Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення її батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2004 року по 27.12.2010 року, від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. За рішенням суду Деснянського району з відповідача на його користь на утримання сина було стягнуто аліменти, які відповідач сплачує не вчасно і не в повному обсязі, крім того не бажає зустрічатися з сином, не цікавиться його життям та розвитком. Все вказане свідчить про те, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов"язків і перешкоджає позивачу виконувати свої батьківські обов"язки. На підставі викладеного позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що позивач позбавляє її права бачитися з сином, не впускає її до квартири, де проживає разом з сином. Що стосується аліментів, то дійсно у неї була заборгованість по їх сплаті, проте на сьогоднішній день розмір заборгованості складає 500 грн., які вона сплатить до кінця грудня цього року. Крім того, вона любить свого сина і хоче бачитися з ним та спілкуватися, проте позивач перешкоджає їй в цьому бажанні. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення своєї довірительки, просив відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Представник третьої особи - Служби у справах неповнолітніх Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації - в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина та просила прийняти рішення на розсуд суду відповідно до вимог діючого законодавства з урахуванням інтересів дитини. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, її представника, представника третьої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2004 року по 27.12.2010 року, що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Батьками дитини у свідоцтві про народження вказані: матірю - [PERSON], батьком - [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. В своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов"язків, не приймає участі у вихованні дитини та спілкування з дитиною, не сплачує кошти на її утримання. Як було встановлено в судовому засіданні, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], 2006 року народження (а.с.9). Як вбачається з письмових матеріалів справи, а саме довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 08.10.2014 року, заборгованість відповідача по аліментам станом на 01.09.2014 року складає 1 785,9 грн. (а.с. 84-85). Як пояснила в судовому засіданні відповідач сума заборгованості по аліментам зменшилася і станом на 04.12.2014 року складає 500 грн. Відповідно до довідки практичного психолога школи №306 м. Києва де навчається неповнолітній [PERSON], на час консультації у малолітнього спостерігався стан, який можна охарактеризувати як: суєтність, підвищена тривожність, тяга до переживань образ. Хлопчик проявляє нагальну потребу відчувати себе визнаним, любимим та значущим, потребує постійної емоційної підтримки оточуючих, близьких та рідних. (а.с.19). В Декларації ООН про права дитини (1959 р.) зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного з"ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Частиною 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні позивачем не був доведений той факт, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків відносно сина [PERSON], а також ним не було доведено тих обставин, на які він посилався при розгляді справи. Як вбачається з письмових заяв, що наявні в матеріалах справи, відповідачка зверталася до прокуратури Деснянського району м. Києва (а.с.63) та в Службу у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві (а.с. 64) і повідомляла про те, що її колишній чоловік перешкоджає їй в спілкуванні з дитиною, не виконує розпорядження Деснянської РДА в м. Києві, яким встановлено графік її побачень з сином (а.с.66). Відповідно до висновку Деснянської РДА в м. Києві (а.с.16-17) про доцільність позбавлення батьківських прав від 07.07.2014 року, враховуючи інтереси малолітнього, Деснянська РДА в м. Києві вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], 2006 року народження. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов"язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. При таких обставинах, враховуючи відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав з підстав невиконання нею своїх батьківських обов»язків, відсутність жодних належних доказів для позбавлення її батьківських прав з інших підстав, заявлених позивачем, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed