Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.05.2015 року позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 14700, 00 Євро, що підтверджується відповідною розпискою. Строк повернення грошових коштів був встановлений до 31.08.2015 року. Також умовами договору було передбачено, що у разі неповернення у встановлений строк грошових коштів відповідач зобов"язується сплатити 13 % річних за користування коштами. Але в установлений строк відповідач грошові кошти не повернув, від спілкування з позивачем ухиляється. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 421534, 04 грн. та проценти у розмірі 65106, 11 грн., а також судові витрати по справі. У судове засідання позивач та його представник не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача та його представника, за наявних у справі матеріалів. Відповідач у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, судом було визнано провести розгляд справи у відсутності представника відповідача, з урахуванням достатності у матеріалах справи доказів про взаємовідносини сторін. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.05.2015 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у борг грошові кошти у загальному розмірі 14700, 00 Євро. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем була написана розписка від 28.05.2015 року. Відповідно до умов складеної розписки строк повернення грошових коштів становив 31.08.2015 року. Крім того, умовами укладеного між сторонами Договору було передбачено, що у разі несвоєчасного повернення чи неповернення відповідачем грошових коштів він сплачує позивачу проценти за користування грошовими коштами у розмірі 13 % річних. Як встановлено при розгляді справи, станом на день звернення до суду відповідач грошові кошти не повернув, будь-яких зустрічей та спілкування з позивачем уникає, тим самим не виконує свої зобов"язання за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Сторонами у зобов"язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України. Як вбачається з розписки, грошові кошти відповідач зобов"язувався повернути у строк до 31.08.2015 року, але до цього часу не повернув. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] добровільно не виконує прийняті на себе зобов′язання за Договором позики, у зазначений строк грошові кошти не повернув, а тому неповернута сума боргу у розмірі 14700, 00 Євро, що за курсом НБУ становить 421534, 04 грн., підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку у повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення процентів, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов′язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов′язання, на вимогу кредитора зобов′язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розписки від 28.05.2015 року у разі несвоєчасного повернення грошових коштів відповідач зобов"язувався повернути борг та сплатити проценти у розмірі 13 % річних за користування коштами. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, 13 % річних за прострочення виконання зобов"язань становлять 65106, 11 грн. за період з 31.08.2015 року по 19.04.2017 року включно. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд вважає, що вказана сума 13 % річних також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 4866, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved