Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

В жовтні 2018 року орган опіки та піклування Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами. Відповідачка [PERSON] є матір"ю неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідачка з дітьми та чоловіком [PERSON] проживали в [INFO] разом з батьками чоловіка. В будинку постійно була антисанітарія, відсутні предмети особистої гігієни та побутові предмети, постільна білизна повністю відсутня, стіни закопчені, в будинку брудно. Після смерті свекра з свекрухою, відповідачка покинула чоловіка та малолітнього сина [PERSON]. Почала вести безпритульний спосіб життя, сім"єю не цікавилася, почала вживати алкогольні напої. Батько здійснював догляд за сином, цікавився його успіхами в школі, забезпечував продуктами харчування, одягом та теплом. 26 січня 2017 року батько дитини [PERSON] помер. Мати категорично відмовилася від виховання та піклування сином. Неодноразові спроби сільського голови [PERSON] провести певну роботу з [PERSON] були марні. Мати не йде на контакт з соціальним працівником. Відповідачка фактично проживає за адресою [INFO] разом зі співмешканцем [PERSON] На даний момент дитина навчається в училищі м.Херсон. Догляд за ним здійснює тітка [PERSON] Тітка разом зі своєю сім"єю проживає в будинку, який належить батькові хлопця. Вжитими заходами домогтися належної поведінки матері не вдалося. Позивач просить суд, позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина, стягнути з неї аліменти на утримання дитини та передати дитину під опіку та піклування Снігурівської райдержадміністрації для подальшого влаштування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, мотивом до застосування такого заходу до відповідачки як позбавлення батьківських прав назвав байдужість матері, яка ніякої участі у вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні дитини не бере. Дитиною опікується рідна тітка, коштами допомагають інші родичі. Відповідачка позов не визнала. Суду пояснила, що перебувала з батьком [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Вони сім»єю проживали у с.Горохівське разом з батьками чоловіка у належному останнім будинку. У 2015 році стосунки з чоловіком не склалися, вона його покинула, залишила дітей та почала співмешкати з іншим чоловіком у с.Садове. [PERSON] на той час навчався у 9-му класі Горохівської ЗОШ, тому вона вирішила, що буде краще, якщо він проживатиме з батьком. Вона один раз передавала сину продукти харчування, а саме картоплю, та один раз 150 грн. надала кошти бабусі на її прохання на потреби сина. У січні 2017 року чоловік помер. Син [PERSON] не захотів з нею проживати, виявив бажання жити у її рідної сестри [PERSON] Після цього, вона сину не допомагала, матеріально не утримувала, не цікавилася його навчанням, участі у вихованні не приймала. Оскільки сестра не надає їй документи для оформлення субсидії, вона не займалася оформленням пенсії сина по втраті годувальника. Зазначила, що в позові зазначені неправдиві дані щодо зловживання нею алкогольними напоями. Орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації враховуючи інтереси дитини, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до таких висновків. Як вбачається з заявленого позивачем позову він обґрунтовується на підставі\~\~п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачка є матір"ю неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-ФП №124834, виданим 12 березня 2003 року за актовим записом №8 Горохівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області (а.с.5). Вказане також підтверджується актовим записом про народження дитини та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.36-38). Батько дитини [PERSON] помер 26 січня 2017 року в с.Горохівське Снігурівського району Миколаївської області, про що 30 січня 2017 року видано свідоцтво про смерть серії І-ФП №250644, та складено відповідний актовий запис №5, місце державної реєстрації - Виконавчий комітет Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с.7). Зареєстрованим місцем проживання відповідачки [PERSON] є с.Горохівське Снігурівського району Миколаївської області, вул.Зелена, 5 (а.с.8). Як вбачається з наданої характеристики Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №1545 від 04.10.2018 року на [PERSON], вона ніде не працює, помічена в зловживанні спиртних напоїв. За характером врівноважена, іноді буває агресивною і байдужою. Залишила свого неповнолітнього сина [PERSON], не цікавиться його життям, не допомагає матеріально. На неодноразові виклики до сільської ради не з"являлась. На громадянку [PERSON] в сільську раду неодноразово надходили скарги від її сестри [PERSON] про те, що вона не займається вихованням свого неповнолітнього сина [PERSON], не купує йому одяг, взуття, їжу. [PERSON] знаходиться на утриманні своєї тітки [PERSON] і бабусі [PERSON] (а.с.20). З проведених 24 жовтня 2017 року, 20 лютого, 27 квітня, 23 травня, 02 липня, 27 серпня 2018 року актів обстежень матеріально-побутових умов проживання за адресою [INFO], вбачається, що за вказаною адресою проживає [PERSON] разом зі своїми чотирьома дітьми та племінником [PERSON]. Умови проживання для дітей створені, санітарні норми задовільні, в будинку побілено, продуктами харчування та дровами забезпечені, одяг випраний. Заборгованості по сплаті за електроенергію не має. [PERSON] є місце для навчання, окреме ліжко, теплий одяг, навчання відвідує, пропусків без поважних причин немає (а.с.9-14). За проведення 28.11.2018 року обстеження умов за місцем фактичного проживання відповідачки за адресою с.Садове Снігурівського району Миколаївської області, вул.Волика, 2, [PERSON] до будинку не впустила, пояснюючи тим, що вона не є господаркою вказаного будинку, а співмешканець [PERSON] не дозволяє нікого впускати до будинку та на той час його не було вдома (а.с.39). За місцем фактичного проживання у с.Садове [PERSON] нічим особливим себе не зарекомендувала, громадського порядку не порушує, у зловживанні спиртних напоїв помічена не була, скарг від сусідів не надходило, що підтверджено характеристикою за підписом депутата Горохівської сільської ради [PERSON] Головою Горохівської сільської ради [PERSON] неодноразово на адресу відповідачки направлялися виклики до сільської ради з метою проведення профілактичної бесіди з приводу неналежного виконання нею батьківських обов"язків (а.с.15-19). Однак, вжитими заходами домогтися належної поведінки матері не вдалося. Як вбачається з листа директора Снігурівського РЦСС СДМ [PERSON] №455 від 30.10.2018 року, сім"я [PERSON] з 18.11.2015 року соціальне обслуговування з сім"єю здійснюється за карткою отримувачів послуг. [PERSON] за сприяння Червоного Хреста та благодійного фонду "Крокуємо з турботою" надавалася гуманітарна допомога у вигляді речей першої необхідності. Матері неодноразово наголошувалося про необхідність налагодити стосунки з сином, цікавитися його долею, займатися навчанням та вихованням дитини, матеріально забезпечувати сина, але вказаних рекомендацій та порад [PERSON] не виконувала, співпрацювати з фахівцем із соціальної роботи відмовилась (а.с.40). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], працівники уповноважених служб, суду підтвердили, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов"язків, безвідповідально ставиться до матеріального забезпечення дитини, не цікавиться його навчанням, участі у його житті не приймає. Допитана в судовому засіданні свідком [PERSON] суду показала, що відповідач її рідна сестра, вона зовсім не опікується сином, матеріально не допомагає. У відповідності до положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) та ст.171 СК України, суд заслуховував неповнолітнього [PERSON], який вказав, що проживає з тіткою [PERSON] і відношення до нього у сім"ї добре. Суд виявив, що мати не займається вихованням дитини. Син просив про позбавлення матері батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області № 6 від 31.01.2019 року, враховуючи інтереси дитини, визнано за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до\~ст.150 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно\~ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"\~на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов"язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Відповідно до ст.З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Всупереч вимог ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не опікується дитиною, не доглядає її, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, заходів до повернення дитини у сім»ю відповідачкою не вживалися, тривалий час мати з сином не спілкується, не цікавиться його навчанням, здоров"ям, матеріальними потребами, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. З наведеного суд приходить до висновку, що поведінка відповідачки по невиконанню батьківських обов"язків є винною. Позбавлення батьківських прав є засобом захисту прав дитини. Позбавлення відповідачки батьківських прав, як крайній захід впливу через не виконання нею батьківських обов"язків є виправданим та співмірним, та такий, що в інтересах дитини. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд вирішує питання про стягнення аліментів на дитини. Оскільки неповнолітня дитина відповідачки не отримує від неї грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182\~СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та ухвалює про їх задоволення. У силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved