Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач 17.11.2014 року звернулася в суд із позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Підставою звернення із позовом вважає те, що вона відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 березня 1997 року серії № 594 є власником квартири [ADDRESS], в якій і по сьогоднішній день проживає та продовжує бути зареєстрованою. Разом із нею зареєстрована: її дитина-[PERSON], батько-[PERSON], брат-[PERSON], відповідач-[PERSON]. Із відповідачем вони не перебувають у шлюбних відносинах із березня 2013 року. Відповідач не проживає з ними і місце його знаходження їй не відоме. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню її квартири у розрахункових квитанціях вказують кількість мешканців-5 осіб та нараховують по своїм тарифам відповідну суму грошей, які вона має оплачувати за надані їй послуги. Вона не бажає сплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки він не проживає в даній квартирі. В неї скрутне матеріальне становище, на її утриманні малолітня дитина, тому вона як може намагається зберегти та заощадити кошти, а наявність реєстрації відповідача змушує її сплачувати за нього комунальні платежі, в той час коли він не користується та не надає матеріальної допомоги вже більше року. Факт не проживання відповідача встановлено комісією та підтверджено Актами. Згідно ст.71 ч.1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6-ти місяців, а згідно ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Стаття 383 Цивільного кодексу України передбачає, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім»ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім»єю спільне проживання осіб, що пов»язані спільним побутом та мають взаємні права та обов»язки. Частина 2 ст.405 ЦК України встановлює те, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. Оскільки, відповідач не проживає у квартирі більше 6-ти місяців, не сплачує за комунальні послуги та не несе інших витрат по її утриманню, а з 2013 року не є членом сім»ї, він вважається таким, що втратив право на користування нею. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст.7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення. У судові засідання відповідач [PERSON] двічі не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв"язку із чим суд розглядає справу на підставі ст.169 ЦПК України у його відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного: -відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; -згідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; -відповідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, і не має права використовувати його для промислового виробництва; -згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1997 року позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10); -факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом комісії в складі заступника міського голови [PERSON], спеціаліста із юридичних питань міської ради [PERSON], інспектора міської ради [PERSON] від 10.04.2014 року, відповідно до якого зі слів [PERSON] та з пояснень сусідів [PERSON]. [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON], 1983 року народження, не проживає в даній квартирі з серпня 2012 року по даний час включно (а.с.19); -згідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",-реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження; -відповідно ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов"язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання; - згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом; - відповідач доказів наявності укладення угоди між ним та позивачем чи іншими членами сім"ї - власниками житла про зберігання за ним права на проживання понад встановлені законом строки, суду ненадав; - судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved