Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у Ворошиловському районі м. Донецька про стягнення моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. Він, [PERSON], (надалі за текстом Позивач по справі) з 05 березня 1984 року по 02 липня 1990 року, з 10 грудня 1992 року по 30 серпня 1996 року і з 28 липня 1997 року по 09 лютого 2003 року знаходився у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Шахта ім. О.Ф. Засядька» і звільнився на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв"язку з переходом на третю групу інвалідності. Працюючи підземним електрослюсарем, електрослюсарем черговим і по ремонту обладнання піддавався впливу підвищеного запилення повітряного середовища та виробничому шуму, в умовах несприятливого мікроклімату підземних гірничих виробіток: через неефективність роботи систем вентиляції, засобів пилоподавлення, колективних та індивідуальних засобів захисту від пилу. Надалі висновком МСЕК йому була встановлена 3 група інвалідності із визначенням профзахворювання з 22.01.2003р. (виписка з акту огляду у МСЕК від 04.02.2003 за № 066034), а згодом з 19.06.2008р. - 2 група інвалідності (виписка з акту огляду у МСЕК від 19.06.2008 за № 112385). Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров"я, честь та гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а ст. 55 зазначено, що права і свободи громадянина захищаються судом. Відповідно до вимог частини 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105 від 23.09.1999р. моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної і немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди здоров"я, та про відшкодування моральної шкоди, пов"язаної з ушкодженням здоров"я строки позовної давності не поширюються. В даному випадку, право Позивача на відшкодування його моральної шкоди випливає зі змісту ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» і ст. 1167 ЦК України, які регулюють ці правовідносини і право на відшкодування у Позивача пов"язано з настанням професійного захворювання на виробництві, що привело до втрати ним професійної працездатності у розмірі 40%, а потім - 70% (виписка з акту огляду у МСЕК від 04.02.2003 за № 066034 та від 19.06.2008р. № 082537). Згідно із вимогами статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Тобто на момент встановлення стійкої втрати працездатності, а саме, встановлення з 22.01.2003 року 3 групи інвалідності діяла редакція ст. 34 Закону № 1105- XIV нормами якої, обов"язок відшкодування моральної шкоди покладено на органи Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Це узгоджується з позицією Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004р. № 1-рп/2004 та Аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, підготовленим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2012р. Крім того, в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України № 1-рн/2004 від 27.01.2004 вказано, що ушкодження здоров"я, заподіяне потерпілому під час трудових обов'язків, незалежно від ступеню втрати професійної працездатності, спричиняє йому моральні страждання. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Також враховується тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому Суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Погіршення стану здоров"я Позивача призвело до погіршення умови життя Позивача та погіршення його життєвих зв"язків. Зазначені чинники не можуть негативно не вплинути на моральному стані Позивача, і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також його моральна шкода полягає у тому, що стан його здоров"я вже ніколи не відновиться, він більше ніколи не буде здоровою людиною, змушений постійно лікуватися і відчувати фізичний біль, докладати зусиль для організації свого життя, через що дуже страждає та переживає. Також, після захворювання він не може вести активний спосіб життя через швидку втомлюваність, не відчуває себе повноцінною людиною. Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розрахунок суми моральної шкоди залежить від відсотків втрати працездатності. Оскільки спочатку йому було встановлено 40% втрати працездатності, то згодом з 19.06.2008р. - 70 % втрати працездатності, розрахунок кожні 10% складають 3000 грн. І загалом 70% - це сума 21000 грн. Враховуючи, що внаслідок профзахворювання його хвороба прогресує і потребує все більше витрат на лікування, обмеження в громадському житті, то вважає за доцільне просити суд присудити йому суму відшкодування 30 000 грн. Просив суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ворошиловському районі м Донецька на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На попередньому судовому засідання, яке відбувалося 28.03.2014 року позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд стягнути з відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ворошиловському районі м Донецька на його користь моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень. Представник відповідача Лоза Р.С., який діє на підставі довіреності в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ворошиловському районі м Донецька. На попередньому судовому засіданні, яке відбувалося 28.03.2014 року представник відповідача Лоза Р.С., який діє на підставі довіреності в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив суд відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі, оскільки вважає, що винною особою з причини виникнення у позивача професійного захворювання, а як слід і моральних страждань є роботодавець АП «Шахта ім. О.Ф. Засядько», а посилання позивача на норму статті 34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка вже втратила чинність. Суд, дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень сторін по справі наданих на попередніх засіданнях, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяного в результаті порушення його прав, що полягає у фізичному болі й стражданнях, і який фізична особа випробувала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що позивач [PERSON] багато років працював на підприємстві вугільної промисловості України, а саме з 05 березня 1984 року по 02 липня 1990 року, з 10 грудня 1992 року по 30 серпня 1996 року і з 28 липня 1997 року по 09 лютого 2003 року. В зазначені періоди позивач [PERSON] знаходився у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Шахта ім. О.Ф. Засядька», де 09.02.2003 року був Наказом № 265-к від 05.02.2003 року звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв"язку з переходом на третю групу інвалідності, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки. Встановлено, що працюючи на підприємствах вугільної промисловості України, при виконанні трудових обов'язків позивач [PERSON] одержав професійне захворювання- «Хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, третя стадія, фаза загострення. Емфізема легенів. Легенева недостатність третьої ступені. Хронічне легеневе серце ЛСН ПА ( два ). Захворювання професійне. Професійне захворювання - «Хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, третя стадія, фаза загострення. Емфізема легенів. Легенева недостатність третьої ступені підтверджене Актом № 9 розслідування хронічного професійного захворювання від 13.01.2003 року. Встановлено, що висновком МСЭК в 2003 році позивачу встановлена 3 група інвалідності та 40% стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується наявним в матеріалах висновком МСЕК. Встановлено, що після повторного огляду, позивачу висновком МСЕК від 19.06.2008 року встановлено безстроково 2 група інвалідності та 70% стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним висновком МСЕК. Згідно наявних в матеріалах справи постанов відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ворошиловському районі м Донецька від 22 березня 2007 року та від 20 червня 2008 року «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати у разі зміни ступеня втрати професійної працездатності» вбачається та підтверджується, що позивачу [PERSON] висновком МСЕК від 04.02.2003 року серія 2-18 АВ № 028215 встановлена стійка втрата професійної працездатності 40% та 3 група інвалідності з повторним оглядом безстроково. У відповідності зі ст. 58 Конституції України закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони зм'якшують або скасовують відповідальність. Ніхто не може відповідати за дії, які під час їхнього здійснення не визнавалися законом як правопорушення. Оскільки законодавчий акт « Про стягнення моральної шкоди» вступив у дію з 24.11.1992р., то наслідки його прийняття не можуть поширюватися на правовідносини, що виникли до 24.11.1992р. Пленум Верховного Суду України в п.5 постанови № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди» роз'яснив: «Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, уведеними в дію в різний термін, суду необхідно по кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, коли вступив в дія законодавчий акт, який визначає умови й порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, і коли були зроблені дії, якими заподіяний цей збиток». Відповідно до п. 15 постанови № 4 «на правовідносини, які виникли до вступу в дію законодавчого акту про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по його відшкодуванню не поширюється, у тому числі й у тих випадках, коли позивач після вступу в дію цього акту продовжує перетерплювати моральні або фізичні страждання від раніше зроблених неправомірних дій». Страховий випадок з позивачем згідно ст. 13 Закону № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві й професійному захворюванні, повлекших втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року наступив з дати первинного проходження МСЭК і із цієї дати виникло право вимоги страхової виплати моральної шкоди. Позивач спочатку пройшов МСЭК в 2003 році, де була встановлена йому 3 група інвалідності та 40% стійка втрата працездатності, а в 2008 році при повторному огляді висновком МСЕК була встановлена 2 група інвалідності та 70% стійкої втрати працездатності. З 1992 року стаття 173 КЗпП України покладала обов'язок безпосередньо на власника або уповноважений їм орган відшкодовувати працівникові шкода, заподіяна йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Порядок відшкодування такої шкоди визначався Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим їм органом шкоди, заподіяного працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням їм трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 1993 року № 472. Ця постанова визнана втратившей силу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про визнання втратившими силу деяких актів Кабінету Міністрів України» від 11 липня 2001 року № 807. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві й професійному захворюванні, повлекших втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-Х1В особи, які працюють на умовах трудового договору на підприємствах, незалежно від форм власності й господарювання, а також у фізичних осіб, підлягають обов'язковому страхуванню від нещасних випадків Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях за рахунок роботодавця. Закон України № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві й професійному захворюванні, повлекших втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року придбав силу з 1 квітня 2001 року. У випадку настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку вчасно й у повному обсязі відшкодувати шкода, заподіяна працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я. А у випадку настання смерті працівника збиток відшкодовується членам його родини. Відповідно до п. 2 Розділу XI Закону України № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві й професійному захворюванні, повлекших втрату працездатності» до приведення законодавства України у відповідність із дійсним Законом законодавчі й інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить справжньому Закону. Статті 1, 21 (п. 1 ч. 1), 28 (ч. 3) і 34 (ч. 3) Закону № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві й професійному захворюванні, повлекших втрату працездатності» передбачали обов'язок страховика Фонду виплачувати застрахованій особі страхову виплату моральної шкоди при наявності факту нанесення цієї шкоди постраждалим страховим випадком. Оскільки Закон № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві й професійному захворюванні, повлекших втрату працездатності» вступив у дію з 01.04.01р., то із цієї дати ст. 2371 КЗоТ України перестала застосовуватися, як суперечному Закону № 1105, у частині компенсації моральної шкоди застрахованим особам при настанні страхового випадку. Встановлено, що позивач не вправі звертатися з позовом про компенсації моральної шкоди до шахти, оскільки на даний період часу коли стався страховий випадок та висновком МСЕК позивачу було встановлено 3 група інвалідності та 40% стійка втрата працездатності, а саме у 2003 році чинним законодавством не передбачалося відшкодування моральної шкоди роботодавцем. Згідно із вимогами статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Тобто, на момент встановлення стійкої втрати працездатності позивачу, а саме, встановлення з 22.01.2003 року 3 групи інвалідності діяла редакція ст. 34 Закону № 1105- XIV нормами якої, обов"язок відшкодування моральної шкоди покладено на органи Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Зазначене узгоджується з позицією рішення Конституційного суду України від 27.01.2004р. № 1-рп/2004 та Аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, підготовленим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2012 року. Крім того, в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України № 1-рн/2004 від 27.01.2004 року вказано, що ушкодження здоров"я, заподіяне потерпілому під час трудових обов'язків, незалежно від ступеню втрати професійної працездатності, спричиняє йому моральні страждання. Згідно ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», фонд відшкодовує моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, що не привів до втрати працездатності і відшкодовує його лише за висновком медичних органів. Відповідно до п.п. «є» п. 1 ст. 21 Закону, Фонд виплачує грошову суму за моральну шкоду при наявності факту заподіяння такої шкоди потерпілим. Пунктом 3 Постанови ВСУ № 4 від 31.03.1995р., визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Тобто для встановлення факту заподіяння моральної шкоди, необхідно: а) встановлення факту наявності втрати немайнового характеру; б) встановлення факту наявності моральних чи фізичних страждань; в) встановлення причинного зв'язку між стражданнями і втратою. Встановлено, що в зв'язку із втратою працездатності позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки в результаті професійного захворювання у позивача погіршився стан здоров»я, що призвело до погіршення умови його життя та погіршення його життєвих зв"язків та потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також моральна шкода полягає у тому, що стан здоров"я позивача вже ніколи не відновиться, він більше ніколи не буде здоровою людиною, змушений постійно лікуватися і відчувати фізичний біль, докладати зусиль для організації свого життя, через що дуже страждає та переживає. Також, після захворювання він не може вести активний спосіб життя через швидку втомлюваність, не відчуває себе повноцінною людиною. Відповідно до статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Вимога про відшкодування моральної шкоди випливає із порушення особистих немайнових прав. Тому до правовідносин, що виникли між сторонами, застосовуються будь-які строки звернення у суд. Відповідно до ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, може бути відшкодовано одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки, вперше висновком МСЕК позивачу [PERSON] у 2003 році було встановлено встановлена стійка втрата працездатності 40% і 3 група інвалідності безстроково, де на час встановлення стійкої втрати працездатності чинним законодавством передбачалося відшкодування моральної шкоди саме Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, а також

Outcome: partial