Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

04.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON], про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та про вселення, вказуючи на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 червня 2013 року належить ? частка майна її брата [PERSON], який помер [INFO], яке складається із квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Інша частина квартири належить [PERSON]. Згідно технічної документації спадкова квартира має слідуючу характеристику: квартира посімейного типу, розташована на 1-му поверсі 2-ох поверхового будинку та складається із однієї кімнати, кухні, ванної кімнати, коридору, квартира обладнана балконом. Загальна площа квартири становить - 41.8 м.кв., а житлова площа - 21.4 м.кв, яку неможливо реально розділити в натурі, бо така квартира неподільна і потребує узгодженого порядку користування. Утім, відповідачка - [PERSON] володіє усім майном, використовуючи його із корисливими цілями, зокрема, здає його в оренду та чинить їй різні перешкоди, вчиняє сварки, не надає ключів від вхідних дверей. Такі неправомірні дії порушують її право власності і вона вимушена звертатися до суду за захистом свого права. Просить зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкод у користуванні належній їй часткою квартири і вселити її в квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду від 27 листопада 2014 року до участі у справі залучено [PERSON] в якості третьої особи на стороні відповідача, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору, як квартиронаймача, оскільки саме він із своєю сім*єю на даний час проживає у зазначеній позивачем квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги і просить їх задовольнити, пояснила, що раніше вона дійсно мала вільний доступ до спірної квартири, мала ключ від замка вхідних дверей і періодично відвідувала дану квартиру, але одного дня побачила у вікні квартири світло, намагалася відчинити двері, але своїм ключем не змогла цього зробити, мешканці квартири на її вимоги двері не відчинили, після звернення в Бахмацький РВУМВС їй було рекомендовано звернутися до суду в подальшому на її неодноразові звернення в райвідділ була направлена група працівників міліції, яким відкрив двері квартиронаймач [PERSON] і було з»ясовано, що його сім»ю поселила відповідач та отримує за це орендну плату в розмірі 300грн. щомісячно, після цього працівники міліції зазначили, що даний спір підлягає вирішенню в судовому порядку, а відповідачем взагалі були встановлені нові залізні вхідні двері. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що факт вчинення перешкод відповідачем позивачу у користуванні житловим приміщенням підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON] та відповіддю Бахмацького РВУМВС на запит суду, а також відмовою представника відповідача надати ключ від замка вхідних дверей спірної квартири. Тому вважає позов обґрунтованим та просить його задовольнити в повному обсязі і стягнути із відповідача судові витрати понесені позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що спірна квартира перебуває у спільній частковій власності сторін по справі, оскільки дані правовідносини регулюються статтею 358 ЦК України, то і позовні вимоги повинні стосуватися правовідносин передбачених даною нормою законодавства, але позовні вимоги пред»явлені не по зазначеній нормі закону, а тому позов задоволенню не підлягає, тому просить суд відмовити в задоволенні позову і стягнути з позивача судові витрати. При цьому зазначив, що позивачу ніхто не чинить перешкод у користуванні даною квартирою, але він не наділений повноваженнями вручити їй новий ключ від замка замінених вхідних дверей, ці питання сторони по справі можуть вирішити самостійно. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений в установленому законодавством порядку, від нього до суду не надійшло ніяких повідомлень чи заперечень. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що сторони по справі являються рідними сестрами і вона є їх племінницею, підтвердила, що між ними виник конфлікт з приводу спірної квартири так як позивач не надавала допомоги на утримання спадкодавця [PERSON] за життя, тому вона вважає, що позивач не має права на дану квартиру, фактично ніхто їй не чинить перешкод у користуванні квартирою, але на запитання суду не змогла дати відповідь коли останній раз бачила позивача у спірній квартирі чи хто із інших осіб може підтвердити зазначений факт. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється дочкою позивача, між її матір»ю - позивачем та відповідачем виник конфлікт щодо користування квартирою, в подальшому відповідач змінила вхідні двері, ключ від вхідного замка не надала, впустила квартиронаймачів, ми змушені були звертатися в міліцію щоб з»ясувати хто проживає в квартирі, але доступу до цього часу до квартири не маємо. Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь -якого висунутого проти нього обвинувачення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю . Стаття 47 Конституції України приписує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 4 статті 9 ЖК України встановлено додаткові гарантії щодо права користування житлом, зокрема те, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням , інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом. Судом встановлено, що сторони по справі являються співвласниками квартири [ADDRESS], кожна із яких є власником ? частини зазначеної квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.6) та Витягу з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7), реального розподілу даної квартири на дві рівні частини зроблено не було. Згідно із ст. ст. 317,318 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право вико-ристовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Як вбачається з ч. 2 ст. 386 ЦК України за власником закріплюється право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушення. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом дії. Згідно із ст. 155 ЖК України жилі будинки ( квартири), що є у приватній власності громадян не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою) , крім випадків, встановлених законодавством. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції „ Про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Факт порушення права позивача на користування належній їй на праві власності ? частині квартири [ADDRESS] знайшов своє підтвердження згідно пояснень свідка [PERSON], відповіді Бахмацького РВУМВС за №411 від 16.01.2015 року, згідно яких відповідач без згоди позивача вселила в квартиру, яка знаходиться у спільній частковій власності сторонніх осіб, отримує від них орендну плату, змінила вхідні двері та не надала позивачу ключ від нового замка вхідних дверей. Зазначені обставини є тими перешкодами, в силу яких позивач не може користуватися квартирою, вільно входити до неї, а тому, наявне порушення права позивача на користування своєю власністю і воно підлягає поновленню. Свідчення свідка [PERSON] суд не може прийняти як юридично спроможні, так як зазначена особа має неприязні відносини з позивачем, заздалегідь вважає її неналежним власником та фактично не змогла надати доказів на підтвердження ствердження, що позивач має вільний доступ до спірної квартири. Виходячи із вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі . Посилання представника відповідача на норми ст..358 ЦК України в даному випадку являються безпідставними, оскільки суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог, в даному судовому провадженні не постає питання про визначення порядку володіння та користування майном, що перебуває у спільній власності чи про матеріальну компенсацію від інших співвласників за використання його майна. Відповідно до ст. 88 ЦПК України „ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати". Згідно із ст.. 79 ЦПК України „ судові витрати складаються з судового збору та витрат , пов"язаних з розглядом справи. До витрат , пов"язаних із розглядом судової справи, належать: ч. 3 п.2 ) витрати на правову допомогу. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 243 грн. 60 копійок, що підтверджується платіжними документами банку ( а.с.1). Відповідно до ст. 84 ЦПК України „ витрати , пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права , несуть сторони , крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом". Згідно із ст.. 1 ЗУ „ Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за 1 годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді , що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, вартість 1 години роботи адвоката, як представника, не повинна перевищувати 487 грн. 20 коп. Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" № 10 від 17.10.14 року „ підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом , так і іншим фахівцем у галузі права регламентованою у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.. ст.. 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу , граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи , а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов"язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі ( наприклад, складання позовної заяви , надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат". Адвокат [PERSON] надавала позивачу правову допомогу, яка включає в себе складання позовної заяви і участь у судовому засіданні. Витрати на правову допомогу в сумі 600 грн. підтверджені квитанцією від 13.01.2015 року №282 і відповідають доданому письмовому розрахунку витраченого часу. Ці витрати на правову допомогу і на судовий збір підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved