Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.10.2014 по справі № 299/3327/14-ц, зокрема, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 650 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки сума отримуваних аліментів не забезпечує належного утримання дітей, не відповідає встановленим вимогам закону, позивач просить збільшити розмір таких з 650 грн. до 2500,00 грн. (а.с.1-3). Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 20-21). У поданому відзиві заявлені позивачем вимоги заперечує, у зв"язку з відсутністю підстав для збільшення розміру аліментів, передбачених ст. 192 СК України. Крім того, він ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, внаслідок чого його матеріальний стан погіршився. Зміна прожиткового мінімуму, підвищення цін на товари не є підставою для збільшення розміру аліментів, що підтверджується Постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 536/1557/17). Крім того зазначив, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, в т.ч. щодо зміни обставин, що служили б підставою для перегляду розміру аліментів. Суд повинен прийняти до уваги, що матеріальне становище відповідача погіршилось: не працює, підприємницькою діяльністю не займається, що підтверджується довідкою виконкому Фанчиківської сільської ради № 442 від 07.07.2020 року. Представник позивача подав відповідь на відзив (а.с. 31-33). У відповіді на відзив вказує, що бездіяльність відповідача у працевлаштуванні не може слугувати підставою для позбавлення дітей необхідного матеріального утримання. Відповідач не наводить фактів та доказів, які б нівелювали його можливість, бажання та здатність працювати. Відповідач зазначаючи власну фінансову неспроможність, як батько дітей, жодним чином не цікавиться у який спосіб позивач має одноосібно здійснювати утримання та виховання дочок. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, аліментних зобов"язань перед іншими особами не має, зобов"язаний утримувати власних дітей у спосіб, що забезпечить їх повноцінне становлення. Вільному чоловіку без жодних зобов"язань легше працювати, як матері з двома дітьми. Адже мати обмежена забезпеченням побуту дітей, їх хворобами, постійними потребами дітей в розвитку, дозвіллі та відповідно не може приділяти питанню фінансово-матеріального забезпечення сім"ї більше часу ніж відповідач. У цьому розрізі питання слід звернути увагу на вік дітей, які на цьому етапі росту потребують також витрат на участь у навчально-виховному процесі. Витрати, необхідні для належного утримання дітей значно збільшилися, що обумовлено закономірним збільшенням потреб дитини та ростом рівня споживчих цін. На даний час позивач не може самостійно повністю задовольнити всі складові, необхідні для повноцінного виховання дітей та забезпечення їх інтересів. Стан здоров"я дитини [PERSON] , [INFO] , потребує постійного та системного медичного супроводу, тягар якого здійснює позивач одноосібно. Позивач, як мати, не несе з відповідачем рівні витрати на утримання дітей, оскільки щоденно доглядає за дочками на відміну від відповідача, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в сумі 2500 гривень на кожну дитину забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання збоку батька. Представник відповідача подав заперечення проти відповіді на відзив (а.с. 42-44). У поданому запереченні зазначає про відсутність підстав, передбачених ст. 192 СК України для задоволення позову. Необхідність судом враховувати обставини, передбачені ч. 1 с. 182 СК України при вирішення спору. Захворювання дитини [PERSON] , [INFO] враховувалось при ухваленні судового рішення про стягнення аліментів 31.10.2014 року, оскільки така обставина існувала станом на зазначений час. Позивач не подала до суду належних й допустимих доказів змін, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів. Також суд при вирішення спору має враховувати позицію Верховного Суду, яка викладена у справах №№ 632/580/17, 662/64/18, відповідно до якої зміни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Позивач та відповідач в судове засідання не з"явились. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.27). Представник відповідача проти позову заперечував, у його задоволенні просив відмовити з підстав наведених у відзиві. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.10.2014 по справі № 299/3327/14-ц, зокрема, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 650 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с.10-12). Зазначене рішення суду не містить даних про стан здоров"я дітей сторін. У свою чергу дитина сторін, [PERSON] , [INFO] , перебуває на "Д" обліку у лікаря офтальмолога, потребує лікування 2-3 рази на рік (а.с. 33). Таким чином, твердження представника відповідача у запереченні про те, що захворювання дитини сторін враховувалось при призначенні аліментів є помилковим. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На переконання суду, розмір аліментів, визначений рішенням суду 31.10.2014 року, на даний час є недостатнім для забезпечення належного утримання дітей сторін, їх потребам, враховуючи і факти реальної дійсності, що обумовлено закономірним збільшенням потреб дітей та ростом рівня споживчих цін. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму, доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дітейи стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дітей, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дітей тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. За таких умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дітей не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. За приписами СК України матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дітей істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. За обставинами позову, матеріалами справи, які сторонами не оспорюються, стан здоров"я другої дитини сторін є задовільний. Також стан здоров"я одержувача аліментів та платника аліментів є задовільним. Відповідно до виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради № 422 від 07.07.2020 року, [PERSON] не працює, підприємницькою діяльністю не займається (а.с.22). У той же час ці обставини, а також обставини на які посилається відповідач, не можуть слугувати для визначення розміру аліментів у розмірі меншому ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки суб`єктивне відношення відповідача до працевлаштування, на переконання суду, не може слугувати підставою для позбавлення дітей необхідного матеріального утримання, у зв"язку з чим заперечення відповідача в цій частині суд також відхиляє. Також суд зазначає про помилковість посилання представника відповідача на висновки Верховного Суду (надалі по тексту Суд), які викладені постановах від 04.07.2018 року справа № 536/1557/17, від 20.06.2019 року справа № 632/580/17, від 11.09.2019 року справа № 662/64/18, оскільки у таких справах Суд висловлювався щодо відсутності підстав для прийняття рішень про збільшення розміру аліментів при зміні законодавцем мінімального розміру аліментів. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК Українивизначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні спору, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Суд констатує, що згідно п.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На переконання суду, раніше визначений судом розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дітей сторін, а встановлені в судовому засіданні обставин свідчать про погіршення матеріального стану одержувача аліментів. Також суд враховує, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Поряд з цим, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у сумі 2500 гривень щомісячно на дитину, позивачем не підтверджено належними доказами обґрунтованість такого розміру аліментів. За встановлених обставин позов підлягає до часткового задоволення, з прийняттям рішення про збільшення розміру стягуваних аліментів з 650 гривень до 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно. Судові витрат від оплати яких позивач звільнена, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial