Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07.06.2011 року він надав у борг грошові кошти в сумі 7218 грн., що було еквівалентом 900 доларам США, [PERSON], про що було складено договір позики. Борг він мав сплатити до 07.07.2011 року. Однак, до даного часу борг не повернув. Разом з тим зазначає, що під час складання договору позики , було допущено технічну помилку та замість вірного прізвища позичальника «Едієв» помилково зазначено «Едів», тому просить суд визнати договір позики дійсним та стягнути з відповідача 10 800 грн в рахунок повернення боргу та суму сплаченого судового збору. До початку розгляду справи по суті позивач збільшив позовні вимоги та просив суд поновити строк позовної давності для звернення з позовом, стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 12321 грн, що є еквівалентом 900 доларів США станом на 01.09.2014 року, індекс інфляції за період з 01.07.2011 року по 01.09.2014 року в сумі 784 грн 50 коп та 3 % річних за вказаний період, що становить 705 грн 90 коп, відповідно до наданих розрахунків. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник позивача пояснив, що [PERSON] в межах строку позовної давності звертався до суду за захистом своїх прав, підтвердженням чого є заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2014 року у справі № 392/1258/14-ц. Але у зв»язку з тим, що в договорі позики не вірно зазначено прізвище позичальника, через прикру технічну помилку рішенням суду фактично суму боргу було стягнуто з неіснуючої фізичної особи, тому в подальшому його виконати не можливо. З врахуванням цієї обставини просить суд поновити строк позовної давності звернення до суду за захистом прав позивача. Відповідач в судове засідання не з» явився , відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що дійсно на підставі ст. 6 Закону України "Про адвокатуру" (в редакції, яка діяла на час укладення договору) він складав договір позики, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], договір позики був підписаний сторонами та грошові кошти відповідачу були передані у його присутності. Осіб він встановлював на підставі оригіналів паспортів, про що зазначено у договорі, але через технічну помилку прізвище позичальника було зазначено помилково як [PERSON] засімть вірного [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача та його представника , показання свідка [PERSON], дослідивши подані позивачем докази, судом встановлено наступні обставини. 07.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив кошти в сумі 7218 грн. Договір було складено у письмовій формі. Відповідно до умов договору, [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 7218 грн., що є еквівалентом 900 доларів США. На момент підписання договору ставка Національного банку України становила 8,02 грн.= 1 долар США. У разі інфляції та знецінення гривні, що тягне за собою підвищення курсу долара США, позичальник має повернути позикодавцеві позику у сумі, що є еквівалентом курсу долара США на день повернення позики згідно ставки Національного банку України. Під час складання договору позики було допущено технічну помилку та замість вірного прізвища позичальника «Едієв» помилково зазначено «Едів». Разом з тим з оглянутого в судовому засіданні оригіналу договору позики вбачається, що договір підписано особою з прізвищем «[PERSON]» (мова оригіналу). З огляду на викладене, суд вважає , що представлений позивачем оригінал розписки складений і підписаний власноручно [PERSON] Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яка передана та отримана у власність, зобов'язання їх повернути в конкретний строк і порядку. Згідно заочного рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2014 року у справі № 392/1258/14-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення позики задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 10547 грн 73 коп. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає також за можливе , з урахуванням пояснень представника позивача , поновити позивачу строк позовної давності для звернення до суду. Згідно із положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, на думку суду, між позивачем і відповідачем було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, й розписка свідчать про його укладення 07.06.2011 року відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки в судовому засіданні не встановлено факту визнання спірного договору позики недійсним, суд не вбачає підстав для додаткового визнання дійсності вказаного правочину. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 1050 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Відповідно до ст.ст. 536, 625 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов"язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути з відповідача 12321 грн, що еквівалентно 900 доларам США з урахуванням курсу долара США до гривні станом на 01.09.2014року, що складає 1 долар США =13.69 грн. Оскільки відповідно до ставки Національного Банку України станом на день ухвалення рішення ( 09.10.2014 року) встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти 100 доларів США =1295,0205, а кошти відповідачем не повернуто, суд вважає за необхідне стягнути із останнього на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 11655 грн 18 копійок . Стосовно позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних, суд зазначає наступне. Так, позивач посилаючись на розрахунки просить стягнути з відповідача 705 грн 90 коп. Але суд з наведеними розрахунками погодитись не може. По-перше під час вирахування кількості прострочених днів невиконання зобов»язання допущено помилку. Так, за період з 08.07.2011 року по 01.09.2014 року кількість днів становить 1152. По-друге розрахунок 3% річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою 11655 грн 18 коп (сума боргу)* 3%/ 365 (кількість днів у році ) * 1152 (кількість днів прострочення) = 1103 грн 57 коп. Але суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, тому вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних в розмірі 705 грн 90 копійок підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з боржника інфляційних витрат задоволенню не підлягають, оскільки предметом договору позики фактично є іноземна валюта у виді 900 доларів США. Так, норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначене у гривні. Отже , індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28.03.2012 року у справі № 6-36736вов10). Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved