Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

19.11.2019 [PERSON] пред`явила позов до ТзОВ " Енергія Новий Розділ", відповідно до якого просить стягнути з ТзОВ "Енергія-Новий Розділ" заборгованість по заробітній платі в розмірі 8512,61 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.06.2019 по 15.11.2019 включно у розмірі 43899,92 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень. В обгрунтування позову покликається на те, що між сторонами з 01.08.2006 до 25.06.2019 було укладено трудовий договір. Однак, заробітну плату при звільненні відповідач позивачу не виплатив в повному обсязі, заборгованість з заробітної плати становить 8512,61 гривень. Спір про розмір заборгованості відсутній. Позивач неодноразово зверталася до відповідача щодо виплати заробітної плати, але відповідач ухилився від виплати заробітної плати позивачу. Позивач зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу, однак, судовий наказ виданий судом про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільненні за період з 26.06.2019 по 12.09.2019 було скасовано за заявою відповідача. Тому, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити їй компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, яка згідно з розрахунками позивача становить 43899,92 гривень. 19.11.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і призначено підготовче судове засідання на 28.11.2019 року Ухвалою від 19.12.2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду на 21.02.2020 року 20.12.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким зазначив, що провів з позивачем частковий розрахунок при звільненні, оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2018 накладено арешт на рахунки відповідача. 04.12.2019 відповідач виплатив позивачу заробітну плату. Відповідач неодноразово вживав заходів щодо скасування арешту, однак, марно. Відповідач не погоджується з розміром компенсації за затримку розрахунку при звільненні, оскільки при здійсненні даного разрахунку позивач використала індивідуальні відомості про застраховану особу, замість даних про фактичних дохід. Тому, зазначає, що несвоєчасний розрахунок має місце за відсутності вини відповідача та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Копію відзиву позивач отримала. Строк на подання відповіді на відзив закінчився. Суд встановив: З 01.08.2006 до 25.06.2019 позивач працював на підприємстів ТзОВ "Енергія-Новий Розділ", що стверджується копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] та копією наказу про звільнення від 25.06.2019 №110-к. Згідно з довідкою від 22.07.2019 №78, 21.06.2019 позивачу було виплачено 2672,00 гривень, 03.07.2019 позивачу було виплачено 1036,57 гривень, залишок невиплаченої заробітної плати позивачу відповідачем становить 8612,61 гривень. Цю довідку позивачу видали після подання заяви від 09.07.2019. 17.09.2019 Миколаївський районний суд Львівської області видав судовий наказ на користь позивача, який був скасований ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 01.11.2019. 01.08.2019 позивач подала заяву про вчинення кримінального правопорушення. Згідно з інформацією з реєстру застрахованих осіб середня заробітна плата позивачки становила 9385,5 грн. Відповідно до копій ухвал слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2018 у справі №760/32373/18 та від 30.08.2019 у справі №760/24817/19 на визначені в ухвалах рахунки відповідача, в межах суми 804892343,78 гривень, накладено арешт у вигляді заборони розпорядження та здійснення видаткових операцій. Згідно з копією листа від 11.09.2019 №16-43/1805 та копіями платіжних доручень, банк відмовив відповідачу у виконанні платіжних доручень, у зв`язку з тим що на рахунки відповідача накладено арешт. Відповідно до довідки від 22.07.2019 року залишок заборгованості по заробітній платі у ТзОВ « Енергія Новий Розділ» перед [PERSON] становить 8612,61 грн. Оцінка суду. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами спору існували трудові правовідносини до 25.06.2019, врегульовані КЗпП України. Спір про розмір заборгованості з заробітної плати був відсутній. Згідно зі ст. 116 ЦК України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідач провів не повний повний розрахунок з позивачем , залишок заборгованості становить 8612,61 грн. Оскільки на день ухвалення рішення заборгованість з виплати заробітної плати повністю не погашена, а отже позовна вимога про стягнення заробітної плати підлягає до задоволення. Відповідач стверджує, що не здійснив повний розрахунок з позивачем у день звільнення, оскільки на момент звільнення позивача на рахунки відповідача було накладено арешт. На підтвердження цього надав копії ухвал слідчого судді щодо накладення арешту. Тому, відповідач визнає затримку у виплаті заробітної плати, однак, не визнає, що така мала місце з вини відповідача. Конституцією України гарантовано право особи на працю та право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ч.5 ст.97 КЗпП України встановлює, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04.08.1961, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Таким чином, право працівника на оплату праці гарантується державою першочергово і законом передбачено відповідальність за невиплату заробітної плати у визначені строки. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, відповідач не надав достатніх доказів того, що на всі його кошти та на всі його рахунки без винятку накладено арешт. Крім цього, позивача звільнили 20.06.2019, а постановлення додаткової ухвали про накладення арешту на рахунки 30.08.2019 дає підстави вважати, що не всі рахунки та кошти відповідача були арештовані на момент звільнення позивача. Зі змісту ухвали від 30.08.2019 встановлено, що у відповідача на момент звільнення позивача були рахунки, які він відкрив після постановлення ухвали від 17.12.2018 і якими від вільно користувався до накладення на них арешту 30.08.2019. Тому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що у нього не було можливості виплатити позивачу заробітну плату у повному обсязі у день звільнення з незалежних від відповідача причин. Відповідач покликається на те, що вживав заходів для скасування арешту майна, однак, суд не вважає такі доводи належним виправданням з наведених вище підстав. Відповідач також не довів, що у нього не має рахунків зі спеціальним режимом використання для виплати заробітної плати. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо використання позивачем індивідуальних відомостей про застраховану особу, замість даних про фактичних дохід при здійсненні розрахунку середнього заробітку, оскільки відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Розраховуючи середній заробіток позивача суд враховує середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні , виходячи з заробітної плати за останніх пів року, яка становить 9385,5 грн. Період затримки заробітної плати становить 4 місяці і 21 день.. Позивач просить стягнути з відповідача 43899,92 гривень. Суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи це, судовий збір слід стягнути з відповідача у мінімальному розмірі, визначеному законом, 768,40 гривень, на користь держави, та витрати на правову домогу у розмірі 1000,00 гривень на користь позивача, оскільки позов задоволено повністю.

Outcome: approved