Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 04 листопада 2005 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у них народилися діти - донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Протягом останніх трьох років стосунки між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до припинення в серпні 2010 року між сторонами шлюбних стосунків. Сторони не ведуть спільне господарство, хоча спільно проживають. Шлюб існує формально. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просила суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе. [PERSON] зазначила, що відповідач неодноразово застосовував по відношенню до неї психологічне насилля, що завдано їй душевних страждань. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, однак заперечив проти викладених позивачем обставин щодо психологічного насилля в сім»ї. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 04 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції, про що складено актовий запис № 884. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітні діти - донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з серпня 2010 року сторони не підтримують шлюбних стосунків. Сторони спільно проживають, однак, не ведуть спільне господарство. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Шлюб існує формально. Опитана в ході судового розгляду неповнолітня донька сторін [PERSON] зазначила, що між батьками часто виникають сварки та непорозуміння з приводу побутових питань та їхнього з братом виховання. Батько неодноразово ображав та принижував маму в їх присутності, а тому, на її думку, їм краще розлучитись. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved