Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

28.11.2012 року [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON], з вимогою про припинення права на частку у спільному майні. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 12.02.2008 року [PERSON] та [PERSON] придбали у власність „[INFO]", що знаходиться за адресою [ADDRESS], який є їх спільною сумісною власністю і згідно договору купівлі-продажу продавець передав „[INFO]" у власність [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по 1/2. Технічна можливість реального поділу спірного „[INFO]" на дві частини і переобладнання її на дві ізольовані квартири у відповідності до вимог будівельних норм без втрати нею свого цільового призначення відсутня, а тому спільна квартира є неподільним майном, право відповідача на частку у якому може бути припинене. Припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника оскільки [PERSON] не веде підприємницької діяльності, за весь час не сплатила жодного внеску за електроенергію, ЖКГ, воду, телефон, у зв'язку із чим [PERSON] просить припинити право власності [PERSON] на частку у приміщені „[INFO]", що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Позивач та представник позивача в cудовому засіданні позовні вимоги збільшили і додатково просять визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину приміщення „[INFO]", що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON] Виклали мотиви зазначені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з»явилися, хоча були своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання надав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі. Позов визнає. Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору купівлі-продажу [INFO] від 12.02.2008 року (а.с. 6-7) [PERSON] та [PERSON] придбали у рівних частинах кожний, у власність „[INFO]", що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8) „[INFO]", що знаходиться за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності по 1/2 частині кожній. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 24) підтверджується зміна прізвища відповідача з [PERSON] на [PERSON]. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Зі змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності хоча б однієї із чотирьох передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї і за умови попереднього внесення позивачем цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об»єкта, який є спільним майном. (Таку позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 року по справі 6-81кс11, висновки якого відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими). Відповідно до технічного паспорту (а.с. 102-108) „[INFO]", що знаходиться за адресою [ADDRESS] має загальну площу, 32,8 кв.м., з них тамбур 2,9 кв.м., виробниче приміщення 28,4 кв.м., санвузол 1,5 кв.м. Згідно із висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи від 26.02.2014 року № 313813-24 (а.с. 220-230) дійсна ринкова вартість приміщення спірного „[INFO]" становить 173561 грн. 00 коп.; виділити в натурі 1/2 частку в приміщенні „[INFO]", що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не вбачається можливим. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Положення ч. 2 ст. 365 ЦК України щодо попереднього внесення позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду спрямований на захист прав співвласника, щодо якого ухвалюється рішення про припинення права власності, шляхом гарантування отримання ним грошової компенсації вартості належної йому частки. Квитанцією № К9/G/275 від 16.04.2013 року (а.с. 109) підтверджується внесення [PERSON] 49041 грн. 41 коп., та квитанцією № К9/L/40 від 21.03.2014 року підтверджується внесення [PERSON] 37739 грн. 09 коп., всього на загальну суму 86780, 50 грн. вартості 1/2 частини спірного майна на депозитний рахунок суду. Суд доходить висновку, що спільне володіння і користування спірним майном є неможливим, дане приміщення є неподільним. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Враховуючи взаємовідносини, які склалися між сторонами, надані ними докази, особливості об'єкта, який є спільним майном, суд доходить висновку, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу, яка підприємницької діяльності у спірному приміщенні не здійснює, після проведеної повторної експертизи позовну заяву визнає і згодна на отримання грошової компенсації за спірне приміщення, при цьому внесення позивачем коштів на депозитний рахунок суду гарантує отримання відповідачем компенсації вартості належної частини майна. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Квитанцією № К9/І/119 від 18.02.2013 року (а.с.69) підтверджується оплата вартості [PERSON] експертизи в сумі 2016 грн. 00 коп. (дві тисячі шістнадцять гривень 00 копійок), але суд не взяв до уваги даний висновок експерта як доказ по справі і тому дані витрати позивача відшкодуванню не підлягають. Квитанціями № К9/R/123 від 27.11.2012 року (а.с. 3), № К9/S/46 від 28.12.2012 року (а.с. 17) та № К9/G/276 від 16.04.2013 року (а.с. 110) підтверджується оплата [PERSON] судового збору на загальну суму 598 грн. 30 коп. (п'ятсот дев'яносто вісім гривень 30 копійок). Вартість частини майна, право на яке просила припинити позивач складає 86780 грн. 50 коп. (вісімдесят шість тисяч сімсот вісімдесят) грн. 50 коп. а тому судовий збір необхідно було сплатити в розмірі 1% вказаної суми, що становить 867 грн. 80 коп. , який і підлягає стягненню з відповідача, а саме 598 грн. 30 коп. на користь позивача та 269 грн. 50 коп. на користь держави.

Outcome: approved