Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом . Свій позов позивач мотивувала тим, що Згідно договору куплі продажу від 28 жовтня 2005 року квартира, яка знаходиться в [ADDRESS]. належала [PERSON] та [PERSON]. Квартира складається з двох кімнат загальною площею 49,6 кв.м., житлова площа 27,5 кв.м. Згідно договору дарування від 11.08.2011 року посвідченого приватним нотаріусом УМНО [PERSON] за реєстровим номером 1491, [PERSON] отримано в дар 1/2 частки житлової квартири, яка знаходиться в [ADDRESS]. від [PERSON]. Однак в квартиру остання поселитись не змогла так як відповідачка [PERSON] в цьому чинила їй перешкоди, на вхідні двері та двері в кімнату вона поміняла замки. 27.09.2013 року позивачка звернулась з заявою за реєстраційним № 3159410 про проведення реєстрації права власності згідно договору дарування від 11.08.2011 року посвідченого приватним нотаріусом УМНО [PERSON] за реєстровим номером 1491 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Сіденко Олександра Григоровича Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Рішенням № 6531318 від 8 жовтня 2013 року їй відмовлено у державній реєстрації права власності: приватна, спільна, часткова 1/2 на квартиру розташовану в [ADDRESS] яка нею отримана в дар згідно договору дарування від І 1.08.2011 року, мотивуючи тим, що заявлене право вже зареєстроване за другою особою. Як було виявлено, згідно договору купівлі- продажу від 23.02.2013 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 169, , між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі- продаду частини квартири згідно якого [PERSON] придбала у власність від [PERSON] 1/2 квартири , яка належала їм на праві приватної спільної часткової власності згідно свідоцтва про державну реєстрацію прав та договору купівлі - продажу. Таким чином [PERSON] стала власницею всієї квартири. Так, Дії [PERSON] були неправомірні, він не мав правових підстав відчуджувати майно, яке вже є подаровано , а тому наслідки такого правочину становлять перешкоди для реалізації [PERSON] своїх прав та обов"язків. 14.06.2013 року [PERSON] /продавець / та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу квартири , згідно якого [PERSON] придбала у вланість майно, а саме квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS]. 20.06.2013 року згідно договору Дарування квартири [PERSON] /дарувальник/ - [PERSON] /обдарована/ отримала у власність квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS]. що посвідчується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності . Враховуючи наведене, [PERSON] просила суд визнати договір [PERSON] та [PERSON] купівлі- продаду частини квартири недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд такі задовільнити. Представник відповідача [PERSON] Та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили. Треті особи - приватний нотаріус [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені. Так, суд заслухавши думку представника позивача, представників відповідачів , які погодились на розгляд справи у відсутності третіх осіб , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що Згідно договору куплі продажу від 28 жовтня 2005 року квартира, яка знаходиться в [ADDRESS]. належала [PERSON] та [PERSON]. Квартира складається з двох кімнат загальною площею 49,6 кв.м., житлова площа 27,5 кв.м. Згідно договору дарування від 11.08.2011 року посвідченого приватним нотаріусом УМНО [PERSON] за реєстровим номером 1491, [PERSON] отримано в дар 1/2 частки житлової квартири, яка знаходиться в [ADDRESS]. від [PERSON]. Однак в квартиру остання поселитись не змогла так як відповідачка [PERSON] в цьому чинила їй перешкоди, на вхідні двері та двері в кімнату вона поміняла замки. 27.09.2013 року позивачка звернулась з заявою за реєстраційним № 3159410 про проведення реєстрації права власності згідно договору дарування від 11.08.2011 року посвідченого приватним нотаріусом УМНО [PERSON] за реєстровим номером 1491 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Сіденко Олександра Григоровича Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Рішенням № 6531318 від 8 жовтня 2013 року їй відмовлено у державній реєстрації права власності: приватна, спільна, часткова 1/2 на квартиру розташовану в [ADDRESS] яка нею отримана в дар згідно договору дарування від І 1.08.2011 року, мотивуючи тим, що заявлене право вже зареєстроване за другою особою. Як було виявлено, згідно договору купівлі- продажу від 23.02.2013 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 169, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі- продаду частини квартири згідно якого [PERSON] придбала у власність від [PERSON] 1/2 квартири , яка належала їм на праві приватної спільної часткової власності згідно свідоцтва про державну реєстрацію прав та договору купівлі - продажу. Таким чином [PERSON] стала власницею всієї квартири. Так, Дії [PERSON] були неправомірні, він не мав правових підстав відчуджувати майно, яке вже є подаровано , а тому наслідки такого правочину становлять перешкоди для реалізації [PERSON] своїх прав та обов"язків. 