Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Київ РЕ» звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9409047. Забезпечений транспортний засіб за полісом - «VOLKSWAGEN LT», державний номер -24807 ВІ. 07 квітня 2014 року, в м. Вишневе, Києво-Святошинський р-н., по вул. Жовтнева 11, мала місце дорожньо-транспортна пригода із участю автомобіля «FORD», державний № [NUMBER] водій та власник [PERSON] та автомобіля «VOLKSWAGEN LT», державний № [NUMBER] [PERSON]. Після ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження в результаті чого завдано матеріальних збитків. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області, [PERSON]В, від 14 квітня 2014 року, відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а саме в спричиненні шкоди власнику транспортного засобу «FORD» д/н [NUMBER], внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, що мало місце 07 квітня 2014 року, в звязку з чим піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Оскільки, відповідач є винною в ДТП, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача, застрахована у позивача, потерпіла в ДТП, [PERSON], звернулася до позивача з метою отримання страхового відшкодування за завдану шкоду. Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, позивач, після звернення [PERSON] із відповідною заявою, прийняв дану заяву та вжив всіх заходів для виплати відшкодування потерпілому в ДТП, винною в якій є Відповідач. Так, позивач, на підставі Звіту авто товарознавчого дослідження та інших зібраних документів справі, враховуючи умови страхування, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 12110 (дванадцять тисяч сто десять) грн. 30 коп. Згідно з тимчасовим дозволом № 008945, відповідач має право на керування транспортним засобом категорії «В», відповідно до п. 2.13 Правил дорожнього руху, транспортні В- автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів. Відповідно до полісу та інших матеріалів справи, автомобіль «VOLKSWAGEN LT», державний номер [NUMBER], яким Відповідач керувала на момент ДТП, належить до категорії «СІ» (призначений для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 Кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії СІ та причепом повна маса якого не перевищує 750 кілограмів). Тож, відповідач, на момент ДТП, керувала вищевказаним транспортним засобом без права керування транспортним засобом відповідної категорії. В зв'язку з цим, позивач звертався до відповідача з пропозицією відшкодувати зі матеріальну шкоду в добровільному порядку, але по сьогоднішній день, відповідач не вжив щодо відшкодування коштів. Тому просили стягнути з Відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 12 (дванадцять тисяч сто десять) грн. 30 коп. на користь позивача; та стягнути судові витрати 243 (двісті сорок три ) грн. 60 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, про день слухання справи повідомлялися належним чином, надіслати до суду заяву згідно якої просили слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі Відповідачка позов не визнала, вважає його необґрунтованим та безпідставним, посилаючись на те, що Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області, [PERSON]В, від 14 квітня 2014 року, відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а саме в спричиненні шкоди власнику транспортного засобу «FORD» д/н [NUMBER], внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, що мало місце 07 квітня 2014 року, в звязку з чим піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.Позивач, на підставі Звіту авто товарознавчого дослідження та інших зібраних документів по справі, враховуючи умови страхування, визнав настання страхового випадку і відповідно до п.22.2. ст.22 3акону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодував у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду,заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. В позовній заяві вказується, що автомобіль «WOLKSWAGENLT», державний №24807 ВІ, яким відповідач керувала на момент ДТП, належить до категорії «С1» (призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів). Згідно Тимчасовому реєстраційному талону, транспортний засіб «WOLKSWAGEN LТ», державний № [NUMBER] (фургон малотонажний-В) належить до категорії «В» ( автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів). Що відповідає витягу з реєстру ДАІ.Отже, на момент ДТП відповідач керувала вищевказаним транспортним засобом з правом на керування транспортним засібом категорії - «В», відповідно п.2.13 Правил дорожнього руху, а не ТЗ категорії «С» , на чому наголошує Позивач.Тому просила відмовити [PERSON] з додатковою відповідальністю «Страховій компанії «Київ РЕ» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення відповідача, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенюю з наступних підстав. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)\~свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~справедливість, добросовісність та розумність. \~\~\~\~ Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~\~\~\~\~\~ У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~ Статями 10 і 60 ЦК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Судом встановлено, що 05 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9409047. Забезпечений транспортний засіб за полісом - «VOLKSWAGEN LT», державний номерний знак-24807 ВІ. 07 квітня 2014 року, в м. Вишневе, Києво-Святошинський р-н., по вул. Жовтнева 11, мала місце дорожньо-транспортна пригода із участю автомобіля «FORD», державний № [NUMBER] водій та власник [PERSON] та автомобіля «VOLKSWAGEN LT», державний № [NUMBER] [PERSON]. Після ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження в результаті чого завдано матеріальних збитків [PERSON] Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області, [PERSON]В, від 14 квітня 2014 року, відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а саме в спричиненні шкоди власнику транспортного засобу «FORD» д/н [NUMBER], внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, що мало місце 07 квітня 2014 року, в звязку з чим піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки, відповідач є винною в ДТП, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача, застрахована у позивача, потерпіла в ДТП, [PERSON], звернулася до позивача з метою отримання страхового відшкодування за завдану шкоду. Відповідно до ст. З Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ,ст.22\~Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду ,заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи. Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, позивач, після звернення [PERSON] із відповідною заявою, прийняв дану заяву та вжив всіх заходів для виплати відшкодування потерпілому в ДТП, винною в якій є Відповідач. Так, позивач, на підставі Звіту авто товарознавчого дослідження та інших зібраних документів справі, враховуючи умови страхування, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 12110 (дванадцять тисяч сто десять) грн. 30 коп., що підтверджується страховим актом та платіжними дорученнями про перехування коштів за №7482 від 15.08.2014 року, платіжне доручення №8504 від 17.10.2014 року, платіжне доручення за №8524 від 20.10.2014 року, платіжне доручення № 8547 від 21.10.2014 року, платіжне доручення №8566 від 22.10.2014 року, платіжне доручення № 8564 від 23.10.2014 року, та №8623 від 27.10.2014 року. Згідно з тимчасовим дозволом № 008945, відповідач має право на керування транспортним засобом категорії «В», відповідно до п. 2.13 Правил дорожнього руху, транспортні В- автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів. Відповідно до полісу та інших метеріалів справи, автомобіль «VOLKSWAGEN LT», державний номер [NUMBER], яким відповідач керувала на момент ДТП, належить до категорії «СІ» (призначений для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 Кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії СІ та причепом повна маса якого не перевищує 750 кілограмів). Тож, відповідач, на момент ДТП, керувала вищевказаним транспортним засобом без права керування транспортним засобом відповідної категорії. В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати вищевказані кошти. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє трансопртним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ст. 1191 ЦК України Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п.33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно п. 17.2, п. 17.3, 17. 4, 17. 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. При укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Відповідно до ч.2\~ст.18 Закону України "Про страхування "\~факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом ( полісом , сертифікатом ) ,що є формою договору страхування . Згідно вимог\~ст. 988 ЦК України\~ догвір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках встановлених законом. Ч.2\~ст.215 ЦК України\~встановлено, що недійсним є правочин, що його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин ). У цьому разі визнання такого правочину судом не вимагається. \~ Статтею 981 ЦК України\~передбачено , що договір страхування укладається в письмовій формі та може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката ). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним . \~\~\~\~ Відповідно до ч.3\~ст.215 ЦК України\~,якщо недійсність правочину , прямо не встановлена законом ,але одна із сторін або інша заінтерисована особа заперечує його дійсність на підставах ,встановлених законом ,такий правочин може бути визнаний судом недійсним . \~\~\~\~ За змістом\~ст.998 ЦК України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним ,у випадках , встановлених нормами\~ЦК України\~. Договір страхування також визнається судом недійсним ,якщо його укладено після настання страхового випадку . \~\~\~\~ Згідно вимог\~ст. 983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу .якщо інше не встановлено договором. В даному спірному випадку в матеріалах справи є страховий поліс № АС/9409047. обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що відповідно до правил частини 2 ст.18 Закону України " Про страхування ", підтверджує факт укладання договору страхування. Вказаний договір відповідачем не оспорювався, в момент настання дорожньо-транспортної події вказаний договір був чинним. Зазначений договір не визнався недійсним чи нікчемним у судовому порядку. Натомість відповідачем не надано жодного доказу, та їх не встановлено судом, що транспортний засіб «WOLKSWAGEN LТ», державний № [NUMBER] (фургон малотонажний-В) належить до категорії «В» ( автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів), та момент ДТП відповідач керувала вищевказаним транспортним засобом з правом на керування транспортним засобом категорії - «В», оскільки вказані твердження відповідача є голослівними, та такими, що не ґрунтується на законі, зокрема відповідачем не надано суду свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, на підтвердження свої посилань на невідповідність, та недійсність страхового полісу, окрім того вказаний страховий поліс не оспорював ся сторонами у встановленому законом порядку. За приписами підпункту пункту 38.1. статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Тобто зазначена правова норма передбачає у випадку наявність у позивача права на пред'явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, а не відсутність такого права. Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду регламентовано положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і пов'язується саме із встановленим фактом керування транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, що спірний договір страхування є недійсним, з підстав, що він містить невірні дані про транспортний засіб, а саме, що транспортний засіб «WOLKSWAGEN LТ», державний № [NUMBER] (фургон малотонажний-В) належить до категорії «В» ( автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів), оскільки вказані обставини спростовується чинним на той момент договором страхового полісу № АС/9409047, де автомобіль «VOLKSWAGEN LT», державний номер [NUMBER], яким відповідач керувала на момент ДТП, належить до категорії «СІ» (призначений для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 Кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії СІ та причепом повна маса якого не перевищує 750 кілограмів), тому вказана обставина не може обмежувати встановлене статтею 38 цього Закону право страховика подати регресний позов у разі, якщо водій керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, а відтак і не може бути підставою для відмови у позові. Відповідно до вимог\~статті 214 Цивільного процесуального кодексу України\~під час ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з ч. 1\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,\~ \~\~\~\~на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~\~ завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований й підлягає задоволенню, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved