Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

\~\~ КС Святий Мартин в особі Виноградівської філії КС Святий Мартин\~ звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.06.2015 року між [PERSON] та КС «Святий Мартин» укладений кредитний договір № ВГ/87-15, згідно якого відповідачу було надано кредит у сумі 6100,00 гривень. Кредит був виданий строком на 18 місяців за кредитною угодою № ВГ/87-15 від 18.06.2015 року. Позичальник зобов"язалася повернути дану суму та плату за користування кредитом в розмірі 54 % річних. Внаслідок невиконання умов договору та вимог законодавства станом на 11 грудня 2018 року відповідач [PERSON] заборгувала 10715,41 грн., із них основна сума кредиту - 5279,07 грн., несплачені відсотки за користування кредитом 2875, 29 грн; інфляційні втрати 2042,98 грн; три проценти річних 518,07 грн. Поручителем по кредиту виступила відповідач [PERSON] що передбачено п. 4.1 договору кредиту. За умовами договору поруки № ВГ/87-15 від 18.06.2015 року відповідач [PERSON] взяла на себе зобов"язання сплачувати платежі та відсотки по кредиту на його, позивача, вимогу в разі невиконання чи неналежного виконання зобов"язань відповідачем [PERSON] На письмові прохання та попередження відповідачі не реагували. З огляду на такі обставини, позивач, вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні\~\~ позов підтримав, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві Відповідач [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що отримала кредит, однак через скрутне матеріальне становище отримані кошти повернути можливості не має,. Відповідач [PERSON]І в судовому засіданні позов визнала повністю, підтвердила викладені у позові обставини. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що згідно кредитного договору №ВГ/87-15 від 18.06.2015 року відповідачу було надано кредит у сумі 6100,00 гривень строком на 18 місяців під 54% річних. (а.с.5-6). Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером № ВГ-393 від 18.06.2015 року (а.с.12). Внаслідок невиконання умов договору та вимог законодавства станом на 11 грудня 2018 року відповідач [PERSON] заборгувала 10715,41 грн., із них основна сума кредиту - 5279,07 грн., несплачені відсотки за користування кредитом 2875, 29 грн; інфляційні втрати 2042,98 грн; три проценти річних 518,07 грн. Поручителем по кредиту виступила відповідач [PERSON] що передбачено п. 4.1 договору кредиту. За умовами договору поруки № ВГ/87-15 від 18.06.2015 року відповідач [PERSON] взяла на себе зобов"язання сплачувати платежі та відсотки по кредиту на його, позивача, вимогу в разі невиконання чи неналежного виконання зобов"язань відповідачем [PERSON] (а.с.9-9зв.) На письмові прохання та попередження відповідачі не реагували (а.с.10-11). Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів, суд констатує, що дані правовідносини врегульовані відповідними нормами ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~\~\~\~\~ Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно встановлених судом обставин відповідач [PERSON]Е.в порушення умов кредитного договору, укладеного з позивачем, не виконує належно взяті на себе зобов"язання, в результаті чого утворилася заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що зобовязання відповідача [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою згідно договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], відповідач [PERSON] порушила забезпечене порукою зобовязання, договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, вона є солідарним боржником разом з відповідачем [PERSON] по погашенню заборгованості перед кредитором за кредитним договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно наданих розрахунків розмір інфляційні втрати складають 2042,98 грн. (а.с.4). Приймаючи до уваги, що відповідач прострочив виконання взятого на себе зобовязання, вказані інфляційні втрати підлягають задоволенню. Проте у задоволенні вимоги стягнення 3% річних слід відмовити з огляду на те, що договором передбачено стягнення з відповідача за користування кредитом відсотків. \~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд констатує, що структура заборгованості відповідача, а саме: основний борг, відсотки та інфляційні втрати, які підлягають до задоволення, за своєю правовою природою не є неустойкою, а відтак відповідно до положення ч.3 ст.551 ЦК України зменшена судом бути не може. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. Позивачем при звернені до суду понесено витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. (а.с. 1). У зв"язку з тим, що законом не передбачено солідарне стягнення суми судових витрат, з відповідачів слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в рівних частинах, а саме по 881 грн. з кожної.

Outcome: partial