Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У листопаді 2017 року МТСБУ звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 07.03.2016 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль "Мерседес" д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] На дату скоєння ДТП відповідач не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вина відповідача підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2016 року. У зв"язку із залученням аварійного комісара, відповідно до положень ст. 40 ЗУ " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач понес витрати в розмірі 1 534 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту №130/03/16 від 28 березня 2016 року, складеного спеціалістом ФОП [PERSON] розмір завданих збитків склав суму 53 223 грн. 31 коп. При цьому ринкова вартість автомобіля становить 87 986 грн. 42 коп. Згідно довідки про розрахунок розміру регламентованої виплати від 26 квітня 2016 року було встановлено, що вартість відновлювального ремонту ТЗ потерпілої особи з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 148 078 грн. 64 коп., що перевищує його ринкову вартість до ДТП. При цьому, вартість залишків пошкодженого ТЗ, згідно зобов"язуючої пропозиції Автолайн становить 31 150 грн. 00 коп. Таким чином, розмір регламентованої виплати склав 56 836 грн. 42 коп. У зв"язку з настанням події, передбаченої п.п. "А" п. 41.1 ст. 41 ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач 07 вересня 2016 року перерахував потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 56 836 грн. 42 коп., що підтверджується наказом та платіжним дорученням. З огляду на викладене, МТСБУ просить суд стягнути з [PERSON] витрати в порядку регресу в розмірі 56 836 грн. 42 коп., витрати за послуги аварійного комісара на загальну суму 1 534 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір у сумі 1 600 грн. 00 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак, подав до суду заяву про розгляд справи за відстуності представника МТСБУ, проти ухвалення заочного рішення також не заперечив. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не зверталася, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про проведення заочного розгляду справи та задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. [PERSON] 07.03.2016 року близько 00 години 10 хвилин в м. Києві по вул. Хорива, 25, керуючи автомобілем «Тойота» д.н. [NUMBER], не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції, чим порушила п.п. 13.1 ПДР України «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н. [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, [PERSON], 07.03.2016 року близько о 00 годині 04 хвилин в м. Києві по вул. Хорива, 25, автомобілем «Тойота» д.н. [NUMBER], будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, з місця пригоди зникла. [PERSON], 07.03.2016 року близько 01 години 00 хвилин в м. Києві по вул. Хоривій, 25, керувала автомобілем «Тойота» д.н. [NUMBER], з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 03.06.2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124, 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. (а.с.13). Автомобіль "Мерседес" д.н.з. [NUMBER] було застраховано [PERSON] в ТДВСК "Київ-Ре", згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6748149 з терміном дії з 03.03.2016 року до 02.03.2017 року (а.с.14). Розмір збитків, завданих автомобілю "Мерседес" д.н.з. [NUMBER], згідно звіту №130/03/16 від 28.03.2016 р., складеного ФОП [PERSON], становить 53 223 грн. 31 коп. (а.с. 15-18) При цьому ринкова вартість автомобіля становить 87 986 грн. 42 коп. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно довідки про розрахунок розміру регламентованої виплати від 26 квітня 2016 року було встановлено, що вартість відновлювального ремонту ТЗ потерпілої особи з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 148 078 грн. 64 коп., що перевищує його ринкову вартість до ДТП. (а.с. 28) При цьому, вартість залишків пошкодженого ТЗ, згідно зобов"язуючої пропозиції Автолайн становить 31 150 грн. 00 коп. (а.с. 23) Таким чином, розмір регламентованої виплати склав 56 836 грн. 42 коп. Згідно до п. 41.1. ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв"язку з вищенаведеним позивач 07 вересня 2016 року перерахував потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 56 836 грн. 42 коп., що підтверджується наказом №6853 від 02.09.2016 року (а.с. 27) та платіжним дорученням №6853рв від 06.09.2016 року (а.с.26) Крім того, додатково позивачем було понесено витрати на послуги аварійного комісара на загальну суму 1 534,00 грн. (а.с. 24). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст.1191 ЦК України. Відповідно до п.п.38.2.1. п.38.2. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved