Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

представник позивача, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що між Банком та [PERSON] 05 квітня 2007 року укладено кредитний договір № 67, відповідно до п. 1.1 якого Банк надав, а позичальник одержав грошові кошти в сумі 12 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 05 квітня 2017 року. Факт видачі та отримання кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки від 03 квітня 2007 року. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору позичальник зобов"язався щомісячно до 01 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту проводити його погашення рівними частинами в сумі 100 доларів США та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості. Для забезпечення виконання зобов"язань за Кредитиним договором 12 квітня 2007 року між Банком та [PERSON] укладено Іпотечний договір, посвідчений привтаним нотаріусом Коломийсько+го міського нотаріального округу Трачуком Л.В., зареєстрований за № Д-571. Предметом договору є трикімнатна квартира [ADDRESS] . Протягом строку дії договору [PERSON] порушував його умови, в зв`язку з чим Банк звернувся в суд і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 жовтня 2014 року з відповдіача на користь Банку стягнуто заборгованість у розмірі 25 390, 67 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 333 518, 90 гривень. На виконання даного рішення суду видано виконавчий лист, однак на сьогоднішній день рішення не виконане. Посилаючись на невиконання позичальником умов Кредитного договору та рішення суду, просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціна на цей вид майна, надати вищий пріоритет позивача, як іпотекодержателя та стягнути з відповідачки судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з"явився, подав суду заяву, в якій просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити без його участі. Відповідачка та третя особа на стороні відповідача будучи неодноразово повідомленими, по останньому відомому місцю проживання про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд до відома не поклали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та [PERSON] укладено кредитний договір № 67, відповідно до п. 1.1 якого Банк надав, а позичальник одержав грошові кошти в сумі 12 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 05 квітня 2017 року. Факт видачі та отримання кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки від 03 квітня 2007 року. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору позичальник зобов"язався щомісячно до 01 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту проводити його погашення рівними частинами в сумі 100 доларів США та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості. Для забезпечення виконання зобов"язань за Кредитним договором 12 квітня 2007 року між Банком та [PERSON] укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачуком Л.В., зареєстрований за № Д-571, предметом якого є трикімнатна квартира [ADDRESS] . Банк свої зобов"язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Натомість позичальник протягом дії кредитного договору порушував його умови, внаслідок чого виникла заборгованість, про стягнення якої Банк звернувся в суд із позовною заявою. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов"язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 жовтня 2014 року з відповдіача на користь Банку стягнуто заборгованість у розмірі 25 390, 67 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 333 518, 90 гривень. На виконання даного рішення суду видано виконавчий лист, однак на сьогоднішній день рішення не виконане. Відповідно до постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року за № 5 встановлено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. При вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору (п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку). Згідно ч. 1 ст. 33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статею 12 цього Закону, за якою звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов"язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов"язання, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов"язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов"язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов"язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов"язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов"язанням відсутня. Разом з тим, відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов"язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Із п. 5.1.2 Іпотечного договору вбачається, що приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. перевірено відсутність обтяжень предмета іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек, а тому позивачу належить вищий пріоритет щодо предмету іпотеки. Виходячи із вищенаведеного та зважаючи на те, що відповідач з метою забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором передала в іпотеку належне їй нерухоме майно, то суд вважає, що слід звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу за ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціна на цей вид майна та судові витрати. На підставі наведеного та ст.ст. 525, 526, 611, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 33, 35, 39 Закону України "про іпотеку",

Outcome: approved