Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

18 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів і обґрунтовуючи заявлені вимоги вказала, що 03 березня 2008 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за нею та [PERSON] право спільної часткової власності по 1/2 частки на нежиле приміщення перукарні за адресою Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Суворова,25/6. 30 липня 2008 року Снігурівська міська рада Миколаївської області прийняла рішення №315, яким за іншою співвласницею [PERSON] визнано право власності на наведене приміщення в цілому і видано свідоцтво про право приватної власності. Невизнання її права спільної часткової власності іншою особою, унеможливлює реалізацію прав власника. Позивачка просила визнати її право на майно, що є фактично виділеною у натурі часткою зі спільної часткової власності та складає окремий об"єкт за адресою м.Снігурівка Миколаївської області, вул.Суворова,25/6 (А). У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. [PERSON] пояснила, що у лютому 2008 року з відповідачкою [PERSON] дійшли згоди про поділ майна, що перебувало у їх спільній частковій власності, а саме приміщення перукарні по вул.Суворова,25/6 в м.Снігурівка. Снігурівська міська рада дала дозвіл на переобладнання, за яким було облаштовано два окремі приміщення. За посвідчення права власності [PERSON] на відокремлений об"єкт, виконком Снігурівської міської ради документально ствердив про належність їй усього приміщення. При цьому, 22 лютого 2017 року орган місцевого самоврядування прийняв рішення про присвоєння адреси відокремленій частині приміщення, яким вона фактично користується. [PERSON], в порядку ст.158 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, яку суд задовольнив. Представник Снігурівської міської ради Миколаївської області позовні вимоги визнав. Пояснив, що рішення, заявлені у справі приймалися попереднім складом виконкому, у подальшому не оскаржувалися і є чинними. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 13 лютого 2008 року Снігурівська міська рада Миколаївської області видала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, тип об"єкта: нежиле приміщення, приміщення перукарні, адреса об"єкта: Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Суворова,25/6, власність посвідчена у формі приватної спільної часткової за [PERSON] та [PERSON] по 21/100 часток, за [PERSON] і [PERSON] по 29/1000 часток. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.6). Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28 лютого 2008 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] і [PERSON] купили 42/100 часток нежилого приміщення перукарні по вул.Суворова,25/6 в м.Снігурівка Миколаївської області (а.с.8-9). 03 березня 2008 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на вказане приміщення, частками по 50/100 (а.с.12-13). При цьому, 29 лютого 2008 року виконком Снігурівської міської ради Миколаївської області прийняв рішення №79 про надання [PERSON] дозволу на проектно-вишукальні роботи по переобладнанню 1/2 приміщення перукарні по вул.Суворова,25/6 в м.Снігурівка, яке зберігається в матеріалах робочого проекту. У інвентаризаційній справі по будинку №25 по вул.Суворова в м.Снігурівка Миколаївської області суд дослідив акт №09-03-01/20 державної приймальної комісії про прийняття від забудовника [PERSON] закінченого будівництвом об"єкта в експлуатацію, датованого 23 липня 2008 року, за яким вирішено прийняти в експлуатацію переобладнану 1/2 частину перукарні по вул.Суворова,25/6 в м.Снігурівка з облаштованим додатковим виходом. 30 липня 2008 року виконком Снігурівської міської ради Миколаївської області прийняв рішення №315 про затвердження акту державної технічної комісії по прийняттю в експлуатацію закінченої переобладнання перукарні по вул.Суворова,25/6 в м.Снігурівка та визнання права власності за [PERSON] 14 серпня 2008 року на підставі вищенаведеного рішення на ім"я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, тип об"єкта: нежиле приміщення, приміщення перукарні "Валентина", адреса об"єкта: Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Суворова,25/6, форма власності - приватна, частка - 1/1. 22 лютого 2017 року орган місцевого самоврядування прийняв рішення за №16 про присвоєння, належному [PERSON] нежитловому приміщенню перукарні загальною площею 26,6кв.м, яке знаходиться в м.Снігурівка по вул. Суворова,25/6, окрему адресу: Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Суворова,25/6 "А". У той же час, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно має місце подвійна реєстрація права на нежиле приміщення перукарні по вул.Суворова,25/6 в м.Снігурівка Миколаївської області, у спільній частковій власності, за позивачкою частка - 50/100, а також у приватній власності [PERSON] Стаття 367 ЦК України визначає, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З досліджених доказів, суд встановив, що співвласники [PERSON] та [PERSON] на підставі усного договору поділили майно, яке перебувало у їх спільній частковій власності загальною площею . Кожна з них, після проведеного переобладнання, отримала у фактичне користування відокремлене приміщення, за даними технічних паспортів: [PERSON] площею - 16.30кв.м, [PERSON] площею - 25.20кв.м. Свідоцтво про право приватної власності на об"єкт нерухомості на ім"я [PERSON] не оспорювалося і недійсним не визнавалося. Відповідачка, як власник, має право володіння, користування та розпорядження своїм майном у вигляді нежилого приміщення перукарні "Валентина". Позивачка обмежена у праві розпорядження належним їй нежилим приміщенням перукарні "Стрижки у Иришки". В силу ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За положеннями ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що право спільної часткової власності на нежиле приміщення перукарні припинилося за рішенням органу місцевого самоврядування, тоді як наявне право власності позивачки не визнається, а приміщення перукарні "Стрижки у Иришки" фактично є окремим об"єктом, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог до [PERSON], тоді як позовні вимоги до Снігурівської міської ради Миколаївської області є необґрунтованими. За ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 року №280/97-ВР міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. До таких питань не відносяться питання регулювання приватної власності. У задоволенні позовних вимог до Снігурівської міської ради Миколаївської області про визнання права власності суд ухвалює відмовити. Вимог про відшкодування судового збору позивачка не заявляла.

Outcome: approved