Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між позивачкою та відповідачем 02.06.2006 року був укладено шлюб і від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 18.10.2012 року шлюб між сторонами було розірвано, а також на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27.08.2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісячно. Позивачка вказувала на те, що після розлучення з відповідачем син сторін [PERSON] залишився проживати з позивачкою. Після розлучення сторін відповідач з сином не зустрічається та не спілкується, не надає будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини, аліменти не сплачує і станом на 01.12.2014 року має заборгованість по аліментам в сумі 8 040,00 грн. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться життям, здоров"ям та навчанням дитини. Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON]. Позивачка вказувала на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню сина [PERSON]. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачкою. Позивачка просила на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], а також позивачка просила покласти на відповідача судові витрати. Позивачка та її представник [PERSON] в суді підтримали вищевказані позовні вимоги позивачки. Відповідач та його представник [PERSON] позов заперечували. Представники третьої особи Органу опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради позов підтримали, а також підтримали у суді рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.12.2014 року №489 "Про позбавлення батьківських прав [PERSON]». Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02.06.2006 року по 29.10.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 18.10.2012 року по справі №1003/15114/2012 2/1003/4162/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] року і його батьками являються: [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27.08.2012 року по цивільній справі №1003/12374/12 2/1003/3558/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 27.07.2012 року до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення суду Білоцерківським міськрайонним судом було видано 21.09.2012 року виконавчий лист за № 1003/12374/12 2/1003/3558/12. 15.11.2012 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Бабіним Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №1003/12374/12 2/1003/3558/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 27.07.2012 року до повноліття дитини. В судовому засіданні також встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами за домовленістю батьків [PERSON], які являються сторонами по справі, малолітній [PERSON] залишився проживати разом з матір"ю [PERSON] Наведене підтвердили сторони в судовому засіданні. [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстрована і проживає позивачка [PERSON]. Наведене підтверджується копією довідки виданої КП БМР ЖЕК №1 від 12.12.2014 року №4783. В судовому засіданні встановлено, що з 03.09.2013 року [PERSON], [INFO], навчався у Білоцерківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №15, а з 01.09.2014 року по даний час [PERSON] навчається в Білоцерківській загально освітній школі І-ІІІ ступенів №6 Білоцерківської міської ради Київської області. Наведене підтверджується копією характеристики на [PERSON] виданою Білоцерківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №15, копією довідки Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 Білоцерківської міської ради Київської області від 12.12.2014 року за №2367, а також наведене підтверджується поясненнями учасників процесу. В копії довідки-розрахунку по аліментам від 05.12.2014 року виданої міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції зазначено те, що по виконавчому листу №2/1003/3558/12 від 27.08.2012 року, який видано Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн. щомісячно і до повноліття дитини, станом на 01.12.2014 року заборгованість становить 8 040,00 грн. З довідки-розрахунку по аліментам за № В-21/209 від 23.04.2015 року виданої міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції вбачається, що по виконавчому листу №2/1003/3558/12 від 27.08.2012 року, який видано Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн. щомісячно і до повноліття дитини, станом на 01.04.2015 року заборгованість становить 9 640,00 грн. В судовому засіданні встановлено, що 22.05.2014 року [PERSON] звернулася із заявою на ім»я начальника 2-го МВМ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області і у вказаній заяві [PERSON] просила прийняти міри до її колишнього чоловіка [PERSON], який негативно впливає на поведінку та характер їхнього спільного сина [PERSON], [INFO]. 22.05.2014 року дільничним інспектором 2-го МВМ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області Ляшенко О.В. було складено висновок по повідомленню [PERSON] в якій Ляшенко О.В. вважав, що перевірку по заяві [PERSON] вважати закінченою, матеріали перевірки списати до архіву Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області. Наведене підтверджується копією заяви [PERSON] та копією висновку по повідомленню [PERSON] Згідно до копії відповіді Білоцерківського психонаркологічного територіального медичного об»єднання від 18.07.2014 року №1788 на запит в.о. начальника Служби у справах дітей від 15.07.2014 року №1210, [PERSON], [INFO], що проживає в [ADDRESS], перебуває під наглядом лікаря нарколога з приводу вживання наркотичного засобу зі шкідливими наслідками, під наглядом лікаря-психіатра не перебуває. А з копії відповіді Білоцерківського психонаркологічного територіального медич ного об»єднання від 17.02.2015 року №356 на запит адвоката Босенка Ю.Г. від 13.02.2015 року, [PERSON], [INFO], що проживає в [ADDRESS] гуртожиток, під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. В судовому засіданні встановлено, що 24.03.2015 року [PERSON] звертався із заявою до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в якій посилався на те, що [PERSON] перешкоджає його побаченням з сином і не дозволяє спілкуватися з ним, [PERSON] перевела дитину до іншої школи без його відома, змінила номер телефону, а тому [PERSON] просив визначити порядок спілкування з дитиною. Як пояснила в судовому засіданні представник третьої особи Кревська Н.В., вказана заява [PERSON] була розглянута 06.05.2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини і було рекомендовано органу опіки і піклування надати дні і часи побачень [PERSON] із сином [PERSON]. Також в суді встановлено, що позивачка [PERSON] 27.02.2015 року уклала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно до ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно до ст. 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. В ст. 155 СК України, вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч. 1 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В ч.1 п.2 ст. 164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Відповідно до положень ч.ч.5,6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Крім того, суд повинен з'ясувати думку дитини, якщо вона здатна її висловити. А у п.16 вищевказаної постанови зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнад цяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" із змінами, відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. У рішенні Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.12.2014 року №489 "Про позбавлення батьківських прав [PERSON]» вказано, що Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради вирішив: 1. Вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно до копії характеристики на учня 1-Б класу Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №15 [PERSON] [INFO], дитина проживає з мамою [PERSON] та з цивільним чоловіком матері [PERSON] в задовільних матеріально-побутових умовах. Загальний фізичний розвиток учня відповідає віковим нормам. Стан здоров»я дитини задовільний. За період навчання в школі виявлено, що активну участь у житті та вихованні учня приймає мама та її цивільний чоловік. [PERSON] щодня приводить і забирає дитину зі школи, а також із гуртків та секцій. Спостерігаються між ними дружні і теплі відносини, завжди присутній на батьківських зборах, спілкується з вчителем. [PERSON], батько [PERSON] за рік навчання декілька разів відвідав школу, щоб передати дитині подарунки, цікавиввся його успішністю, батьківські збори не відвідував. При таких зустрічах дитина помітно нервує. [PERSON] перебуває під наглядом матері та її цивільного чоловіка. З копії довідки Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 Білоцерківської міської ради Київської області від 12.12.2014 року №2367 виданої [PERSON] матері учня 2-Г класу Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 Білоцерківської міської ради Київської області [PERSON] вбачається, що батько дитини не бере участь у вихованні, не спілкується з класним керівником, не цікавиться успішністю дитини, не підписує щоденник, не забирає дитину додому. В судовому засіданні сторони підтвердили те, що відповідач двічі у 2014 році приходив до Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №15, де навчався [PERSON], і зустрічався із сином [PERSON]. Відповідач подарував [PERSON] в присутності вчителя планшет весною 2014 року, а також відповідач в травні 2014 року подарував [PERSON] мобільний телефон. Свідок [PERSON], який являється батьком позивачки та дідусем [PERSON], підтвердив у суді те, що відповідач перестав виконувати свої батьківські обов"язки стосовно сина [PERSON] ще за рік до розлучення сторін. Після розлучення сторін і до даного часу відповідач до сина за місцем його проживання не з"являється, із сином не спілкується, будь-яку матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] відповідач не надає, аліменти на дитину не сплачує, життям та здоров"ям дитини не цікавиться. Зі слів позивачки свідку відомо, що відповідач приходив до [PERSON] в школу за місцем навчання онука. Свідок [PERSON], який на даний час являється чоловіком позивачки, у суді підтвердив те, що близько трьох років відповідач не приходить до сина за місцем проживання останнього, життям та здоров"ям дитини відповідач не цікавиться, аліменти не сплачує. Відповідач двічі у 2014 році приходив до Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №15 і зустрічався із сином [PERSON]. Відповідач подарував [PERSON] в присутності вчителя планшет весною 2014 року, а також відповідач на випуск з 1-го класу подарував [PERSON] мобільний телефон. Свідок також показав, що у 2014 році позивачка зверталася до міліції, щоб огородити [PERSON] від зустрічей з відповідачем, бо у дитини після зустрічі з батьком був стрес. Відповідач в суді не заперечував те, що він не відвідував [PERSON] за місцем його проживання, оскільки у нього з позивачкою напружені стосунки. Відповідач в судовому засіданні посилався на те, що позивачка без його згоди в 2014 році перевела сина [PERSON] із Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №15 до Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 Білоцерківської міської ради Київської області, що позивачка в суді не заперечувала. В судовому засіданні встановлено, що відповідач останній раз зустрічався із сином [PERSON] у травні 2014 року і подарував [PERSON] мобільний телефон. Наведене підтверджується поясненнями сторін, Вищенаведене свідчить про те, що [PERSON] весною 2014 року зустрічався та спілкувався з батьком, а також отримав від батька у подарунок планшет та мобільний телефон. Наведене підтверджується поясненнями сторін та показами свідка [PERSON], які суд приймає до уваги. Також судом встановлено і те, що 22.05.2015 року [PERSON] зверталася до правоохоронних органів про прийняття мір до відповідача, який негативно впливає на поведінку та характер сина сторін [PERSON]. Свідок [PERSON] також показав, що у 2014 році позивачка зверталася до міліції, щоб огородити [PERSON] від зустрічей з відповідачем, бо у дитини після зустрічі з батьком був стрес. Однак позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження того, що зустрічаючись із сином відповідач негативно впливає на поведінку та характер сина [PERSON], та що після цих зустрічей дитина знаходиться у стресовому стані. Згідно до копії фіскального чеку Укрпошти від 06.05.2015 року [PERSON] перерахував [PERSON] аліменти в розмірі 400,00 грн. В судовому засіданні встановлено, що в трудовій книжці [PERSON] міститься останній запис, що 06.09.2006 року Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 3 п. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соц. страхування на випадок безробіття». Судом встановлено, що з 31.08.2012 року по 19.09.2012 року відповідач [PERSON] знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні №2 з діагнозом: закритих багато уламкових переломів вивиху головки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків. 07.09.2012 року проведена операція. 19.09.2012 року знято післяопераційні шви, хворий виписаний на амбулаторне лікування по місцю проживання. Наведене підтверджується випискою з історії хвороби №10077. Як пояснив [PERSON] в суді, він не має постійного місця роботи і має тимчасові періодичні заробітки, з яких не має змоги своєчасно та постійно сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON]. Також в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] має позитивну характеристику за місцем свого проживання. Відповідач [PERSON] неодружений і має лише одного сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] зареєстрований та проживає з матір"ю, сестрою та племінницями за адресою: [ADDRESS] гуртожиток. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що відповідач [PERSON] недостатньою мірою виконував свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання сина [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що доказів, які б підтверджували, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, позивачкою суду надано не було, що є її обов'язком в силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи вищевикладене, та положення п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" із змінами, а також положення статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, суд вважає за недоцільне застосовувати до відповідача такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав, а тому суд вважає, що позивачці слід відмовити в задоволенні її позову. Також суд вважає, що [PERSON], [INFO], необхідно попередити про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім вказаного, суд вважає, що необхідно покласти на Орган опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради контроль за виконанням [PERSON], [INFO], батьківських обов»язків стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що встановлений у суді факт про те, що відповідач не відвідував сина за місцем його проживання та не з"являвся до Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 Білоцерківської міської ради Київської області не може підтверджувати те, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов"язків щодо його сина [PERSON]. Враховуючи положення ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, а саме з рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.12.2014 року №489 "Про позбавлення батьківських прав [PERSON]» в якому вказано, що Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради вирішив вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. А також суд не приймає до уваги вищезазначене рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, оскільки суд вважає, що воно є недостатньо обгрунтоване, та суперечить інтересам дитини. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON] про те, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов"язків щодо малолітнього сина [PERSON], оскільки наведене спростовується вищевикладеними у рішенні суду доказами. На підставі ст.ст. 7, 19, 141, 150-155, 157,164-166 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування суда ми законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення ба тьківських прав" із змінами,

Outcome: dismissed