Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на реєстрацію та користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 23.01.1996р., технічного паспорту, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності - [PERSON]. 25 липня 2012 року на прохання відповідачки, яка доводиться їй свахою, [PERSON] було зареєстровано у встановленому законом порядку за адресою належного позивачу праві приватної власності вищевказаного домоволодіння. Але фактично відповідачка - [PERSON] з моменту її реєстрації, жодного дня в ньому не мешкала, а мешкає вона зовсім за іншою адресою та в іншому домоволодінні. Увесь час, з моменту реєстрації, позивачу, як власнику належного на праві власності домоволодіння, доводиться зіткатися з численними труднощами, зокрема під час оформлення субсидії на оплату за житлово-комунальні послуги, вартість яких за останні роки все більш зростає, а при її доході який вона отримує у вигляді пенсії - вкрай важко. Тобто, хоча відповідачка за фактом і не проживала та не проживає до теперішнього часу за адресою проживання позивача, але, починаючи з 25 липня 2012 року до теперішнього часу вона залишається зареєстрованою за адресою, належного позивачу на праві приватної власності вищевказаного домоволодіння. Це і спонукало [PERSON] звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, якою підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила справу слухати у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву, якою проти позову не заперечувала, справу просила слухати у її відсутності. Представник третьої особи - Білокуракинської селищної ради Луганської області у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив справу слухати у його відсутність та не заперечує проти щадоволення позовних вимог [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 23.01.1996р., виданого виконкомом Білокуракинської ради народних депутатів, технічного паспорту, виготовленому та складеному Луганським МБТІ від 18.12.1967р., житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] (а.с.10,11,12). Відповіднодо акту обстеження матеріально- побутових умов сім"ї від 18.01.2017 року [PERSON] прописана разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Однак, відповідачка - [PERSON] з моменту її реєстрації не проживала за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст.321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем доведено той факт, що відповідач взагалі не проживала за адресою [ADDRESS], позовні вимоги в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із ст.. 3 Цього Закону, орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного Державного демографічного реєстру" наразі обов"язки щодо здійснення реєстрації місця проживання покладено на відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Білокуракинської селищної ради Луганської області. Таким чином, зняття з реєстрації особи на підставі зазначеного рішення суду є обов'язком органу, на який покладено обов"язки щодо здійснення реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання - відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Білокуракинської селищної ради Луганської області. Отже, слід відмовити в частині вимог щодо зобов"язання виконачого комітету Білокуракинської селищної ради зняти з реєстрації місця проживання.

Outcome: partial