Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

26.04.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що понад 11 років він працював на Смолінській шахті ДП " Східний гірничо-збагачувальний комбінат" підземним прохідником . Знаходячись під впливом шкідливих факторів у нього виникли захворювання, які згідно висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини визнано професійними. Згідно висновку МСЕК йому встановлено 60% втрати працездатності та встановлено 3 групу інвалідності. Через професійні хвороби та втрату працездатності він переживає моральні страждання, які пов"язані з тим, що він постіно відчуває біль у суглобах, обмежений в русі, постійно перебуває на лікуванні, не має змоги реалізувати себе за своєю улюбленою професією, в 44 роки став інвалідом, а тому просить суд стягнути 90 000 грн. завданої йому моральної шкоди у зв"язку з пошкодженням здоров"я при виконанні трудових обов"язків. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що моральна шкода відшкодовується лише один раз, позивачем відповідно до договору про відшкодування моральної шкоди було виплачено 1000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено наступні обставини. Наказом від 21.05.2002 року № 372о\\с [PERSON] прийнято підсобним робітником дільниці №11, 20.08.2002 року переведено учиником прохідника підземним шахти, з повним робочим днем в підземних умовах на Смолінську шахту ДП" Схід ГЗК". 10.06.2014 року [PERSON] звільнено за станом здоров"я на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. Загальний стаж роботи на Смолінській шахті ДП " Схід ГЗК" в підземних умовах становить 11 років 8 місяців 25 днів. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.03.2015 року , у [PERSON] професійне захворювання виникло у зв"язку з тривалим терміном праці під впливом шкідливих виробничих факторів обумовлених технологічним процесом на Смолінській шахті та несвоєчасне з боку ДЗ " СМСЧ №17 МОЗ України" виявлення ранніх ознак хронічного професійного захворювання. Несвоєчасне вирішення ДЗ " СМСЧ №17 МОЗ України" питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 03.02.2015 року № 209 встановлено, що захворювання позивача є професійними. Висновком огляду бюро Кіровоградської обласної МСЕК позивачу 06.04.2016 року встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності та третя групу інвалідності, інвалідність встановлено до 01.05.2018 року. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної ( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування маральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово. З договору №18/1 від 04.03.2015 року про відшкодування моральної шкоди, укладеного між ДП " Східний гірничо-збагачувальний комбінат" та [PERSON], вбачається, що сторони визнали, що професійне захворювання [PERSON] отримав працюючи на Смолінській шахті ДП " Схід ГЗК" за професією прохідник підземний, всього в шкідливих умовах 11 років 08 місяців. Відповідно до даного договору сторони дійшли згоди, що ДП " СхідГЗК" сплачує одноразову грошову виплату в розмірі 1000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок отриманого [PERSON] професійного захворювання встановленого протоколом Українського науково-дослідного інституту № 209 від 03.02.2015 року. Платіжне доручення № 5807 від 06.04.2015 року підтверджує отримання позивачем грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн.. Представник позивача вважає, що договір укладений між сторонами щодо відшкодування моральної шкоди є неналежним доказом та не відноситься до тих правовідносин, які стали підставою для звернення до суду, позивач після встановлення йому 06.04.2016 року 60 % втрати працездатності зазнав значних душевних страждань, а отже має право на відшкодування моральної шкоди, так як став інвалідом, позбавлений можливості займатися улюбленими справами, заробляти на прожиття, постійно хворіє. Але, суд вважає, що позивач договір про відшкодування моральної шкоди уклав добровільно, отримав 1000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди, договір про відшкодуваання моральної шкоди від 04.03..2015 року в судовому порядку недійсним не визнано, а тому позивачу вже відшкодовано моральну шкоду завдану умовами виробництва в сумі яку було погоджено стронами. За таких обставин, суд не вбачає підстав для повторного відшкодування моральної шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed