Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні 2015 року пред"явив до суду позов до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення із належної йому на праві власності квартири по вулиці Карпенка 23/49 у м. Тернополі . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачка його колишня дружина , шлюб між ними розірваний12 січня 2015 року . В серпні 2015 року , попередній власник спірної квартири його батько [PERSON] подарував йому квартиру. На даний час він не може вільно користуватися квартирою, оскільки відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у цьому , між ними часто виникають супреречки, також у квартирі проживає його батько [PERSON] , особа похилого віку , через постійні сварки та суперечки із [PERSON] погіршився стан його (батька ) здоров"я, він змушений переїхати проживати до брата. За таких обставин вважає, що в силу вимог статей 391 ,379 ЦК України та статей 157 і 116 ЖК України [PERSON] підлягає до виселення з квартири по вулиці Карпенка,23/49 у м. Тернополі без надання іншого приміщення. [PERSON] в листопаді 2015 року подала до суду у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], зустрічний позов до [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визнання права на проживання, встановлення порядку користування квартирою та зобов"язання не чинити перешкоди у користуванні житлом квартирою по вулиці Карпенка, 23/49 у м. Тернополі. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що після реєтрації шлюбу з [PERSON], у 1994 році, зі згоди всіх членів сім"ї , у тому числі [PERSON] та самого [PERSON] вселилася у спірну квартиру в якості члена сім"ї, у подальшому в шлюбі народилося двоє дітей, 1994 та [INFO], які зареєстровані та проживають у спірній квартирі. Після розірвання шлюбу в січні 2015 року , у серпні 2015 року [PERSON] подарував [PERSON] спірну квартиру , з цього [PERSON] бажає виселити її з квартири , натомість вона вважає, що набула разом із дітьми у встановленому законом порядку право на проживання та користування у спірній квартирі , просить зобов"язати [PERSON] не чинити їй та неповнолітньому сину перешкод в користуванні квартирою , встановити порядок користування спірною квартирою , виділивши їй та [PERSON] житлову кімнату площею 13, 2 кв. м., залишивши у спільному користуванні кухню, ванну кімнату , туалет , коридор. У судовому засіданні [PERSON] та його представники заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять задоволити у повному обсязі, зсилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, позовних вимог [PERSON] не визнали повністю. При цьому пояснили , що [PERSON] як власник спірної квартири не може належним чином користуватися нею, оскільки [PERSON] чинить йому у цьому перешкоди, влаштовує сварки , через що погіршився стан здоров"я [PERSON] , таким чином [PERSON] створює наслідки негативного характеру для нього, його батька , їх спільних дітей, тому підлягає до виселення без надання іншого жилого приміщення. При цьому неповнолітнй син [PERSON] може проживати у спірній квартирі разом із ним батьком [PERSON], необов"язково із матір"ю [PERSON] У судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник позову [PERSON] не визнали , заявлений [PERSON] позов підтримали у повному обсязі , зсилаючись на обставини викладені у зустрічній позовній заяві. Окрім цього в суді пояснили , що в листопаді 2015 року [PERSON] поставив [PERSON] до відому , що зареєстрував шлюб з іншою жінкою, тому вона у спірній квартирі проживати не буде, були змінені замки у вхідних дверях квартири, від яких на даний час у неї, та у сина ключі відсутні. Ніколи, з її ініціативи ніяких сварок не виникало, навпаки у неї із [PERSON] прекрасні стосунки, вона доглядала за ним , готувала їжу . Незважаючи на те, що змінився власник квартири , вважають ,що [PERSON] та [PERSON] як члени сім"ї [PERSON] , з його ж [PERSON] згоди , були належним чином вселені у спірну квартиру, проживають там упродовж тривалого періоду часу , ніяким чином не перешкоджають [PERSON] у користуванні квартирою, тому до виселення не підлягають .Натомість [PERSON] чинить їй та сину [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою , оскільки, змінив замки , при цьому [PERSON] мотивував це тим, що [PERSON] може приходити у квартиру, коли він ([PERSON] ) там буде присутнім . Просить також взяти до уваги, що [PERSON] лише 10 років , він навчається у школі № 7 у м. Тернополі , [PERSON] часто буває у тривалих відрядженнях , тому вона повинна постійно перебувати та проживати з малолітньою дитиною , тим паче, що спірна квартира є їх постійним місцем проживання . Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників , свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, встановив наступні факти : Спірна квартира розташована по вулиці М. Карпенка, 23/49 у м.Тернополі, загальною площею 47,5 кв. м., житловою площею 26,5 кв.м., має дві ізольовані житлові кімнати . До 07 серпня 2015 року спірна квартира належала на праві приватної власності [PERSON] батьку [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру , виданого 07 жовтня 2004 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради № 825 від 08 вересня 2008 року . 11 червня 1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 612 Відділом РАГС Тернопільської міської адміністрації. Після укладення шлюбу , у 1994 році , зі згоди всіх членів сім"ї , у тому числі і [PERSON] та [PERSON] у спірну квартиру в якості члена сім"ї вселилася та з цього часу проживає [PERSON], що сторонами не оспорюється. Від шлюбу 18 грудня 1994 року народився син [PERSON], 12 серпня 2005 року син [PERSON] . На даний час у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 04 січня 2000 року та неповнолітній [PERSON] з 19 липня 2006 року. Рішенням від 12 січня 2015 року Тернопільського міськрайонного суду за позовом [PERSON], шлюб між ним та [PERSON] розірваний. Згідно із договором дарування від 07 серпня 2015 року посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1013 , [PERSON] подарував [PERSON] спірну квартиру по вулиці М. Карпенка, 23/49 у м. Тернополі. При цьому відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 689 від 05 серпня 2015 року - [PERSON] було надано дозвіл на укладання договору дарування квартири по вулиці М. Карпенка, 23/49 у м. Тернополі на ім"я [PERSON], де малолітня дитина [PERSON], [INFO], має право користування житловим приміщенням та зобов"язано [PERSON] зберегти за дитиною [PERSON] житло на праві користування за адресою м. Тернопіль вул. М. Карпенка, 23/49. Неповнолітнй [PERSON] навчається у загальноосвітній школі № 7 у м. Тернополі. На даний час [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. В силу специфіки трудової діяльності часто перебуває у тривалих відрядженнях. З пояснень свідків у справі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] судом установлено , що [PERSON] у спірній квартирі проживає упродовж тривалого періоду часу , разом із чоловіком ( на даний час колишнім ) [PERSON] та [PERSON] (батьком чоловіка ) та двома дітьми . Проживали однією сім"єю, вели спільне господарство, [PERSON] неодноразово у їх присутності , стверджував про те, що [PERSON] старанна господиня , у квартирі чистота та порядок, готує йому їжу, пере одяг, гарно за ним доглядає. Після розірвання шлюбу [PERSON] із [PERSON] , вже у листопаді 2015 року [PERSON] та [PERSON] змінили замки у квартирі , тому [PERSON] та неповнолітній [PERSON] не мали змоги там проживати. Свідок [PERSON] у суді пояснив , що після укладення шлюбу із його сином [PERSON] невістка [PERSON] , з його та сина згоди, вселилася та проживала у [INFO] , проти чого ні він, ні син, не заперечували. Вони проживали однією сім"єю, вели спільне господарство . В серпні 2015 року після їх розлучення , він подарував квартиру сину [PERSON] Усі роки [PERSON] доглядала його, готувала їжу , прала одяг , між усіма ними були хороші стосунки, жили однією сім"єю, вели спільне господарство . На даний час у невістки та внука [PERSON] , ключі від квартири відсутні , однак, вони можуть приходити у квартиру , оскільки він майже завжди там перебуває. У листопаді 2015 року син [PERSON] привів іншу жінку , речі [PERSON] вивіз у с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області. Свідок [PERSON] у суді підтвердив , що до розірвання шлюбу з ініціативи батька, всі проживали однією сім"єю , вели спільне господарство, між всіма були хороші приязні стосунки. Після розірвання шлюбу дід [PERSON] подарував квартиру батькові , який почав виселяти маму, почалися сварки. 