Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] суму основного боргу - 50000 грн., 1972 грн. 60 коп. - три проценти річних та суму інфляційних витрат - 21000 грн. В обґрунтування позовних вимог у позові, зокрема зазначено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики від 17.12.2013 року, зобов'язання за яким позивач виконала повністю - надала відповідачу позику на суму 50000 грн. за умови її повернення до 20.12.2013 року, а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, а саме не повернув позивачу вказану грошову суму, у зв»язку з чим, станом на квітень 2015 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка складається з: суми основного боргу - 50000 грн., 1972 грн. 60 коп. - трьох процентів річних та суми інфляційних витрат - 21000 грн. Позивач просила задовольнити позов. При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона - позикодавець передає у власність другій стороні - позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Відповідно до положень ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов"язання. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, розписку відповідача від 17.12.2013 року (копія а.с.6) та розрахунок заборгованості, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Між позивачем та відповідачем було укладено договір позики від 17.12.2013 року, зобов'язання за яким позивач виконала повністю - надала відповідачу позику на суму 50000 грн. за умови її повернення до 20.12.2013 року, а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, а саме не повернув позивачу вказану грошову суму, у зв»язку з чим, станом на квітень 2015 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка складається з: суми основного боргу - 50000 грн., 1972 грн. 60 коп. - трьох процентів річних та суми інфляційних витрат - 21000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved