Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , 11.08.2021 звернулися в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майна за набувальною давністю. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] , в 2020 році маючи намір приватизувати квартиру, звернулися до Управління майном комунальної власності міста, надали документи, серед переліку яких була копія ордеру про надання житлової площі. Вказували, що для оформлення права власності були вимушені звернутися до адвокатів, було встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради змінено статус гуртожитку по [ADDRESS] на житловий будинок із залишенням на балансі ЖЕП «Будівельник». Посилалися на ту обставину, що квартира [ADDRESS] не має власника, не є службовим житлом, позивачі мають право на отримання квартири у власність, але у спосіб, передбачений Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не можуть цього зробити. В позовній заяві просили визнати право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кожним на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12.08.2021 відкрито провадження в цивільній справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Третьою особою Управлінням майном комунальної власності міста 25.08.2021 подано суду письмові пояснення на позовну заяву, які обґрунтовані тим, що рішенням Полтавської міської ради було надано згоду на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник», в тому числі і гуртожитку по [ADDRESS] , але на час вирішення справи гуртожиток по [ADDRESS] не перебуває в комунальній власності Полтавської міської територіальної громади. В задоволенні позовних вимог третя особа просила відмовити за відсутністю правових підстав для визнання за позивачами права власності. Полтавською міською радою 31.08.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що міська рада жодними своїми діями чи бездіяльністю не порушувала права чи охоронювані законом інтереси позивачів, в тому числі і права власності на житло чи приватизацію житла. Відзив в обґрунтований тим, що житловий будинок по [ADDRESS] належить територіальній громаді сіл, селищ, міст Полтавської області в господарському відомі ДК ЖЕП «Будівельник». Полтавська міська територіальна громада не є належним відповідачем у справі, так як спірна квартира не перебуває у її власності. Також вважає, що відсутні правові підстави, визначені нормами ст. 344 ЦК України, для визнання права власності на квартиру за набувальною даністю. В задоволенні позовних вимог відповідач просив суд відмовити. ДКЖЕП «Будівельник» 01.09.2021 до суду подано заяву з проханням залучити Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник» до участі в справі в якості відповідача. Одночасно третьою особою подано відзив на позов, в якому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивачами 16.09.2021 подано до суду відповідь на відзив, та заперечення на письмові пояснення третьої особи, де зазначили, що вважають саме Полтавську міську раду належним відповідачем. Стверджували, що не мають змоги належним чином оформити право власності на спірну квартиру та здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , тому обрали спосіб захисту шляхом визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16.09.2021 клопотання ДКЖЕП «Будівельник» про залучення до участі в справі в якості відповідача залишено без задоволення, клопотання позивачів про залучення співвідповідача задоволено, залучено до участі в справі в якості співвідповідача Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник». Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20.10.2021 клопотання представника ДК ЖЕП "Будівельник" задоволено частково, закрито провадження\~в цивільній\~справі №\~ 552/4376/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в частині позовних вимог до ДК ЖЕП «Будівельник». Закрито підготовче провадження в справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] та представники позивачів повністю підтримали подану до суду позовну заяву в частині позовних вимог до Полтавської міської ради, посилалися на обставини, викладені в поданій до суду позовній заяві. Інші особи в судове засідання своїх представників не направили. Суд, заслухавши позивача та представників позивачів, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , 2004 року народження, фактично проживають та у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання в квартирі [ADDRESS] . Також встановлено, що будинок по [ADDRESS] належить Територіальній громаді сіл, селищ, міст Полтавської області, знаходиться в господарському віданні Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник», код ЄДРПОУ 01275609. В провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа №8/471-23/1 про банкрутство Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник", м. Полтава. На балансі ДК ЖЕП "Будівельник", щодо якого порушено справу про банкрутство, обліковується майно (в т.ч. житлові будинки, гуртожитки, до переліку яких належить і будинок по [ADDRESS] ), яке належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, і міст Полтавської області (обласної комунальної власності). Суб`єктом права комунальної власності від імені територіальних громад області виступає Полтавська обласна рада. Документальні докази передачі вищевказаних об`єктів житлового фонду, в т.ч. будинку по [ADDRESS] , до комунальної власності Полтавської територіальної громади\~\~ в порядку, визначеному\~Законом України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності"\~(акти приймання-передачі, рішення комісії, тощо) відсутні. Полтавська міська рада станом на час вирішення справи судом не є власником спірного житла, права чи охоронювані законом інтереси позивачів не порушувала, та не є належним відповідачем у справі. Відповідно до\~ст.\~344\~ЦК України,\~на яку\~як на\~підставу \~позову посилається\~позивач в\~поданій до\~суду позовній заяві, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої\~статті 344 Цивільного кодексу України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 Цивільного кодексу України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №\~910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої\~статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої\~статті 344 Цивільного кодексу України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Як встановлено дослідженими в справі доказами, позивачам з достовірністю було відомо, що вони не є власником спірної квартири [ADDRESS] . Натомість, звертаючись до суду з позовом, позивачі наголошують на тому, жиле приміщення їм було надано на підставі ордеру на право заняття житла в спірній квартирі. Тобто, позивачі користуючись належним іншій особі майном, знали, що користуються чужим майном на відповідній правовій підставі. Таким чином, позивачі користуються майном на підставі певного юридичного титулу, що виключає застосування набувальної давності, оскільки користуються майном на підставі виданого ордеру на право заняття житла. В той же час добросовісність володіння, яка є передумовою для визнання права власності на майно за набувальною давністю, передбачає, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивачі знали, підтверджують дану обставину в поданій до суду заяві, що поселенні до квартири на підставі виданого ордеру та є користувачами (а не власниками) житлового приміщення. Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. 344 ЦК України. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, у позивачів право власності на спірне нерухоме майно не виникло. З цих підставі суд приходить до висновку, що позовні вимоги є повністю необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Посилання позивачів в поданих до суду заявах по суті позову на норми ст. 392 ЦК України є безпідставними. Статтею 392 ЦК України врегульовано один із способів захисту права власності, зокрема, передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом та визнається позивачами, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є власниками квартири [ADDRESS] , тому норма ст. 392 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Щодо посилань позивачів на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 судом враховується, що в зазначеній справі предметом розгляду було питання стягнення збитків, завданих територіальній громаді м. Кременчук внаслідок порушення земельного законодавства. Відсутні жодні підстави вважати, що правовідносини в цивільній справі № 552/4376/21 є подібними з правовідносинами в справі № 917/1739/17. Натомість, при вирішення по суті позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина, до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради судом встановлено, що між сторонами по справі правовідносини з питань виникнення, зміни або припинення права власності на нерухоме майно не виникали. Позивачі не є власниками спірної квартири [ADDRESS] , тому до спірних правовідносин взагалі не підлягають застосуванню норми глави 29 ЦК України «ЗАХИСТ ПРАВА ВЛАСНОСТІ», на які посилаються позивачі. Щодо тверджень позивачів про порушенні їх права на приватизацію житла судом враховується таке. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». Ч. 2 ст. 1 зазначеного закону передбачено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Будь-які докази на підтвердження того, що квартира [ADDRESS] , якою користуються позивачі, належить саме до державного житлового фонду, матеріали справи не містять. Посилання позивачів на обґрунтування своїх позовних вимог на ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 в справі № 8/471-23/1 є безпідставним враховуючи таке. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 було зобов`язано Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Полтави без додаткових умов об`єкти житлового фонду та гуртожитки у м. Полтаві за адресами згідно вказаного переліку, які обліковуються на балансі банкрута - ДК ЖЕП "Будівельник". Також даною ухвалою зобов`язано ліквідатора передати об`єкти житлового фонду, в т.ч. гуртожитки, за актом прийому-передачі Полтавській міській раді; надати суду документальні докази передачі вищевказаних об`єктів житлового фонду, в т.ч. гуртожитків, до комунальної власності територіальної громади\~\~\~\~\~\~\~м. Полтави в порядку, визначеному\~Законом України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності"\~(акти приймання-передачі, рішення комісії, тощо). Разом з тим, вимоги ухвали суду від 19.07.2012 у повному обсязі виконані не були. Рішенням 44 сесії 6 скликання Полтавської міської ради "Про внесення змін до рішення 19 сесії 5 скликання Полтавської міської ради від 11.09.2007 "Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП "Будівельник" від 25.09.2014 було вирішено про прийняття в комунальну власність міста в особі Полтавської міської ради 39 житлових будинків та 8 гуртожитків. Згідно пункту 2 даного рішення, зобов`язано комісію з питань передачі відомчих об`єктів у комунальну власність міста визначити технічний стан об`єктів житлового фонду, зазначених в додатку, а саме: 47 об`єктів житлового фонду ДК ЖЕП "Будівельник", що підлягають передачі до комунальної власності територіальної громади міста та які обліковуються на балансі банкрута а саме: будинки за адресами - [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; . [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; б- [ADDRESS] ; б- [ADDRESS] ; б- [ADDRESS] ; б- [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; гуртожитки у [ADDRESS] (за адресами - [ADDRESS] ; [ADDRESS] ;\~ [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ;\~ [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Рішення Полтавської міської ради повністю не\~\~виконано, об`єкти житлового фонду з балансу ДК ЖЕП "Будівельник" передані не були. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 ухвалу господарського суду Полтавської області від 30.11.2017 у справі\~\~№8/471-23/1, якою було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний\~\~баланс Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник" (м. Полтава, пров. Шкільний, 4, код ЄДРПОУ 01275609), ліквідовано Державне комунальне Житлово-експлуатаційного підприємство "Будівельник", скасовано. Справу №8/471-23/1 передано на розгляд господарського суду Полтавської області. Справа №8/471-23/1 про банкрутство Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник" знаходиться в провадженні господарського суду Полтавської області, є невирішеною. Вирішуючи питання про відшкодування позивачам понесених ними судових витрат судом враховується таке. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою позивачам в задоволенні позовних вимог понесені ними судові витрати, в тому числі і на правову допомогу, не підлягають їм відшкодуванню.

Outcome: dismissed