Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та просила суд поновити строк для звернення до суду із даною заявою, скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2013 року, ухвалене у цивільній справі № 2-1433/11; 2/705/51/13, про солідарне стягнення з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованості по кредитному договору на загальну суму 2\~426\~826 грн. 99 коп., призначити справу до нового розгляду. Ухвалою суду [PERSON] поновдлено строк для подачі заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. 15.10.2015 р. [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог та просила суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2013 року, ухвалене у цивільній справі № 2-1433/11; 2/705/51/13, про солідарне стягнення з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованості по кредитному договору на загальну суму 2\~426\~826 грн. 99 коп. та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «[PERSON] Аваль» в задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованості по зазначеному кредитному договору на загальну суму 2\~426\~826 грн. 99 коп. [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, час та дату розгляду заяви, до суду не зявилась, подавши заяву про розгляд її заяви без участі заявника, її інтереси в судовому засіданні доручила предстаялти [PERSON] Представник ПАТ «[PERSON] Аваль» будучи належним чином повідомленим про місце, час та дату розгляду заяви, до суду не зявився, подавши заяву про розгляд заяви без представника Банку, при розгляді справи покладався на домку суду, просив ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами. Представник [PERSON] [PERSON] в судому засіданні заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підтримав і просив її задовольнити пояснивши, що у сфері цивільно-правових відносинах часові зв'язки відображаються не тільки конкретними датами, а й такими поняттями, як "давність", "строк", "термін", що досить часто включаються у зміст цивільно-правових норм. Цивільне законодавство надає важливе значення часовим категоріям. Окремі з них визначають час виникнення, зміни чи припинення цивільних прав і обов'язків, інші визначають часові межі їх здійснення, наступні надають учасникам цивільних правовідносин необхідний час для захисту порушених прав і інтересів. Серед часових категорій в цивільному праві провідне значення відіграють строки та терміни. Строком є певний період у часі, зі впливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, що має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. На відміну від терміну, строку властива тривалість; строки містять у собі початковий і кінцевий терміни, що відмежовують їх у часі. Тобто будь-який строк повинен бути довшим, ніж термін. Крім того, фізична (астрономічна) тривалість терміну, на відміну від строку, не має юридичного значення в силу його короткості. Невипадково перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК). Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Банк звертав увагу суду, що абзац 2 п. 4.1 договору поруки визначено, що порука припиняється, якщо [PERSON] в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Не може узгоджуватись поняття трирічного терміну із положенням частини 2 ст. 251 ЦК України про певний момент у часі. Цивільне законодавство України встановлює спеціальні правила початку перебігу та закінчення саме строку, а не терміну і ці поняття абсолютно різні за своїм значеннм. Будь-який строк завжди починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а закінчення строку залежить від виду його визначення. Будь-який строк характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментами. Загальні правила визначення кінцевого моменту строку вміщені законодавцем у ст. 254 ЦК України, яка є логічним продовженням ст. 253 ЦК України. Так, строк, визначений роками, спливає у відповідний місяць та число останнього року строку. Банк в серпні 2011 року звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 010/02-47/1106-08 від 01.10.2008 р., що був укладений між Банком та [PERSON] 09.04.2013 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення, яким з [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором в розмірі 2\~426\~826 грн. 99 коп. солідарно. Позовні вимоги відносно [PERSON] залишені без розгляду. В подальшому [PERSON] знову подав до суду позов про стягнення з [PERSON] заборгованість за цим же кредитним договором, однак рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.1015 р. відмовлено Банку в задоволенні позову. Підставою для прийняття такого рішення суд визнав пропущення Банком строку для звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] як поручителя. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16.04.2015 року дане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється. Пунктом 4.1 даного Договору поруки передбачено, що «Цей Договір набирає чинності з його підписання і діє до повного виконання Боргових Зобовязань за Кредитним договором.», однак дана умова Договору поруки не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить вимогам ст.ст. 251, 252 ЦК України, а абзац 2 цього пункту тим більше не є встановленим строком дії договору. Виходячи із цього підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559\~ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. [PERSON] під час виконання умов кредитного договору неодноразово допускав його порушення: - в листопаді 2008 року; - в лютому, березні та жовтні 2009 року; - в березні, травні, червні, липні, серпні, жовтні і листопаді 2010 року. 29.12.2010 р. [PERSON] останній раз сплатив грошові кошти на погашення кредиту і взагалі припинив його погашення. Таким чином, приймаючи до уваги умови кредитного договору, перебіг шестимісячного строку для предявлення вимоги до [PERSON] як поручителя розпочався при першому порушенні умов кредитного договору зі сторони позичальника, оскільки, відповідно до умов кредитного договору (п. 1.9.1 частини № 2 кредитного договору) кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань. Саме після першого порушення і на протязі шести місяців [PERSON] мав право звернутись до [PERSON], як поручителя, про дострокове повернення кредиту, не говорячи вже про дату повного припинення внесення коштів на погашення кредиту. Викладене узгоджується із вимогами цивільного законодавства, судовою практикою, позицією Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Даний суд в ухвалі від 11.11.2015 р., постановленій у справі № 6-20646св15, яка зареєстрована в ЄДРСР за № 53571026, вирішив (пряма мова): «Посилання ПАТ «[PERSON] Аваль» у касаційній скарзі саме на абзац 2 п. 4.1 договору поруки яким визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, не заслуговують на увагу, оскільки поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (повернення платежів), що входить до змісту основного зобов'язання, яке виникло на основі генерального кредитного договору № … . З урахуванням зазначених правових норм суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителів про повернення боргових сум повинен обчислюватись з 20 лютого 2010 року, а оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя [PERSON] більше ніж через шість місяців після настання строку виконання зобов'язань, тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась.» Верховний Суд України в Постанові від 17.09.2014 року (справа № 6-170цс14, зареєстровано в ЄДРСР за № 41633723)відмітив (пряма мова): «…порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором. Виходячи з тотожної природи зобовязань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобовязань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки предявлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобовязання....\~ Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.» Така жпозиція Верховного Суду України викладена в Постанові від 19.03.2014 року, ухваленій у справі № 6-20цс-14. Крім цього така позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 21.05.2012 року, 23.05.2012 року, 17.09.2014 року, а також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ головам апеляційних судів областей, міста Києва та Севастополя, апеляційного суду Автономної республіки Крим від 27.09.2012 року № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин». В даних документах відмічено, що (пряма мова): «…умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559\~ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.» Банк предявив до [PERSON] вимогу про дострокове погашення кредиту 21 липня 2011 року моментом подачі позовної заяви, що значно перевищує шестимісячний строк, виділений йому законом для предявлення вимоги до поручителя. Вислухавши представника [PERSON], дослідивши матеріали справи суд приймає рішення, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.10.2008 р. між ПАТ «[PERSON] Аваль» і [PERSON]В укладено кредитний договір № 010/02-47/1106-08, відповідно до яйого [PERSON] отримав кредит в розмірі 1 7000 000,00 грн. 01.10.2008 р. від імені [PERSON] та ПАТ [PERSON] Аваль» укладено договір поруки № 010/02-47/1106-08п2, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобовязання відповідати за належене виконання [PERSON] умов зазначеного кредитного договору. Пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що він набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання боргових зобовязань за Кредитним договором. Абзацом 2 даного пункту договору поруки також визначено, що порука припиняється, якщо [PERSON] в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Судом встановлено, що [PERSON] на проятзі дії кредитного договору неодноразово порушував його умови, - в листопаді 2008 року; - в лютому, березні та жовтні 2009 року; - в березні, травні, червні, липні, серпні, жовтні і листопаді 2010 року, а із січня 2011 року взагалі припинв погашати кредит, провівши останній платіж на погашення боргу 29.12.2010р. Банк предявив до [PERSON] вимогу про дострокове погашення кредиту 21 липня 2011 року моментом подачі позовної заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559\~ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Суд приходить до висновку, що положення абзацу 2 п. 4.1 договору поруки яким визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, не заслуговує на увагу, оскільки поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (повернення платежів), що входить до змісту основного зобов'язання, яке виникло на основі кредитного договору. Також суд приходиться до висновку, що порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог, тобто строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором. Виходячи з тотожної природи зобовязань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобовязань, преклюзивність строку дії договору поруки, суд визнав, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки предявлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобовязання.\~ Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом. Таким чином судом встановлено, що у ПАТ «[PERSON] Аваль» право для звернення з позовом до [PERSON] виникло після перношого порушення [PERSON] умов кредитного договору, а звернення Банком до суду 21.07.2011 р. є поза шестимісячним строком передбаченим Законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved