сплаченого штрафу та\\чи пені, у порядку, передбаченому чинним законодавством України. В разі неповернення позики позичальником в строк визначений в п. 2.2. Договору, останній сплачує на користь позикодавця відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 60 % річних. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, та штраф у розмірі 60 відсотків від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (розділ 6 Договору). Відповідач [PERSON] перед позивачем належним чином не виконав зобов"язання, внаслідок чого станом на 15.06.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 15 408,00 грн., з них: 5950,00 грн.- позика, 9 458,00 грн.- пеня. (а.с. 9). Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов"язань між [PERSON] та [PERSON] 15 грудня 2016 року укладено договір поруки. За умовами Договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов"язань по Договору позики, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед позикодавцем на всю суму заборгованості, визначену позикодавцем на дату подання позовної заяви, у відповідності до ст. 554 ЦК України (а.с. 8). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов"язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов"язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню - по 320,00 грн., з кожного, судового збору. Тому,

Outcome: approved