Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В січні 2014 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначає, що з 13.11.1974 р.вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON],має повнолітнього сина [PERSON] Позивачка досягла віку 62 роки,не працює впродовж останніх семи років,інших доходів,крім пенсії за віком,не має,тому її матеріальне становище є нужденним. Відповідач працює в ПАТ «Мотор-Січ»,отримує заробітну плату в сумі близько 2000 гр.,аліменти нікому не платить,однак матеріальної допомоги позивачці не надає,хоча зобов*язаний це робити. Посилаючись на ці обставини,позивач просить суд відповідно до ч.1 ст.202,ст.203,205 СК України щомісячно утримувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів,починаючи з дня подачі позову до суду до зміни матеріального та сімейного стану сторін. В заяві від 01.04.2014 р.позивач уточнила позовні вимоги та просить щомісячно утримувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів,починаючи з дня подачі позову до суду до зміни матеріального та сімейного стану сторін. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові. Пояснила,що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON],який також є пенсіонером,має дохід у виді пенсії за віком у розмірі 1900 гр.,проте витрачає на оплату комунальних послуг близько 900 гр.на місяць,купує ліки,через що пенсії недостатньо для забезпечення нормального рівня її життя. Відповідач може надавати їй матеріальну допомогу,проти цього не заперечує,проте їй буде зручніше отримувати таку допомогу на підставі судового рішення. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував,пояснив,що він згоден матеріально допомагати матері,однак заходить до неї не кожного дня,не завжди має при собі гроші,тому зручним буде стягнення аліментів на користь матері в судовому порядку. Представник відповідача адвокат [PERSON]підтримав позицію свого довірителя з посиланням на те,що відповідач як повнолітній син позивачки зобов*язаний в силу закону матеріально їй допомагати, не проти це робити, однак це зручніше зробити через стягнення аліментів за рішенням суду. Третя особа [PERSON].в судове засідання не з*явилась,викликалась належним чином,про що у справі є поштове повідомлення,заяв про відкладення розгляду справи не подавала,суд розглянув справу без її участі . Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши сторони та їх представників ,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений необґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як встановлено з матеріалів справи, з 13.11.1974 р. позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], має повнолітнього сина [PERSON],[INFO],та повнолітню дочку [PERSON],[INFO] Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, на підставі якої був заявлений позов, повнолітні дочка, син зобов"язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. За вимогами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку(доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред"явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов"язок повнолітніх дітей, виникає за наявності одночасно двох умов: не лише непрацездатності батьків , але й наявності у них потреби у матеріальній допомозі, і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов"язку утримувати матір, батька та обов"язку брати участь у додаткових витратах можливе тоді, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов"язків. При розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом ст. 202 України обов"язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов"язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із кретеріїв визнання підставності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі. За вимогами ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, Таким чином, доведення потреби в матеріальній допомозі являється процесуальним обов"язком саме позивача. Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. За положеннями ч.1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю(договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини(аналогія закону). Кретерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги передбачені у ч.4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік", з 01.01.2014 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу становить 1176 гр., особи, яка втратила працездатність, - 949 гр. Розмір пенсії, яку отримує позивачка, з січня 2014 року становить 1915 гр. 24 коп., отже її розмір є значно вищим, ніж показник прожиткового мінімуму у країні,в тому числі для непрацездатної особи. Крім того,позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON],який відповідно до ч.1 ст.75 СК України зобов*язаний матеріально підтримувати дружину,проте розмір його доходів (пенсії)суду не вказала. Позивачка має повнолітню дочку,до якої позову про стягнення аліментів не пред*явила без зазначення підстав такого рішення у позовній заяві. Зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що за таких умов заявлені позивачкою ,як непрацездатною особою, вимоги про стягнення з її повнолітнього сина щомісячних аліментів на утримання з підстав потреби у матеріальній допомозі, не є доведеними, а тому достатніх правових підстав для стягнення аліментів суд не встановив. При цьому вимоги про стягнення в порядку ст. 203 СК України конкретних додаткових витрат, понесених у зв"язку з тяжкою хворобою або немічністю, які можуть стягуватися разово чи періодично, наперед чи після їх фактичного понесення за умови доведення, позивачкою не заявлялись, отже в силу ст. 11 ЦПК України в якості предмета заявленого нею позову не розглядались. Крім того,суд взагалі не вбачає між сторонами спору,який би мав вирішуватись відповідно до ст.3 ЦПК України. Відповідач протягом розгляду справи повністю визнавав як первісний,так і уточнений позов [PERSON],за його поясненнями,згоден добровільно допомагати позивачці,що призводить до висновку,що шляхом пред*явлення даного позову сторони справи штучно створили спір,який безпосередньо пов*язаний з розглядом цивільної справи за позовом [PERSON]до [PERSON]про стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей. Посилання позивачки на визнання позову відповідачем як на підставу для задоволення позову суд до уваги не приймає,оскільки в силу ст.174 ч.4 ЦПК України,суд відмовляє у прийнятті визнання позову відповідачем,якщо це суперечить закону або порушує права,свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вказані обставини, з наданих та досліджених доказів суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення позову та приймає рішення про відмову в його задоволенні.

Outcome: dismissed