Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], посилаючись на те, що відповідач є матір'ю дитини, при цьому остання не виконує покладені на неї обов'язки щодо виховання та розвитку сина, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до нього. Обґрунтовує свої вимоги також тим, що в 2015 році відповідач залишила сім'ю та з цього часу сином не цікавиться, участі в його вихованні не приймає. Малолітній [PERSON] хворіє та потребує стаціонарного лікування, однак через відсутність згоди матері, позивач позбавлений можливості лікувати сина. Зокрема, рішеннями Деснянського районного суду м. Києва визначено місце проживання дитини позивачем, з відповідача стягнуто на утримання сина аліменти. На підставі вказаного, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позові та поясненнях наявних в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що твердження позивача про те, що відповідач покинула свою дитину та не піклується про неї є безпідставними, оскільки саме позивач перешкоджає відповідачу в спілкуванні з дитиною. Зокрема, відповідач була вагітною, у зв'язку чим, не мала фізичної можливості приїхати забрати сина та відвідувати його. Щодо висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, зазначив, що про жодне засідання комісії відповідач повідомлена не була та не мала змоги надати свої пояснення, у зв'язку з чим вказаний висновок не може бути взятий судом до уваги. Вказав на те, що відповідач бажає щоб син проживав з нею, оскільки вважає, що це буде кращим для його розвитку та виховання. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на Висновок Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.04.2016 р. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 18.03.2011 р. у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, а/з 308, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2016 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2017 р., з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2016 р. до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2016 р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задоволено, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною - задоволено частково. Вказаним рішенням, шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання [PERSON] з батьком, усунуто перешкоди [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином шляхом зобов"язання [PERSON] надати їй можливість спілкуватися з дитиною за допомогою телефонного зв"язку та скайп-зв"язку. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2017 р. рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2016 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] - відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Встановлено, що після того, як відповідач припинила проживати в сім"ї, з листопада 2015 року, малолітній [PERSON] постійно проживає разом з батьком, позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Актами обстеження житлово-побутових умов. У відповідності до Актів від 08.12.2015 р., 28.12.2015 р., 08.02.2016 р., складених ЖБК «Локомотив-4» відповідач зареєстрована, але не проживає по [ADDRESS] з 21.11.2015 р. У відповідності до листа Начальника сектору у складі відділу Деснянського УП ГУ НП України в м. Києві [PERSON] від 18.03.2016 р. №46/1565, перевіркою по заяві [PERSON], встановлено, що [PERSON] 21.11.2015 р. залишила сім»ю в м. Києві та поїхала не повідомивши куди, після чого жодного разу до сина не навідувалась, та ніякою участі у забезпеченні дитини та вихованні не брала. Проведеними заходами встановити місце знаходження [PERSON] не виявилось можливим. З матеріалів справи, а саме, з Акту обстеження житлово-побутових умов сім»ї [PERSON] від 18.05.2016 р., Довідки Адміністрації міського округу м. Мантурова Костровської області від 25.05.2016 р., встановлено, що відповідач з 22.11.2015 р. проживає в [ADDRESS]. У відповідності до Висновку Деснянської РДА в м. Києві від 22.04.2016 р. №102/03/31-3624, відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання та навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює позивач. Враховуючи інтереси дитини, Деснянська РДА в м. Києві вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача по справі стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 15 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року роз'яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991р. № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008р. у справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." В своїх запереченнях сторона відповідача посилається на те, що відповідач ніяким чином не ухиляється від виконання батьківських обов"язків, а навпаки хоче дбати про фізичний та духовний розвиток дитини, піклуватися про сина, брати участь у його житті, бажає щоб син проживав з нею, однак позивач чинить їй перешкоди в цьому. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово зверталась до Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві з заявами, а саме: 26.08.2016 р. з заявою про перегляд та скасування висновків Служби у справах дітей від 22.04.2015 р. №102103/31-3624 "Про доцільність позбавлення батьківських прав" та від 12.05.2016 р. №102/03/31-4681 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей»; 24.05.2016 р. з заявою про надання висновку про доцільність визначення місця проживання [PERSON] з матір»ю, про здійснення огляду місця проживання дитини, з проханням не розглядати без її участі будь-які питання, які стосуються виховання, визначення місця проживання сина, позбавлення батьківських прав тощо. У відповідності до розрахунку заборгованості по аліментам Деснянського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання свого сина [PERSON], станом на 21.04.2017 р. становить 21 820, 83 грн. Однак, як вбачається з квитанцій від 28.04.2016 р. №07640, від 23.05.2016 р. №46642, від 29.06.2016 р. №37479, від 28.07.2016 р. №07479, від 08.08.2016 р. №08199, наявних в матеріалах справи, в квітні, травні, червні, липні, серпні 2016 р. відповідач перераховувала позивачу аліменти в розмірі 2 000 руб. на утримання сина. Згідно з квитанціями, від 21.01.2017 р. №39092, №39094, №39093, №39095, від 18.03.2017 р. №47930, відповідачем перераховувались позивачу аліменти на утримання сина в розмірі 1500 та 2 000 руб. за листопад, грудень 2016 року, січень, лютий та березень 2017 року. Вищезазначені дії відповідача, на думку суду, свідчить про бажання відповідача спілкуватись з сином, дбати про його виховання та розвиток, а також утримувати його. Крім того, у відповідності до наявних в матеріалах справи доказів, а саме медичної документації, довідок та характеристик, відповідач характеризується позитивно, наркотичні засоби не вживає, судимості не має, є студенткою обласної державної бюджетної професійної освітньої установи «Мантурівський політехнічний технікум Костромської області» . Оцінюючи висновок Деснянської РДА в м. Києві від 22.04.2016 р. №102/03/31-3624 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її дітей, суд вважає, що він складений без належного вивчення всіх обставин по справі та без заслухання пояснень обох батьків, не містить переліку конкретних обставин, які б свідчили про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Зокрема, з показів свідків також не можливо встановити свідоме ухилення відповідача від батьківських обов'язків, не бажання останньої спілкуватись та піклуватися про свого сина. Зокрема, з показів свідків вбачається, що позивачу було відоме місце перебування відповідача. Посилання сторони позивача на те, що в 2015 р. відповідач покинула дитину та поїхала в невідомому напрямку, що визначено позивачем як підтвердження її ухилення від виковання своїх батьківських обов'язків та підставою для позбавлення батьківських прав, суд вважає необґрунтованими, оскільки доказів того, що вказане стало причиною погіршення стану здоров'я малолітнього [PERSON] суду не надано. Зокрема, дитина перебуває з батьком, який є також її законним представником, про що відповідачу було відомо. Тобто, відповідачем не було залишено сина в небезпеці, в неналежних умовах проживання чи з невідомими особами. Крім того, у відповідності до ст. 3 Конвенції «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Враховуючи особу відповідача, її характеристики та ставлення останньої до сина, яке проявляється в намаганнях спілкуватись з ним, його забезпечувати, враховуючи необхідність дитини в материнській турботі, враховуючи вік дитини та той факт, що між відповідачем та [PERSON] до 2015 року існував тісний емоційний зв'язок, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде суперечити інтересам дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду стороною позивача не було надано доказів і не зазначено переконливих аргументів у підтвердження того, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає найкращим інтересам малолітнього [PERSON] та є необхідним та єдиним способом вирішення вказаного спірного питання, а відтак, суд не має достатніх підстав для прийняття рішення про позбавлення відповідача батьківських прав. Між тим, судом встановлено, що відповідач не зловживає спиртним напоями та наркотичними засобами, не характеризується негативно, сплачувала аліменти на утримання сина та бажає брати участь в вихованні сина, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, а саме листи, заяви та квитанції. Крім цього враховано, що відповідач перебувала в стані вагітності, що підтверджується відповідною медичною довідкою від 06.09.2016 року, що могло викликати певні труднощі та перешкоди для здатності останньої часто приїздити до свого сина та бачитись з ним. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (п.18 Постанови). Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач бажає приймати участь у житті та вихованні сина, проте не вживає відповідних активних дій для виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до нього, протягом тривалого часу не знайшла можливості зустрітись з ним та безпосередньо поспілкуватись, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відмову на даний час в задоволенні заявлених вимог про позбавлення батьківських прав, та вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання свого малолітнього сина [PERSON] і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків відносно нього.

Outcome: dismissed