Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача 221460 грн. страхового відшкодування, пов'язаного з витратами на поховання сина та страхового відшкодування, пов'язаного з моральною шкодою, заподіяною його смертю. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.12.2015 року водій [PERSON], керуючи автомобілем марки "DAEWOO LANOS", р.н.[NUMBER], рухаючись по автодорозі майдан Копищанський-Котлярівка в селі Кашперівка Коростишівського району Житомирської області не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, змінивши напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу,де скоїв зіткнення з автомобілем «КАМАЗ 55102», в результаті чого її син [PERSON] отримав тупу, сполучену травму голови та тулуба, внаслідок чого настала смерть. 23.09.2016 року вироком Апеляційного суду Житомирської області [PERSON] засуджено за ч.3 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Внаслідок смерті сина їй заподіяно матеріальної та моральної шкоди. На час ДТП цивільно - правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача, страхова сума за шкоду завдану життю та здоров"ю потерпілих становить 100000 грн., шкоду, завдану майну - 50000 грн. 13.08.2018 року вона повідомила відповідача про настання страхового випадку та звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування. Розмір витрат на поховання сина складає 21460 грн. Розмір моральної шкоди, яка має бути відшкодована страховою компанією складає 200000 грн. Ухвалою суду від 15 листопада 2018 року відкрите спрощене провадження у даній справі, і в цей день ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений пятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Ухвала суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу вручена 20.11.2018 року. Представником ПАТ «НАСК»ОРАНТА» надано відзив проти позову (а.с.54-55), відповідно до якого проти позову частково заперечив з тих підстав, що реальні витрати на поховання, які документально підтверджені, становлять 6230 грн., витрати на поминальний обід не відносяться до витрат, пов'язаних із похованням померлого відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похорону справу». До того ж, моральну шкоду, згідно ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик може відшкодувати лише в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку, тобто в сумі 16536 грн., посилання представника позивача на положення ст.1166,1167,1187 ЦК України є безпідставними і не стосуються отримання страхового відшкодування відповідно до законодавства України. В поясненні на позов, представник третьої особи просила суд ухвалити по справі законне і обґрунтоване рішення, вказавши при цьому, що після ДТП, водій [PERSON] вину свою визнавав, щиро розкаявся, вживав всіх заходів для улагодження провини перед сім'ями потерпілих, добровільно відшкодував їм збитки в повному обсязі, про що останніми до суду надано відповідні розписки про відсутність претензій матеріального характеру до винуватця події. Відповідач у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, тому в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до вироку Апеляційного суду Житомирської області від 23.09.2016 року, 01.12.2015 року близько 13 години водій [PERSON], керуючи автомобілем марки "DAEWOO LANOS", р.н.[NUMBER], рухаючись по автодорозі майдан Копищанський-Котлярівка в селі Кашперівка Коростишівського району Житомирської області не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, змінивши напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу,де скоїв зіткнення з автомобілем «КАМАЗ 55102», в результаті чого її син [PERSON] отримав тупу, сполучену травму голови та тулуба, внаслідок чого настала смерть. Цим же вироком [PERSON] засуджено за ч.3 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки (а.с.9-11). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] була застрахована у Бердичівському міському відділенні Житомирської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», і згідно полісу № АІ/5787314 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду завдану життю та здоров"ю потерпілих становить 100000 грн., шкоду, завдану майну - 50000 грн., Розмір франшизи 510 грн. 02.12.2015 року водій [PERSON] повідомив Бердичівське міське відділення Житомирської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про дорожнього-транспортну пригоду. Позивачка є матір'ю загиблого [PERSON], що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER],виданого Народицьким РВ УМВС України в Житомирській області 01.08.1996 року (а.с.27 ). 13.08.2018 року [PERSON] звернулася із заявою до Бердичівського міського відділення Житомирської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.8). Відповідно до ст. 979 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. На підставі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого, вищевказана ДТП є страховим випадком. Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. В даному випадку, при відшкодуванні витрат на поховання шкода відшкодовується у повному обсязі, незважаючи на наявність вини потерпілого у будь-якій формі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Стаття 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, так: - п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; - п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; - п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність у відповідача, а відтак суд приходить до висновку, що саме з відповідача, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на користь позивачки мають бути відшкодовані понесені нею витрати на поховання [PERSON] та моральна шкода, заподіяна останній внаслідок смерті сина. У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Згідно ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відповідно до копій накладної від 02.12.2015 року та товарного чеку від 02.12.2015 року позивачем було витрачено 6230 грн. на придбання ритуальних товарів для поховання сина (а.с.19-20, 22-23), які суд відносить до витрат на поховання. Крім того, згідно рахунку №35 (а.с.21) позивач сплатила грошові кошти в сумі 9000 грн. за поминальний обід, який відбувався в день поховання [PERSON]. Суд зважає на письмові заперечення відповідача у відзиві від 28.11.2018 року щодо цього приводу, але в той же час рахує, що з огляду на положення ст.1201 ЦК України та Закону України «Про поховання та похоронну справу», ці витрати відносяться до витрат на поховання, оскільки вони були понесені позивачем безпосередньо внаслідок загибелі її сина, є обов"язковою церемоніальною частиною поховання, до того ж були здійснені нею в день поховання відповідно до звичаїв і традицій в Україні, пов'язаних зі смертю людини. Тому, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги щодо витрат на поховання в сумі 15230 грн., що не перевищує ліміту страхового відшкодування, встановленого законом. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачки, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що заподіяння смерті сину позивачки призвело до фізичних та моральних страждань останньої, її переживань з приводу втрати сина, що суттєво порушило її нормальні життєві зв'язки, тобто потерпілій заподіяно моральну шкоду. Враховуючи вищевикладене та положення п. 27.3 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її батькам, загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами, суд вважає, що підлягає до часткового задоволення вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тобто в сумі 16536 гривень ( 12 Х 1378 грн. - розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановлений законодавством на день настання страхового випадку = 16536грн). Суд звертає свою увагу на розписки позивача про відсутність з її боку претензій будь-якого характеру до винуватця ДТП (а.с.82,83), надані під час судового розгляду кримінального провадження, але одночасно зважає на твердження позивача, викладені нею в позовній заяві, та підтверджені відповідною копією медичної довідки (а.с.26) про те, що вона писала ці розписки, перебуваючи в тяжкому хворобливому психічному стані, який виник внаслідок загибелі сина, і рахує, що з огляду на положення ч.1 ст.27 ЦК України, позбавлення можливості потерпілої внаслідок злочину мати не заборонені законом права та обов"язки, зокрема на відшкодування їй шкоди, лише на одній підставі написання нею розписок, буде порушенням закону та її права на звернення з позовом до суду для відшкодування шкоди. До того ж, у суду відсутні будь-які відомості щодо заходів, які вживались [PERSON] щодо відшкодування шкоди сім»ї загиблого. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, та підлягають судовому захисту. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial