Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивачки-[PERSON], а [INFO] померла мати позивачки-[PERSON]. Після смерті матері позивачки [PERSON]., відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] На випадок смерті, матір"ю позивачки було залишено заповідальне розпорядження на користь позивачки [PERSON]. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, позивачка є єдиним спадкоємцем до спадкового майна моєї матері. Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті моєї матері, позивачка звернулася до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі нею документів на оформлення спадщини, що залишилася після смерті [PERSON]. Разом з тим державним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв"язку із тим, що її батьком за життя не було оформлено правовстановлючі документи на спадковий будинок та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Позивачка [PERSON]., про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак 05.01.2014 року, до суду подав факсограму про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення позову. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивачки-[PERSON], а [INFO] померла мати позивачки-[PERSON]. Після смерті матері позивачки [PERSON]., відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] На випадок смерті, матір"ю позивачки було залишено заповідальне розпорядження на користь позивачки [PERSON]. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, позивачка є єдиним спадкоємцем до спадкового майна моєї матері. Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті моєї матері, позивачка звернулася до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі нею документів на оформлення спадщини, що залишилася після смерті [PERSON]. Разом з тим державним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв"язку із тим, що її батьком за життя не було оформлено правовстановлючі документи на спадковий будинок та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 02.12.2014 року та довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №786/14 від 09.12.2014 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], будівництвом завершений (рік закінчення будівництва 1959 рік), не є самочинно збудованим, будівля та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування і проживання, такі рахуються за моєю матір"ю [PERSON]., однак за життя нею не було виготовлено правовстановлюючих документів, які передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на сьогоднішній день вимагаються нотаріусом для оформлення моїх спадкових прав. Крім того, згідно Довідки виконкому Пийтерфолівської сільської ради за №02-28/1614 від 26.11.2014 року, вбачається, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] згідно погосподарської книги рахується за [PERSON], яка [INFO] померла (копія Довідки з погосподарської книги додається). Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Outcome: approved