Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.09.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 11589.18 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами складають кредитний договір. Погашення заборгованості повинно було здійснюватись відповідачем шляхом внесення щомісячного платежу з 1 по 25 число кожного місяця. В порушення умов договору та його, позивача, прав відповідач не виконувала взяті на себе зобов"язання, у зв"язку з чим утворилась заборгованість. Станом на 24.09.2014 року сума заборгованості відповідача становить 16416,27 грн., яка складається з 10094,26 грн. - заборгованість за кредитом, 3516,43 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2805,58 грн. - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п. 2.2 Генеральної угоди. У зв"язку з наведеним позивач просить стягнути суму заборгованості з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с. 45). Відповідач [PERSON], будучи в порядку ст.74 ЦПК України повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином, своєчасно, про що свідчать судові повідомлення, наявні в матеріалах справи (а.с. 41,43), в судове засідання з невідомих суду причин не з'явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за її відсутності, оскільки представник позивача проти цього не заперечує. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 10.09.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) з метою, як вказано в угоді, створення сприятливих умов для виконання відповідачем зобов"язань за кредитними договорами, № б/н від 10.09.2012 року та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 6). Згідно запису в Генеральній угоді відповідач погодилась, що Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складають кредитний договір. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди відповідач отримала терміновий кредит в сумі 11589,18 грн. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі на строк 24 місяців, із 10.09.2012 року по 30.09.2014 року, та зобов"язалась повертати кредит, сплачувати проценти в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості передбачено здійснювати в такому порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає позивачеві грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту. В порушення договірних зобов"язань відповідач не виконувала своєчасно вказаний вище обов"язок, в результаті чого виникла заборгованість, сума якої станом на 24.09.2014 року складає 16416,27 грн., яка складається з 10094,26 грн. - заборгованість за кредитом, 3516,43 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2805,58 грн. - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п. 2.2 Генеральної угоди. (а.с.4-4зв). Суд констатує, що між сторонами виникли договірні, зокрема, кредитні правовідносини, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов укладеного з позивачем кредитного договору № б/н від 10.09.2012 року та в порушення ст. 526 ЦК України не виконала свої зобов'язання по сплаті щомісячно грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та на інші витрати, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 243,60 гривень судового збору (а.с.1), які відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved