Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

в липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з ним, а також стягнути із відповідача на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначено, що вони із відповідачкою із 06.11.2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та ним було подано до суду позов про розірвання шлюбу, оскільки, шлюбно-сімейні стосунки між ними не склались. В період шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Він повністю опікується малолітньою донькою, займається її утриманням та вихованням Відповідач зареєстрована в м. Чернігові, проживає окремо від них з донькою та в м. Києві орендує квартиру. Позивач зазначає, що вони із відповідачкою не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільної дитини, однак, проживання дитини з ним буде повністю відповідати її інтересам. Позивач зазначає, що він офіційно працює, має стабільний заробіток, його графік роботи дозволяє відводити та забирати дитину зі школи, яка розташована неподалік від місця їх спільного проживання. Враховуючи те, що відповідач має невеликий дохід, у неї відсутня у м. Києві власна квартира, остання, постійно вдається до фізичного та психологічного насилля, а також не приділяє достатньої уваги доньці, вдаючись до постійних між ним та нею сварок, позивач вважає, що на даний час доцільним буде встановлення місця проживання дитини із ним та стягнення на його користь аліментів з відповідача на утримання дитини, в зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. В серпні 2018 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] із нею, а також стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову і до повноліття дитини. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що вони 06.11.2009 року зареєстрували з відповідачем шлюб та [INFO] у них народилась донька [PERSON] . З вересня 2009 року вони із відповідачем проживали разом за адресою: [ADDRESS] , однак, із 25.06.2018 року з незрозумілих їй причин відповідач почав вчиняти сімейні сварки та домашнє насильство відносно неї, в зв`язку з чим вона вимушена була переїхати в орендоване житло за адресою: [ADDRESS] , в якій наявні всі необхідні умови для проживання малолітньої дитини Зазначила, що вона має постійне місце роботи в ТОВ «Гімназія «Наше майбутнє», отримує офіційну заробітну плату, а також має додатковий дохід за цивільно-правовим договором від 02.08.2018 року, з надання послуг класичного загального масажу. Позивач просить визначити місце проживання їх малолітньої доньки разом із нею, оскільки проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір`ю відсутні, при цьому просила врахувати також і те, що відповідач хоча і має постійний заробіток, однак, схильний до насильства в сім`ї, що може негативно вплинути на виховання малолітньої доньки. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.01.2019 року, у справі закінчено підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених позові підстав. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на зустрічний позов. Одночасно вказав на те, що на даний час зміна обстановки для їх спільної з відповідачем дитини може негативно вплинути на її стан. Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісних позовних вимог, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов. Зустрічні позовні вимоги просили задовольнити, вказавши, зокрема, на те, що виключних підстав, які б давали можливість розлучити дитину з матір`ю відсутні, а відтак донька має проживати саме із матір`ю. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься висновок, відповідно до якого Служба у справах дітей вважає за доцільне проживання малолітньої дитини саме із батьком, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, психолога, опитавши малолітню дитину, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 852, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. 1 а.с. 11). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 12). Малолітня [PERSON] з народження проживає за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрований та проживає на даний час позивач за первісним позовом [PERSON] , а відповідач за первісним позовом [PERSON] проживає окремо від доньки, винаймаючи квартиру за договором оренди. Зазначене не заперечувалось сторонами у справі та повністю підтверджується наданими сторонами доказами. Позивач за первісним позовом [PERSON] офіційно працює в ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», має стабільний дохід, проживає та зареєстрований в м . Києві в квартирі, яка належить йому та, зокрема, його матері [PERSON] Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] також офіційно працює в ТОВ «Гімназія «Наше майбутнє», має офіційний дохід, за постійним місцем роботи позитивно характеризується, має додатковий