Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 05.05.1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачкою. На даний час між подружжям склались неприязні відносини, що є наслідком постійного високомірного ставлення відповідача до позивачки. На підставі цього виникали постійні сварки та скандали, які часто переростали у застосування відповідачем фізичної сили, за чим спостерігав неповнолітній [PERSON]. На початку листопада 2013 року [PERSON] в черговий раз вигнав [PERSON] разом із неповнолітнім сином з дому і на даний час вони проживають в батьків позивачки. Вважає, що шлюб існує лише формально, шлюбні відносини вони не підтримують, а тому, примирення та збереження їхньої сім"ї є не можливим. Просила шлюб розірвати та залишити дитину з нею на проживання. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав частково, не заперечив проти розірвання шлюбу, проживання неповнолітнього [PERSON] з матір"ю, зміни прізвища позивачки на дошлюбне, проте заперечив проти покладення на нього витрат, пов"язаних із розглядом справи. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення учасників процесу судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, згідно повторного свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 16.07.2003 року сторони 05.05.1996 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження за № 7 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем уже тривалий час, відповідач не підтримує сімейних відносин, не веде з нею спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, позивачка повідомила, що відповідач не заперечує проти залишення на проживання їхнього сина з нею. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] з матір`ю [PERSON], а тому, шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 05.05.1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження за № 7 слід розірвати, прізвище позивачки [PERSON] змінити на дошлюбне "[PERSON]". Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв"язку з вищенаведеним позовна вимога про стягнення з [PERSON] понесених позивачкою судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 229,40 грн. підлягає до задоволення. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved