Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох малолітніх дітей, [PERSON] - [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. На даний час сторони спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують і у зв"язку з тим, що відповідач нерегулярно та в недостатньому розмірі надає допомогу на утримання дітей, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину, щомісяця, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали із наведених в позовній заяві підстав, збільшивши розмір стягнення аліментів із 1/3 частини до ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечує в його задоволенні, однак просить суд визначити розмір стягнення аліментів у сумі 1/3 частини його заробітку, а не так як про це просить позивачка у розмірі ? частини заробітку, оскільки старший син сторін [PERSON] фактично проживає з відповідачем і знаходиться на його утриманні. Не заперечує той факт, що з часу припинення подружніх стосунків між сторонами він не надає позивачці утримання на дітей у грошовій формі. Свідки з боку позивачки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що їм відомий той факт, що всі діти, в т.ч. й старший син сторін [PERSON], проживає й знаходиться на утриманні матері, хоча остання не перечить у спілкуванні дітей з батьком. Свідки з боку відповідача [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що їм відома та обставина, що старший син сторін [PERSON] більше часу проживає разом із батьком, а не з матір"ю. Батьки проживають по сусідству між собою, тобто на одній вулиці приблизно метрах в ста один від одного. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статей 141, 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Окрім цього, суд зважає й на принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якому зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституція України та ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За положеннями ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від якого мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. На даний час сторони спільно не проживають і відповідно до довідки виданої 26.01.2015 року виконкомом Вапнярської селищної діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Та обставина, що відповідно до пояснень відповідача та свідків з його боку [PERSON], [PERSON], старший син сторін [PERSON] проживає разом з відповідачем, знаходиться на його утриманні, що є, як на думку останнього, підставою для звільнення його від обов"язків сплачувати аліменти на утримання цієї дитини, не заслуговує на увагу суду, оскільки суд уважає, що у такий спосіб відповідач виконує передбачені законодавством батьківські обов"язки щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Окрім того, суд приймає до уваги й ті обставини, що між сторонами не виникало спору щодо того з ким із них будуть проживати малолітні діти, такий спір не був предметом вирішення органом опіки та піклування або судом. Разом з тим, сторонами не досягнуто згоди між собою щодо способу виконання обов"язку утримувати дітей, що стало підставою для звернення [PERSON] з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання дітей. З огляду на вищенаведене, суд не бере до уваги відомості, які містяться в довідці виданій виконкомом Вапнярської селищної ради 12.02.2015 року про те, що син сторін [PERSON], [INFO], проживає разом із відповідачем та знаходиться на його утриманні, як таким, що спростовуються сукупністю інших доказів у справі досліджених в судовому засіданні. Ураховуючи надані позивачкою докази, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 27 січня 2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За положеннями ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги З укладеного договору про надання послуг адвоката та консультаційних послуг убачається, що він підписаний адвокатом [PERSON] і в підтвердження цьому в судовому засіданні останньою надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Разом з тим, визначивши в договорі розмір правової допомоги у сумі 1500 грн., адвокатом не наведений розрахунок цього і договір не містить посилань на норми права, в зв"язку з чим суд уважає, що до стягнення з відповідача на користь позивачки належать витрати за надання юридичної допомоги, які підлягають визначенню у встановленому законом граничному розмірі. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджені граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і зазначено, що граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Як убачається з журналів судових засідань за 09 та 16 лютого 2015 року, участь адвоката [PERSON] у цих судових засіданнях склала 2 години, звідки відсоток розміру мінімальної заробітної плати для визначення розміру компенсації витрат складає 80%. Таким чином, граничний розмір компенсації витрат на провову допомогу, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 974,40 грн. (1218х80%=974,40). На підставі викладеного,

Outcome: approved