14.06.2013 року [PERSON] /продавець / та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу квартири , згідно якого [PERSON] придбала у вланість майно, а саме квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS]. 20.06.2013 року згідно договору Дарування квартири [PERSON] /дарувальник/ - [PERSON] /обдарована/ отримала у власність квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS]. що посвідчується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності . Крім того, відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до змісту ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів . Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Відповідно до вимог ст. ст. 310,311 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання. Житло фізичної особи є недоторканим. У відповідності до ст.ст. 316 - 321, 328, 334 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Момент набуття права власності передбачений законом. Згідно ст. ст. 346, 386 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності угоди є недотримання в момент укладання угоди стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цього кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка укладає правочин, повинна мати необхідний об'єм цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Угода повинна бути направлена на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею. Правочин, який здійснюється батьками (всиновителями), не може суперечити інтересам і правам їх малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних осіб. Згідно вимог Статті 719. ЦК України Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно вимог ст. 334. ЦКУ Момент набуття права власності за договором .Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недотримання в момент його здійснення стороною вимог правомірності правочину (ст. 203 ЦК): Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства і моральним принципам суспільства; Особа, яке вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним; Правочин, що вчиняється батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено, що у даній справі договір дарування частини квартири від 11.08.2011 року ніким з сторін не оскаржений та не є скасований , тобто він є діючим та правомірним оскільки нотаріально посвідчений приватним нотаріусом УМНО [PERSON] за реєстровим номером 1491 , отже посилання відповідачів на відсутність реєстрації права власності на частку квартири за [PERSON] згідно вище вказаного договору / тобто те що вона не релізувала свої права , не звернулась до БТІ/ не є обгрунтованим виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства, а [PERSON] не мав законного права продавати свою частину квартири дружині , оскільки згідно вимог ст. 346,348 його право власності вже на той час було припинено. Отже, суд приходить до висновку про визнання договору купівлі - продажу квартири від 23.02.2013 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 169, між [PERSON] та [PERSON] недійсним, так як такий правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним у зв"язку з наявністю на момент його укладення договору дарування що нотаріально посвідчений раніше. Разом з тим, відповідно до вимог ст 228 ЦК України Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно тлумачення ст . 228 ЦК України У першій частині такої визначається перелік порушень публічного порядку. Усі вони можуть бути поділені на дві великі групи, перша з них - правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина (ст. 21 - 68 Конституції України). Відповідно до Конституції України - Стаття 47.передбачає, що Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст 13 КУвизначає, що Держава забепечує захист прав усіх суб'єктів права власності . Отже, [PERSON] в порушення Конституції України та законів була позбавлена реалізувати свої права та законні інтереси , а тому договір від 14.06.2013 року укладений між [PERSON] /продавець / та [PERSON] купівлі - продажу квартири , згідно якого [PERSON] придбала у вланість майно, а саме квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS]., а такоєж договір від 20.06.2013 року Дарування квартири згідно якого [PERSON] /дарувальник/ - [PERSON] /обдарована/ отримала у власність квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS]. що посвідчується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є таким , що порушують публічний порядок, тобто нікчемними. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так як у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved