Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з даною позовною заявою, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19.12.2011 року помер його двоюрідний дядько [PERSON]. Позивач являється спадкоємцем п"ятої черги за законом. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 3,80 гектара, що знаходиться на території Ригівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 044923, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 4 від 27.03.2000 року. Заповіти спадкодавцем не посвідчувалися. При зверненні до державного нотаріуса Першої Лохвицької державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як документально неможливо підтвердити факт родинних відносин із спадкодавцем та відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Тому позивач був змушений звернутись до суду, так як не має можливості нотаріально оформити своє право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити їх та пояснив суду, що дійсно 19.12.2011 року помер двоюрідний дядько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на земельний пай. Оскільки документально неможливо підтвердити факт родинних відносин із спадкодавцем та відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, позивач позбавлений можливості у встановленому законом порядку прийняти спадкове майно, та оформити право власності. Відповідач - представник Ригівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області в судове засідання не з"явився, направивши до суду заяву, в якій вимоги позову визнає в повному об"ємі та просить справу слухати без участі представника. Третя особа - нотаріус Першої Лохвицької державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився , надіслав заяву про розгляд справи без участі нотаріуса. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, рати-фікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його циві-льних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачен-ня, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 19.12.2011 року помер [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть № 48 від 20.12.2011 року (а. с. 6 ). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у склад якого входить земельна ділянка площею 3,80 гектара, що знаходиться на території Ригівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 044923, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 4 від 27.03.2000 року. Відповідно до пояснень нотаріуса № 510/01-09 від 18.04.2018 року, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті 19.12.2011 року [PERSON] ніхто не звертався. Спадкова справа не заведена. При зверненні до державного нотаріуса Першої лохвицької державної нотаріальної контори, яка виконувала обов"язки Гадяцької державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, так як неможливо встановити ступінь споріднення між спадкоємцем та спадкодавцем та відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку (а.с.5). На даний час втрачено оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 044923, який був виданий [PERSON] і котрий підтверджує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку. Згідно довідки виданої виконкомом Ригівської сільської ради Лохвицького району № 78 від 06.02.2018 року встановлено, що обмеження щодо умов використання земельної ділянки № 554 в розмірі 3,80 га, переданої у власність [PERSON], померлому 19 грудня 2011 року, на території адміністративного підпорядкування Ригівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - відсутні ( а.с.9). Відповідно довідки виданої виконкомом Ригівської сільської ради Лохвицького району № 77 від 06.02.2018 року вбачається, що згідно архівних документів Ригівської сільської ради [PERSON], [INFO], на дату вибуття до Рашівського будинку-інтернату Гадяцького району Полтавської області був зареєстрований і проживав на території Ригівської сільської ради за адресою: с. Венслави, Лохвицького району, Полтавської області, одиноко ( а. с.10). Згідно довідки виданої адміністрацією Рашівського психоневрологічного будинку-інтернату встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно був зареєстрований та проживав у Рашівському будинку-інтернаті за адресою: Полтавська область, Гадяцький район, с. Рашівка, вул. Миру, 30, та перебував на повному державному забезпеченні з 24.11.2006 року згідно наказу № 327 від 24.11.2006 року, проживав один до дня смерті 19.12.2011 року. 19.12.2011 року згідно наказу № 353 від 19.12.2011 року знятий з повного державного забезпечення та з реєстрації і відрахований з будинку-інтернату в зв"язку зі смертю, актовий запис № 48 від 20.12.2011 року ( а.с. 11). На запит спадкоємця відділом у Лохвицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області листом № 305/170-18 від 12.03.2018 року було повідомлено про те, що згідно матеріалів місцевого фонду документації із землеустрою на прізвище [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 044923, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4 від 27.03.2000 року, на підставі рішення 10 сесії 22 скликання Ригівської сільської ради народних депутатів від 03 березня 2000 року, площа земельної ділянки 3,80 га, яка розташована на території Ригівської сільської ради, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки не визначено ( а. с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п"яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. [PERSON] є родичем п"ятого ступеня споріднення і таким чином являється спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] п"ятої черги, але на даний час не збереглися документи, які б підтверджували родинні відносини спадкоємця з спадкодавцем. В свідоцтві про народження позивача в графі мати записано "Чесак Парасковія Степанівна ", її прізвище до одруження було "Павлець", в свідоцтві про народження матері в графі мати записано "Павлець Оришка Якимівна" дане підтверджується Свідоцтвом про народження V-УР № 0030790 від 02.02.1968 року, Свідоцтвом про народження І-КЕ № 476706 від 06.02.1979 року, та Свідоцтвом про одруження серії VІ-УР № 106301 від 26.11.1965 року ( а.с. 12-14). Інших документів, які б підтверджували родинні відносини спадкоємця з спадкодавцем не збереглося. Згідно довідок виданих Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 26.03.2018 року, встановлено, що актового запису про народження [PERSON], яка народилася, зі слів спадкоємця у 1917 році, по Лохвицькому РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області не виявлено, актового запису про народження [PERSON], яка народилася, зі слів спадкоємця у 1918 році, не виявлено, актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON], які одружилися зі слів спадкоємця у 1938 року, не виявлено. Перевірка проведена за період з 1941 рік по теперішній час, за період з 1935 року по 1941 рік, актових записів не виявлено, до державного архіву не передавалися ( а.с. 15-18). Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Встановлення факту родинних відносин з [PERSON] позивачу необхідно для оформлення його спадкових прав. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою цієї сім"ї, [PERSON] постійно спілкувався з [PERSON], останній постійно ходив до двоюрідного дядька та допомагав йому, коли [PERSON] помер, то він ховав його, родичів у померлого не має та підтвердила, що двоюрідним дядьком [PERSON] був померлий [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що як мешканка с. Риги, знала померлого [PERSON] близько 60 років, дітей не мав, проживав одиноко, до нього постійно приїзжав [PERSON], коли [PERSON] помер, він хоронив за свої власні кошти, та підтвердила, що дійсно [PERSON] був двоюрідним дядьком [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків, які були допитані у судовому засіданні. За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 відповідно до\~статті 1225 ЦК\~(\~435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування\~\~права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно\~\~ст. 2 цього Закону\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). З огляду на вказані норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved