Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, на період навчання доньки в Харківському національному медичному університеті, яка у зв'язку із навчанням потребує матеріальної допомоги на витрати, пов"язані із навчанням, харчуванням, на придбання одягу та взуття, проїзд у транспорті. На обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.08.1995 року. 12.07.2004 року шлюб був розірваний, після розірвання якого вона повернула собі дошлюбне прізвище "[PERSON]". Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] навчається на денному відділенні Харківського національного медичного університету, спеціальність "лікувальна справа". Відповідач добровільної матеріальної допомоги не надає. В судове засідання позивачка не з"явилася, надала заяву, в якій підтримала позов, просила справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з"явився, на адресу суду надав заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що він є інвалідом 2-ї групи, непрацездатним, має невиліковну хворобу - розповсюджений псоріаз прогресуючої стадії, знаходиться у вкрай скрутному матеріальному становищі, адже потребує постійного медикаментозного забезпечення, розмір отримуваної ним пенсії становить 1040,00 грн, що значно менше прожиткового мінімуму. Тому позов не визнає, оскільки не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, та просить справу розглядати без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явилася, також надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 липня 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, актовий запис № 246 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Батьком якої, в свідоцтві про її народження серії [NUMBER], записаний відповідач - [PERSON]. Відповідно довідки за вихід. № 781 від 12.06 2014 року, [PERSON] є студенткою 1 курсу денного відділення Харківського національного медичного університету, спеціальність "лікувальна справа", форма навчання - держзамовлення (а.с.10). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.ст. 182, 200 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних членів сім'ї та інші обставини. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умова, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу є обов"язковою та суттєвою. Із матеріалів справи вбачається, що, відповідач має невиліковну хворобу- розповсюджений псоріаз прогресуючої стадії, та потребує довготривалого медикаментозного забезпечення, що підтверджується довідкою, виданої ОН КЛІНІК від 02.08.2014 року (а.с.31). Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER], її останнього запису від 14.01.2000 року, відповідач звільнений з займаної посади участкового лікаря терапевта, в зв"язку з переходом на 2 групу інвалідності (а.с.33). З довідки МСЕК від 08.01.2014 року вбачається, що [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання, безтерміново (а.с.34). Відповідно до довідки Управління з координації та контролю за виплатою пенсій м. Полтава від 31.07.2014 року, розмір пенсії [PERSON] становить 1040,00 грн. (а.с.35). Таким чином, відповідач надав суду належні докази про стан свого здоров"я, матеріальне становище, які свідчать про те, що він не може надавати доньці аліменти на її утримання на період навчання. Виходячи з правил ч.ч.1, 2, 3 ст.10, ст.60 ЦПК України щодо засад змагальності сторін, обов"язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи дані про особу відповідача, який є непрацездатною особою -інвалідом 2 групи загального захворювання, і той факт, що він не взмозі надавати відповідну допомогу донці, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, а тому судовий збір повинен бути віднесений за рахунок держави.

Outcome: dismissed