Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

\~ \~Згідно позову та уточнень до нього позивачем заявлено вказані вимоги з таких підстав. Між позивачем та відповідачем [PERSON] 9.10.2006 року був укладений кредитний договір , згідно якого останній отримав кредит в сумі 92900 грн. на строк до 8.10.2026 року зі сплатою 14,04 % річних . В забезпечення кредитного договору у той же день сторонами укладено договір іпотеки квартири № № 12 по вул.Житомирська(Леніна), 4/1 в м.Бердичеві договірною вартістю 116150 грн. У зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань, виникла заборгованість відповідача по кредиту в загальній сумі 683 255,20 грн., в тому числі 98843,16 грн. заборгованості за кредитом, 201344,16 грн. заборгованості по відсоткам, 3530,2 грн. заборгованості по комісії, 379537,68 грн. заборгованості по пені.Позивачем в рахунок погашення заборгованості по кредиту заявлено вимогу про зверння стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його позивачу у власність.Враховуючи в квартирі,що є предметом іпотеки і належить відповідачу [PERSON], зареєстрований [PERSON], позивач просить виселити відповідачів на підставі ст.39 Закону України "Про іпотеку ". В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позові.Вказав, що виконавчий напис дійсно мав місце, але зобов"язання за договором не були виконані , а тому позивач вправі звертатись до суду з позовом. Строки позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не пропущені, вони переривались.Позивач вказує на розгляд кримінальної справи щодо [PERSON], слідчим було накладено арешт на іпотечне майно, цей арешт не був скасований , а тому майно не було реалізовано. Представник відповідачів щодо задоволення позову заперечив. Вказав, що позивачем не дотримано вимог ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо строків надіслання досудової вимоги: вимогу датовано 4.12.2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся 29.12.2014 року .Позивач змінив строк виконання зобов"язання, оскільки в 2008 року було вчинено виконавчий напис , після якого до 2011 року позивач до суду не звертався, що свідчить про пропуск строку позовоної давності .Відповідачі не були повідомлені про виселенння за 30 днів , позивач тільки при розгляді справи вчинив такі дії. Суд, вислухавши пояснення представників сторін , дослідивши надані сторнами докази. прийшов до всиновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 9.10.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір , за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 92900 грн. на строк до 8.10.2026 року на придбання квартири (а.с.14-15), можливість збільшення відсоткової ставки передбачена п.2.3.1 кредитного договору. В забезпечення кредитного договору 9.10.2006 року його сторонами укладено договір іпотеки квартири № 12 по вул.Житомирська(Леніна), 4/1 в м.Бердичеві договірною вартістю 116150 грн (а.с. 16-19). Відповідач [PERSON] неналежним чином виконував зобв"язання за кредитним договором , внаслідок чого виникла заборгованість , про наявність якої позивач повідомив боржника рекомендованим листом-вимогою від 31.12.2008 року, від 4.12.2014 року (а.с. 12-13,110-112). Станом на 12.12.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 683 255,20 грн., в тому числі 98843,16 грн. заборгованості за кредитом, 201344,16 грн. заборгованості по відсоткам, 3530,2 грн. заборгованості по комісії, 379537,68 грн. заборгованості по пені, про що свідчить розрахунок (а.с.9-11) Згідно з положеннями ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з вимогами ст. 37 вказаного Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 50 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.Оскільки в п.22-27 іпотечного договору міститься вказане застереження, то суд приходить до висновку про наявність підстав для набуття кредитором права власності на предмет іпотеки. Доводи представника відповідача щодо пропуску строку позовоної давності ,наявності виконавчого напису ,який змінив строк виконання зобов"язання, та яким вже стягнуто суму боргу, суд оцінює як безпідставні. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).\~\~Згідно із ч. ч. 3, 4\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.Згідно виконавчого напису від 14.04.2008 року (а.с.132), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 9.10.2008 року за період з 8.11.2007 року по 31.03.2008 року в сумі 111622,67 грн. ,нотаріусом звернуто стягнення на квартиру № 12 по вул.Житомирська(Леніна), 4/1 в м.Бердичеві .В зв"язку з кримінальним провадженням в справі № 0603/1-21/11 щодо [PERSON] та інших осіб (а.с.44-49,135-144) на квартиру № 12 по вул.Житомирська(Леніна), 4/1 в м.Бердичеві з 17.12.2009 року був накладений арешт, оригінал кредитної справи був вилучений у позивача 25.07.2008 року (а.с.94).Таким чином позивач мав перешкоди щодо стягнення боргу з відповідача [PERSON] через наявність кримінального провадження, виконання за виконавчим написом не відбулось,строк дії кредитного договору не був змінений. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, наявність виконавчого напису про задоволення вимог кредитора, який не виконаний боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від обов"язку виконати зобов"язання за договором належним чином. Такі обставини в їх сукупності свідчать , що позивачем строк зверення до суду не було пропущено . При вирішенні вимог про ивселення відповідачів суд враховує наступне. Згідно з даними житлово-експлуатаційної організації (а.с.38-39) в квартирі, що є предметом іпотеки, зареєстрований відповідач [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрований [INFO] (а.с.29). Згідно із частиною третьою ст.33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону, за частиною другою якої одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою ст.40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення,є ст.109 ЖК України , у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої ст.109 ЖК громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга ст.109 ЖК установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Позивачем при заявленні вимог до відповідача [PERSON] вказані вище вимоги ст.109 ЖК України не дотримані.Банком не надано доказів про наявність іншого житла, яке може бути надане відповідачу [PERSON] у зв"язку із виселенням його з іпотечної квартири. Отже, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане [PERSON] одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №2-447цс15, яка в силу ст.360-7 ЦПК є обов"язковою для всіх судів України. Позивачем також не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач [PERSON]проживає в квартирі, що є предметом іпотеки,а тому підлягає виселенню через звернення стягнення на квартиру.Отже , вимоги про виселення до обох відповідачів заявлені безпідставно. Судові витрати позивача підлягають відшкодуванню з відповідача [PERSON] в частині задоволених вимог відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved