Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між сторонами, який зареєстрований 24.01.2009 року; просила дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] залишити на проживання та виховання з позивачем; просила відібрати [PERSON], [INFO] від відповідача та передати позивачу, визначивши місце проживання з нею. В обгрунтування вимог, позивач вказала, що через різні характери та погляди на життя подружні відносини протягом перебування у шлюбі були складними. Крім того, позивач зазначила, що відповідач обманним шляхом відібрав у неї старшого сина [PERSON], який на даний час проживає з ним, проте, позивач вважає, що дитина повинна проживати з матірю. 30.12.2016 року по справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 13.03.2017 року відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що вимогу про відібрання сина [PERSON] не визнає та вважає її передчасною та необґрунтованою. 16.03.2017 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] з ним, за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування вимог зустрічного позову [PERSON] пояснив, що син [PERSON] на даний час проживає в Києві, має багато друзів, навчається у престижній школі, забезпечений любовю зі сторони [PERSON] та його батьків. Ухвалою суду від 17.03.2017 року цивільну справу №295/16181/16-ц та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки і піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини обєднано в одне провадження. 28.03.2017 року ухвалою суду до участі в справі залучено Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог та зобовязано надати висновок про можливість проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON] або з батьком [PERSON] Відповідно до письмових доповнень [PERSON] від 07.08.2017 року до зустрічної позовної заяви, останній просить встановити порядок участі матері [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]: перший та третій тиждень місяця з 09-00 год. суботи до 17-00 год. неділі; половина осінніх, зимових та весняних канікул; 45 днів під час літніх канікул; визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття за постійним місцем проживання батька [PERSON] В судовому засіданні, яке відбулось 07.08.2017 року позивач за первісним позовом та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, заявлені у первісному позові та просили їх задовольнити. Позовні вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. 21.12.2017 року в судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні 07.08.2017 року позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Позовну вимогу про визначення місця проживання дитини [PERSON] та про його відібрання у відповідача не визнав та просив відмовити у задоволенні. Разом з тим, підтримав зустрічний позов з доповненнями та просив його задовольнити у повному обсязі. Не заперечував щодо визначення місця проживання [PERSON] з матір"ю. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] повинні проживати з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради 19.12.2017 року надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі та при прийнятті рішеня просила врахувати висновок Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації вів 20.03.2017 року. В судовому засіданні 29.06.2017 року було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що є знайомою позивачки, зазначила, що на першому етапі проживання у [PERSON] була дуже гарна сім"я, в подальшому спілкуванні [PERSON] просто існував в сім"ї, виявив себе "безліким". [PERSON] на її думку виявила себе гарною матір"ю. Батько участь у вихованні меншого сина не приймає, під час перебування останнього в лікарні, дитину не відвідував. Старший син [PERSON] проживає з батьком в м.Києві. Свідок двічи бачила, як батько привозив старшого сина [PERSON] в м.Житомир, на день народження позивача та меншого сина. Батько намовляє старшого сина [PERSON] проти матері. Свідок [PERSON] пояснила що є подругою матері позивача, зазначила, що [PERSON] добра та чуйна людина, має медичну освіту. [PERSON] тривалий час не працював, забрав старшого сина [PERSON] до м.Києва, де проживає з своїми батьками. [PERSON] іздить в Київ відвідувати старшого сина. Допитана в судовому засіданні 28.09.2017 року свідок [PERSON], яка є матір"ю [PERSON] пояснила, що хлопчик [PERSON] привязаний більше до батька, ходить з ним на рибалку, в магазин. [PERSON] водить та забирає сина з школи. Зазначила, що дитина вважає, що йому краще з татом. Вислухавши почснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.01.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №73 (а.с.12). Відповідно до\~ ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3\~ ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3\~ ст. 105 СК України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. На підставі викладеного, оскільки сторони не бажають зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Вирішуючи спір з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов'язків щодо дитини. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спору про місце проживання [PERSON], [INFO], між сторонами не існує, відповідач не заперечує, щоб хлопчик проживав з матір"ю, а відтак дана обставина не підлягає доказуванню, а тому суд не вбачає за необхідне витребовувати висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради за місцем проживання меншої дитини. Судом встановлено, що матеріально-побутові умови кожного з батьків добрі, в будинках створені належні умови для розвитку і виховання дитини. Сторони працюють та мають заробіток. З пояснень свідків та сторін вбачається, що обидві сторони проявляють інтерес до дитини, відповідально відносяться до виконання батьківських обов"язків. Будь-яких доказів того, що дитина не може бути залишена для подальшого проживання з матірю або батьком, суду не надано. Як вбачається з довідки, виданої директором спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №138 з поглибленим вивченням предметів природничого циклу Шевченківського району м. Києва, [PERSON], є учнем вказаної школи. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві від 20.03.2017 року №109/02/40-2037, вбачається, що взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній у м. Києві державній адміністрації від 15.03.2017 року, орган опіки і піклування підтримує позовну заяву громадянки [PERSON] до [PERSON] щодо відібрання [PERSON], [INFO], та визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] з матірю, громадянкою [PERSON]. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], суд виходить з принципів ст. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій вказано, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні не встановлено тих виключних обставин за яких малолітній [PERSON] має бути розлучений з матір'ю, не встановлено, що мати своєю поведінкою створює загрозу для нормального психічного розвитку дитини. При цьому також враховується вік дитини. На переконання суду, малолітній [PERSON], [INFO], потребує в більшій мірі материнського догляду. Судом враховано ставлення матері до виконання своїх батьківських обов'язків. Той факт, що дитина в більшій мірі прихильна до батька очевидний, оскільки дитина проживає з батьком, який разом зі своїми батьками( дідусем та бабусею) здійснюють соціально-підтримуюче оточення для [PERSON]. Дитина спілкується з матір'ю, матір телефонує хлопчику, відвідує, цікавиться навчанням в школі, станом здоров"я, що не заперечувалось сторонами по справі. [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, має матеріальну можливість утримувати дітей, для проживання дітей створені відповідні умови, що підтверджується актом обстеження умов проживання. Твердження відповідача про те, що позивач залишила дитину та пішла з дому, спростовується запереченнями самої відповідачки, яка зазначила, що вимушена була піти з дому відповідача у звязку з тим, що її вигнали, що підтверджується також зверненнями до правоохоронних органів. За таких обставин, з урахуванням принципів Декларації прав дитини, суд дійшов висновку щодо визначення місця проживання дитини з матірю. Позовна вимога [PERSON] про відібрання дитини [PERSON], [INFO] не підлягає до задоволення, оскільки на час звернення до суду з відповідною позовною вимогою, не було встановлено місце проживання дитини, батько дитини протиправної поведінки щодо визначення місця проживання дитини не вчиняв, за таких обставин, суд приходить до висновку, що вимогу заявлено передчасно. За таких обставин відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом.

Outcome: partial