заробіток, зареєстрована в м. Чернігові, однак, в м. Києві винаймає житло та за останнім договором оренди проживає за адресою: [ADDRESS] , що територіально не відноситься до Голосіївського району м. Києва. В матеріалах справи містяться ряд постанов суддів Голосіївського районного суду м. Києва за період червень-липень 2018 року, якими матеріали про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, були повернуті на дооформлення та останнього до відповідальності притягнуто не було. Крім того, в матеріалах справи містяться докази на підтвердження завдання [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] , за фактом чого були внесені відомості до ЄДР № 12018100010008624 від 12.09.2018 року за ч. 1 ст. 125 КК Україн (т. 1 а.с.128). З наведеного вбачається, що між подружжям в зазначений період існували конфлікти та сварки. Відповідно до листа КНК «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва від 13.06.2018 року, встановлено, що [PERSON] спостерігається в амбулаторії, та на прийоми до лікаря-педіатра дитину супроводжує переважно бабуся та батько, інколи дівчинка приходить із матір`ю. Батько дитини [PERSON] у травні 2018 року перебував із дитиною на лікарняному по її догляду. Востаннє дитина зверталась до лікаря 31.05.2018 року з мамою [PERSON] (т. 1 а.с.21). Відповідно до характеристики ліцею «Голосіївський» № 241 м. Києва від 25.09.2018 року, встановлено, що [PERSON] є ученицею 2 класу та навчається в ліцеї з першого класу. Дівчинка має хороший розумовий розвиток, широкий кругозір, багатий словниковий запас. [PERSON] своєчасно приходить до школи, не пропускає заняття без поважних причин, завжди охайна та має в наявності потрібне для уроків шкільне приладдя. Дитина спокійна, врівноважена, чуйна, добра, працелюбна. В дитячому колективі має багато друзів (т. 1 а.с.126). Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 77 від 14.02.2019 року, було визначено порядок зустрічей [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , до вирішення даного спору в суді (т. 2 а.с.30). Відповідач за первісним позовом зазначає, що позивачем визначений графік порушується, однак, допустимі докази наведеним твердженням в матеріалах справи відсутні, а надана переписка та звернення до служби (т. 2 а.с.31-42), на думку суду, про це не свідчить. Крім того, суд звертає увагу на те, що стороною відповідача за первісним позовом не було ініційовано питання щодо визначення та закріплення способу участі відповідача у вихованні дитини в судовому порядку. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається із наявного у матеріалах справи Висновку комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.09.2018 року № 100-15608, малолітня дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] , прадідусем [PERSON] в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Дитина проживає в окремій кімнаті, в якій наявні всі необхідні для дитини меблі, іграшки відповідно до віку та одяг. З [PERSON] постійно проводились профілактично-роз`яснювальні роботи та станом на 31.07.2018 року, заяв та скарг вцілому на нього не надходило. [PERSON] характеризується незадовільно. Неодноразово та безпідставно викликала державні служби, конфліктує та продовжує безпричинно провокувати та створювати конфліктні ситуації з чоловіком та мешканцями квартири. На підставі всебічно з`ясованих обставин, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2010 р.н. разом з батьком [PERSON] (т. 1 а.с.133-136). Відповідно до висновку Міського центру дитини № 20 від 29.01.2019 року, було встановлено, що у [PERSON] присутні позитивні та дружні взаємовідносини між нею та бабусею, визначена активна участь з боку батька та бабусі, у [PERSON] існує дистанція та напружені взаємовідносини через залучення дитини у конфлікт між дорослими. Для повноцінного психологічного розвитку [PERSON] рекомендовано визначити стабільне місце проживання з тим із батьків, який задовольняє її фізіологічні та психічні потреби, а також створює безпечне середовище для її навчання (т. 2 а.с. 2-5). Вирішуючи вимоги кожної зі сторін, суд враховує наступні вимоги закону. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Згідно зі ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що під час спільного проживання сторін по справі, як мати, так і батько, піклувались про свою малолітню доньку, придбаваючи речі та продукти харчування, здійснювали оплату послуг та турбувались про здоров`я дитини, а також виконували всі інші батьківські обов`язки. Разом з тим, після того, як відповідачка у червні 2018 року переїхала в орендовану квартиру, малолітня дитина залишилась проживати та на даний час проживає з батьком. Останнім, створені всі умови для проживання доньки, він здійснює опіку над дитиною, доглядає доньку, утримує та піклується її здоров`ям. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що на даний час визначити місце проживання дитини [PERSON] необхідно, виходячи з її прив`язаності до одного з батьків, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті. Зокрема, суд враховує те, що дитина після переїзду матері на іншу житлову площу постійно проживає з батьком, який має можливість забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини. В той же час судом встановлено, що відповідач за первісним позовом має постійне місце роботи, стабільний заробіток, позитивно характеризується за місцем роботи. Будь-яких доказів, що б свідчили б про те, що визначення місця проживання дитини разом з відповідачем може зашкодити інтересам дитини, в ході розгляду справи не здобуто. Однак, Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. Однак, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки, мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягненню нею віку 14 років. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір"ю. Також слід зазначити, що в ході розгляду справи судом встановлена прихильність дитини до батька та його родини (бабусі), та суд враховує, що відповідач має право відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача. При цьому, суд зважає на конфлікти, які виникали між сторонами в силу неприязних сімейних стосунків між собою, які в переважній більшості виникали за ініціативи відповідачки за зустрічним позовом, а тому суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини в даному віці з батьком, з яким вона проживає, має усталений побут, що в повній мірі відповідатиме саме інтересам дитини. Наполягаючи на визначенні місця проживання дитини з батьком, позивач надав суду відповідні докази того, що за умовами проживання, з урахуванням його доходів, його особистими якостями, обставинами його життя, особливостями його відносин з дитиною, - саме він має перевагу перед матір`ю дитини при визначенні місця її проживання. Відповідач за зустрічним позовом у справі, навпаки, жодних доказів своїх переваг перед батьком дитини при визначенні місця проживання дитини суду не надала. Так, обгрунтовуючи позов в частині визначення місця проживання малолітньої доньки з нею, на думку суду, відповідач за зустрічним позовом не надала суду переконливих доказів того, що має виключні обставини та переваги перед позивачем аби місце проживання малолітньої доньки було визначене саме з нею. Натомість, стороною позивача надано суду достатньо доказів того, що доцільним буде проживання доньки саме з ним. В судовому засіданні була допитана психолог ***, яка здійсювала вичення психологічного стану дівчинки Маоії, 2010 р.н. та остання зазначила, що дитина проживає спільно з батьком, має вже сталі зв"язки в дошкільному закладі, має своє оточення і змінювати місце проживання дитини, в ситуації, яка склалася в родині сторін на теперішній час не можна. За її роботою з дитиною, психолог зробила висновок про те, що дівчинку краще залишити на проживання спільно з батьком. Проте мати обов"язково повинна бути присутньою в житті дитини. Крім того, опитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що любить обох батьків, та бабусю. На даний час вона проживає разом із батьком, має окрему кімнату, вчасно ходить до школи та має багато друзів. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, їх матеріальний стан, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, психологічні висновки фахівців, та відношення самої дитини, - місцем проживання малолітньої [PERSON] на даний час доцільно визначити з її батьком - позивачем за первісним позовом. Однак, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні доньки є важливою, та, останніми, як батьками малолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання доньки. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, визначивши місце проживання дитини з її батьком, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Крім того, з огляду на положення ст.ст. 180-182 СК України, а також те, що суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини з батьком, суд вважає за необхідне задовольнити первісні позовні вимоги і в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки сторін. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом слід стягнути за вимогу про стягнення аліментів судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн., судовий збір за вимогу про визначення місця проживання дитини залишити за позивачем по фактично понесеному, оскільки, останній, в ході розгляду справи наполягав на покладенні цих витрат саме на нього. Крім того, судовий збір за зустрічним позовом слід залишити за позивачем за зустрічним позовом по фактично понесеному, оскільки, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні цих вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved