Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Торговицької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. В.Великого, 64 в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивувала тим, що вищезазначений житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON], що доводиться свідоцтвом про право власності від 19.07.1987 року. Згідно довідки Торговицької сільської ради № 734 від 23.06.2016 року станом на 15.04.1991 року у господарстві проживали батько позивача - [PERSON] та мачуха позивача - [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться довідкою Торговицької сільської ради № 735 від 23.06.2016 року. Будівництво житлового будинку було здійснено у 1973 році, що доводиться технічним паспортом. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 105,6 м.кв., житловою площею 68,5 м. кв., літньої кухні, сараїв, стодоли, комори, гаража, навісу, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі. Згідно звіту про оцінку майна експерта-оцінювача [PERSON] житловий будинок по вул. В.Великого, 64 в с.Торговиця Городенківського району, перебуває у задовільному стані, його ринкова вартість становить 104 626 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. [PERSON] помер 01 листопада 2015 року, що доводиться свідоцтвом про смерть І-НМ № 220505 від 02.11.2015 року , актовий запис № 35. [PERSON] померла ще в 1971 році. 21 березня 2014 року [PERSON] вчинив заповіт, згідно з яким розпорядив [PERSON] належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. В межах передбаченого законом строку, позивач звернулася до нотаріуса Городенківського РНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. В цей же час її мачуха - [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини за заповітом та від частки у спільному майні подружжя. Так як [PERSON] відмовилася від спадщини, то, відповідно до ст.ст. 1258,1261 ЦК України [PERSON] являюся спадкоємцем І черги за законом. Проте, нотаріус відмовив у видачі документів на спадщину на житловий будинок у зв»язку з реєстрацією житлового господарства як колгоспного двору, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.07.2016 року. З довідки Торговицької сільської ради № 734 від 23.06.2016 року вбачається, що на час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві проживали [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник вправі вимагати усунення будь-яких порущень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, захист його права здійснюється судом. А тому, позивач змушена звернутися з позовною заявою до суду. Ухвалою суду від 26.07.2016 року до участі в справі як співвідповідача залучено [PERSON]. В судове засідання сторони та їх представники не зявилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі. Торговицька сільська рада позовні вимоги визнає у повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 19.07.1987 року, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної [PERSON] народних депутатів № 142 від 10.07.1987 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Торговиця по вулиці Радянська за № 64 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно попередніх рішень сільвиконкому вулицю Радянська в с. Торговиця перейменовано на [PERSON], а номер його індивідуального житлового будинку не змінено 64, що стверджено довідкою № 733 від 23.06.2016 року, виданою виконавчим комітетом Торговицької сільської ради. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в с. Торговиця по вул. В.Великого, 64 Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1973 р., загальною площею 105,6 кв.м., житловою площею 68,5 кв.м., навісу, стодоли, комори, 3 сараїв, вбиральні, гаражу, літ. кухні, колодязя, воріт, огорожі, хвіртки. Згідно звіту про оцінку майна експерта-оцінювача [PERSON] ринкова вартість становить 104 626 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Довідкою № 734 від 23.06.2016 року, виданою виконкомом Торговицької сільської ради Городенківського району стверджено, що станом на 15.04.1991 р. за особовим рахунком № 474 були зареєстровані та проживали в житловому будинку в с. Торговиця по вул. Володимира Великого, 64 [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. [PERSON] за виділенням частки у колгоспному дворі не зверталася, право власності на цю частку не оформляла та не претендує, що стверджено поданою до суду заявою. За заповітом від 21.03.2014 року, [PERSON], [INFO] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, яким усю спадщину, права, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому заповів своїй дружині [PERSON], [INFO]. [PERSON] помер 01.11.2015 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 220505. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як слідує з копії свідоцтва про одруження серії VIII-УР № 247705, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Стефанюк) [PERSON] з 10.02.1973 року перебували в шлюбі. Свідоцтвом про народження позивача серії ІV-ЯР № 261829 стверджено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 29.02.1976 року з [PERSON] змінила прізвище "Бербенюк" на "Макулович", що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НМ № 253815. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] (відповідач). Остання відмовилася від належної її частки спадкового майна по заповіту та по закону, яке залишилось після смерті чоловіка - [PERSON] на користь [PERSON], на одержання свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов'язкову частку) не претендує, що слідує з копії заяви № 73 від 28.03.2016 року, поданої до приватного нотаріуса Городенківського РНО [PERSON] Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивач) є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Про те, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], свідчить копія заяви № 72 від 28.03.2016 року, подана до приватного нотаріуса Городенківського РНО [PERSON] та копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43405959. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу [PERSON] від 05.07.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за № 64 по вул. Володимира Великого в с. Торговиця Городенківського району, оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок видані на ім'я спадкодавця [PERSON], як голові колгоспного двору, що позбавляє нотаріуса можливості визначити його частку в житловому будинку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 735 від 23.06.2016 року, виданої виконавчим комітетом Торговицької сільської ради слідує, що розмір земельної ділянки становить 0,25 га під будинком в с. Торговиця по вул. В.Великого, 64 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. В.Великого, 64 в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. В.Великого, 64 в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 1216, 1273 ЦК України,

Outcome: approved