13 жовтня 2015 року у нього із батьком сталася сварка, через що батько [PERSON] викликав працівників поліції. На даний час , оскільки, в них немає ключів від квартири мама змушена з неповнолітнім братом [PERSON], проживати у [INFO]. Із листа представника третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради вбачається, що Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради вважає, що з метою збереження житлових та майнових прав дитини, вважають, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення слід відмовити , зустрічний позов [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] слід задоволити. В обґрунтування наведеного зазначають , що позовні вимоги стосуються малолітньої дитини [PERSON], який зареєстрований та має право користування спірною квартирою по вулиці Карпенка, 23/49 у м. Тернополі, порушуються його права малолітньої дитини ґарантовані ст. 51 Конституції України, відповідно до якої сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. До того ж згідно п. 3 Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім"ї та жінок, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві. При вирішенні спору , суд також приймає до уваги наступне : В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами ст. 9 ЖК Української РСР\~\~ніхто не може бути виселений\~\~із займаного\~\~приміщення або обмежений\~\~у праві користування ним інакше\~\~як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до положень ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним\~\~у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням\~\~нарівні з власником\~\~квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди\~\~про порядок користування\~\~цим приміщенням. В силу вимог ст. 157 ЖК членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з вимогами ст. 116 ЖК, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до розяснень викладених п.17 Постанови\~\~Пленуму Верховного Суду УРСР у\~\~від 12 квітня\~\~1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при розгляді справ про виселення на підставі вимог ст. 116 ЖК УРСР осіб, що\~\~систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для\~\~інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку,\~\~варто виходити з\~\~того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може\~\~бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або\~\~суспільного впливу не дали позитивних результатів. З аналізу вимог ст. 116 ЖК України вбачається, що підставою для виселення може бути лише систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співвжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Встановлено, що позивач [PERSON] з 07 серпня 2015 року є власником квартири по вулиці М. Карпенка, ,23/49 в м.Тернополі та просить виселити відповідачку [PERSON] з спірного помешкання на підставі вимог ст. 116 ЖК УРСР. [PERSON] вселилася в спірну квартиру у 1994 році на правах члена сім"ї дружини [PERSON], зі згоди у тому числі й самого [PERSON] та його батька [PERSON], вони проживали однією сім"єю, вели спільне господарство , виховували двох дітей, один з яких [PERSON] на даний час є малолітнім. Таким чином , [PERSON] , в силу статті 156 ЖК України як член сім"ї власника квартири набула права на користування спірною квартирою. Судом не встановлено, а позивачем [PERSON] та його представниками не надано суду жодних доказів того, що [PERSON] порушує норми співіснування у спірному помешканні та притягувалася до заходів адміністративного чи громадського впливу. У судовому засіданні не знайшов свого підтвердження\~\~факт застосування саме до відповідачки [PERSON] заходів попередження і суспільного впливу, що за наведених вище обставин справи виключає застосування\~\~ст. 116 ЖК Української РСР. Тому, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення відповідача із спірного житла слід відмовити. Також, судом установлено, що змінивши замки у спірній квартирі [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у її законному праві на користування разом із неповнолітнім сином спірною квартирою. При цьому судом установлено й порушення прав малолітньої дитини ґарантовані ст. 51 Конституції України, відповідно до якої сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою , оскільки малолітній [PERSON] , зареєстровананий та має право користування спірною квартирою по вулиці Карпенка, 23/49 у м. Тернополі . З цих підстав позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом зобов"язання [PERSON] не чинити [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] перешкод у користуванні житлом квартирою № 49 по вулиці М. Карпенка , 23 у м. Тернополі. Не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] - в частині визнання права на проживанняу спірній квартирі оскільки в силу статей 3,4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб державні та суспільні інтереси у спосіб, у спосіб визначений законами України ; та в частині позовних вимог про встановлення порядку користування квартироюяк такі, що суперечать вимогам ст. 391 ЦК України .

Outcome: partial