Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в Полтавський районний суд з позовними вимогами до Дочірнього підприємства « Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства « Державна компанія « Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку та компенсації втрати грошових доходів за весь час затримки по день фактичного розрахунки при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 березня 2014 року згідно з наказом № 10 -К була звільнена з посади техніка ДП «Полтавський облавтодор» на підставі п.1 ст.40 КЗп П України у зв»язку зі скороченням штатної чисельності працівників. В порушення вимог ст.116 КЗпП Украіни всі належні при звільненні суми не були виплачені, фактичний розрахунок був проведений 30 травня 2014 року, тому прохає суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 8693 грн. 46 коп. та компенсацію втрати грошових доходів в розмірі 484 грн. 45 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, попередньо надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини та підстави, позовні вимоги підтримала, збільшила розмір сум, які вважала за необхідне стягнути, та прохала стягнути за 15 робочих днів березня, 21 робочий день квітня та 18 робочих днів травня 2014 року середній заробіток в розмірі 8940, 24 грн., та компенсацію втрати грошових доходів у зв"язку з інфляцією в розмірі 602, 46 грн. ( яку обраховувала з середнього заробітку 8940, 24 грн. за індексом інфляції 103, 8 ) за весь час затримки по день фактичного розрахунки при звільненні, а всього - 9542 грн.70 коп. При цьому зазначила, що не зважаючи на той факт, що рішенням Полтавського райсуду від 15.09.2014 року позивач поновлена на роботі та відповідачем виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 12.03.2014 року по 15.09.2014 року , в тому числі й з 12.03.2014 року по 30.05.2014 року, вищезазначену суму 9542, 70 грн. необхідно стягнути в якості санкції, тобто матеріальної відповідальності відповідача. Представник відповідача за дорученням Урбанська О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та прохала відмовити в їх задоволенні. Вважає, що підприємством при виконанні рішення суду про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу всі належні до сплати суми позивачеві були виплачені. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Встановлено, що 11 березня 2014 року позивач [PERSON] згідно з наказом № 10 -К була звільнена з посади техніка ДП «Полтавський облавтодор» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штатної чисельності працівників. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15.09.2014 року, яке набрало законної сили, позивач поновлена на займаній посаді та стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 12.03.2014 року по 15.09.2014 року в розмірі 17383, 80 грн., в тому числі й середній заробіток за період із 12.03.2014 року по 30.05.2014 року, який позивач повторно бажає стягнути з відповідача, та за який здійснений повний розрахунок . З огляду на той факт, що рішенням суду від 15.09.2014 року [PERSON] у зв"язку з незаконним звільненням поновлена на роботі, посилання позивача та її представника, як на підставу задоволення позову на ст.ст.116, 117 КЗпП України, якими передбачено строки розрахунку при звільненні та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, є безпідставним. Позивач фактично в порушення норм КЗпП України ставить питання про повторне стягнення на іі користь середнього заробітку за аналогічний період із 12.03.2014 року по 30.05.2014 року, що є неприпустимим. Як вбачається з позовної заяви та представником позивача під час розгляду справи в суді не ставилися вимоги про стягнення компенсації у зв"язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати (грошового забезпечення), відповідно розрахунок здійснювався із середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( а не з грошового доходу, нарахованого підприємством на час звільнення); при вирішенні спору суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає справу в межах заявлених вимог. Враховуючи, вищевстановлене, той факт, що позивач прохає стягнути у зв"язку з незаконним звільненням за період із 12.03.2014 року по 30.05.2014 року компенсацію втрати грошових доходів у зв"язку з інфляцією в розмірі 602,46 грн., (яку обраховувала з середнього заробітку по день звільнення в розмірі 8940, 24 грн. за індексом інфляції 103, 8 ), дані вимоги також є безпідставними. Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в суді покласти на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed