Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, у якій просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року у сумі 90950,21 грн., а також судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1378 грн.. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 09.10.2013 року був укладений кредитний договір б/н ПАТ КБ "ПриватБанк" з відповідачем [PERSON] Відповідно кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 27.04.2016 року загальна заборгованість склала 90950,21 грн. (заборгованість за кредитом 28274,12 грн., за відсотками за користування кредитом 62676,09 грн. Представник позивача Сафір Ф.О., що діє на підставі довіреності, до суду не з"явився, однак у позовній заяві надав просив розглядати справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] до суду не прибула, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також подала письмові заперечення проти позову. Із заперечень вбачається, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з доданої до позовної заяви копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 09.10.2013 року, у ній невірно зазначено серію та дату видачі паспорта та орган, що його видав, що не співпадає з паспортними даними її довірительки. Крім того, на час укладення даного договору відповідач [PERSON] перебувала за межами України, про що є відповідна відмітка в її паспорті громадянимна України для виїзду за кордон, тобто договір підписувався невстановленою особою на раніше втрачений [PERSON] паспорт гр.України. Враховуючи, що у судове засідання не з"явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою спеціального звукозаписувального засобу не здійснювалось ( ч.2 ст.197 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§1.Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору(ст.1054 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст.60 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку(ч.1 ст.509 ЦК України). Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться(ч.1 ст.526 ЦК України). Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а ч.1 ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов"язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Статею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. В силу ст. 58 ЦПК України докази мають бути належними. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Із ч.1 ст.1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем додано до матеріалів справи Анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 09.10.2013 року(а.с.9) та копію паспорта (а.с.10) з яких вбачається, що у них серія і номер паспорта відповідачки [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS], як " серія [NUMBER]", а дата видачі 20.02.2002 року. В той же час, як вбачається із копії її паспорта гр.України серія [NUMBER] та дата видачі 15.07.2009 року(а.с.43). За вказаних обставин та враховуючи правові приписи, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач у справі [PERSON] взагалі не укладала кредитний договір з позивачем та так як в той час перебувала за межами країни про що свідчать додані до матеріалів справи копії паспорта гр. України та дозволи(візи) на виїзд за межі країни (а.с. 43-54), а тому немає підстав для задоволення заявленого позову, оскільки позов поданий до неналежного відповідача. На підставі ст.ст.509, 526, 534, 536, 550, 551, 552, 610, 611, 623, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 травня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed