Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за [PERSON] , право особистої приватної власності на наступне майно: диван "Марсель", вартістю 11 000 грн., придбавався його мамою - [PERSON] та був йому подарований в усній формі; комплект меблів в вітальну кімнату, вартістю 10 600 грн., журнальний столик, вартістю 1700 грн.; комод, вартістю 750 грн., Xiaomi Redmi Note 54/64 GB (Rose Gold), вартістю 4290 грн.; комп"ютер в зборі з 2-системами звуку, вартістю 32500 грн.; електроводонагрівач Atlantic EGO VM 100 D400-1-M 1500W, вартістю 1590 грн.; стіл комп"ютерний з поличками, вартістю 1100 грн., шафа - купе 7200 грн.; праска марки Філіпс, кофеварка білого кольору Melitta Enjoy, телевізор плазма Філіпс 32 дюйми з пультом та шнурами, кронштейном на стіну, морозильна камера Privile,; мікрохвильова піч LG, стілець дерев"яний ретро, кольоровий принтер Ex Home 205, загальною вартістю 15450 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини погіршилися після того, як у нього було виявлено онко хворобу та внаслідок якої він став інвалідом II групи. Після цього дружина, разом зі своєю матір"ю не давала можливості зайти в їх квартиру та фактично не має доступу до майна, яке йому належить. У квартирі де вони спільно проживали, знаходиться майно, яке належить йому на праві особистої приватної власності, так як було придбане за його особисті кошти, або було подароване батьками чи друзями. Вказане майно відповідач не бажає віддати мирним способом, що і стало підставою для звернення до суду. Таким майном є: Диван "Марсель", вартістю 11 000 грн.; Комплект меблів в вітальну кімнату, вартістю 10 600 грн., журнальний столик вартістю 1700 грн.; Комод, вартістю 750 грн.; Xiaomi Redmi Note 5 4/64 GB (Rose Gold), вартістю 4290 грн.; Комп"ютер в зборі з 2-системами звуку, вартістю 32500 грн.; Електроводонагрівач Atlantic EGO VM 100 D400-1-M 1500W, вартістю 1590 грн.; Стіл комп"ютерний з поличками, вартістю 1100 грн., шафа - купе 7200 грн.; Праска марки Філіпс; кофеварка білого кольору Melitta Enjoy; телевізор плазма; Філіпс 32 дюйми з пультом та шнурами, кронштейном на стіну; морозильна камера Priviley; мікрохвильова піч LG; стілець дерев"яний ретро; кольоровиі принтер Ex Home 205, загальною вартістю 15450 грн.. [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та поділити речі домашнього вжитку виділивши у власність [PERSON] комплект меблів (модульна система) Стиліус, колір фасаду черешня антична придбана у 2016 році за ціною 10 530 грн., журнальний столик вартістю 1700 грн.; виділити у власність [PERSON] диван "Марсель" вартістю 11000 грн., що був придбаний за кредитним договором №68 від 17.09.2019, електронагрівач Atlantic EGO VM 100 D400-1-M 1500W вартістю 1500 грн.; визнати особистим майном мобільний телефон Xiomi Redmi вартістю 4290,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відносини між ними як подружжям погіршились після того як [PERSON] неодноразово вчиняв насилля, у зв"язку з чим, вона зверталась та повідомляла компетентні органи. Протягом грудня 2019 року [PERSON] з квартири, поки всі були відсутні, без попередження, виносив речі які вважав, що вони його. Звичайно така поведінка її не могла не обурювати. Під час шлюбу з 2011 року до грудня 2019 року ними було нажито спільне майно: Комплект меблів (модульна система) Стиліус, колір фасаду черешня антична придбана у 2016 році за ціною 10 530 грн.; Журнальний столик вартістю 1700 грн.; Диван "Марсель" вартістю 11000 грн, що був придбаний за кредитним договором №68 від 17.09.2019 року; Електронагрівч Atlantic EGO VM 100 D400-1-M 1500W вартістю 1500 грн. Також зазначає, що спільно з [PERSON] було придбано під час шлюбу, а саме 09.01.2019 в інтернет магазині (який вона особисто обрала), телефон Xiomi Redmi вартістю 4290 00 грн., який був їй переданий та усно подарований на день народження та різдвяні свята. 15 жовтня 2020 року відповідачем-позивачем подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 02 жовтня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подачі відзиву на позов, відповіді, заперечень. Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 27 листопада 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач-відповідач позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача-позивача в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, просила задоволити, первісний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони з 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №73. Від шлюбу мають дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №974 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2761. Положеннями ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Із роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.23, п.24 Постанови від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Отже, за загальним правилом, придбане сторонами під час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю, а отже може бути розподілене між ними. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об"єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Судом встановлено, що за період шлюбу з 2011 року по 2019 рік, сторонами набуто: Комплект меблів (модульна система) Стиліус, вартістю 10600,00 грн., журнальний столик, вартістю 1700 грн., електронагрівач Atlantic EGO VM D400-1-M 1500 W, вартістю 1500,00 грн., що підтверджується накладною від 21 грудня 2014 року та товарним чеком від 30 вересня 2014 року. Доказів того, що вказане майно було придбано виключно за кошти позивача-відповідача суду не надано. Сама лише вказівка на те, що всі речі були придбані за кошти [PERSON] не підтверджена жодним доказом. Таким чином, Комплект меблів (модульна система) Стиліус, вартістю 10600,00 грн., журнальний столик, вартістю 1700 грн., електронагрівач Atlantic EGO VM D400-1-M 1500 W, вартістю 1500,00 грн. суд визнає спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що позивач-відповідач [PERSON] не висловив жодних заперечень щодо запропонованого відповідачем-позивачем поділу спільного сумісного майна подружжя, суд вважає підставними вимоги відповідача-позивача та вважає за доцільне виділити у власність [PERSON] - Комплект меблів (модульна система) Стиліус, вартістю 10600,00 грн., журнальний столик, вартістю 1700 грн., а електронагрівач Atlantic EGO VM D400-1-M 1500 W, вартістю 1500,00 грн. - [PERSON] . Щодо дивану "Марсель", вартістю 11000 грн., судом встановлено, що 17 вересня 2019 року [PERSON] було укладено кредитний договір №68, згідно якого придбано Диван "Марсель" за ціною 11000 грн., тобто він був набутий в період шлюбу і позивачем-відповідачем не доведено, що даний диван був подарований йому матір`ю, а тому є його особистою приватною власністю. Таким чином суд визнає його спільною сумісною власністю подружжя та вважає за доцільне виділити його у власність відповідачу-позивачу [PERSON] . Наданий товарний чек від 06 листопада 2019 року на підтвердження придбання дивану матір`ю [PERSON] як подарунок для позивача-відповідача, суд визнає неналежним доказом, так як товарний чек не містить всіх необхідних реквізитів та не підтверджує придбання та дарування дивану «Марсель» з приводу якого існує спір. На підтвердження укладення усного договору між ним та матір`ю не надано допустимих та достатніх доказів. Суд при поділі вказаного дивана не може взяти до уваги твердження позивача-відповідача про те, що вказаний диван є ортопедичний і є йому необхідним по стану здоров`я, так як суду не надано медичної документації, яка б підтверджувала необхідність використання ортопедичного дивану. Також матеріали справи не містять характеристики дивану, які б вказували, що він є ортопедичний та має використовуватися в лікувальних цілях. Щодо телефону Xiomi Redmi, вартістю 4290,00 грн., судом встановлено, що він був придбаний в інтернет-магазині, що підтверджується товарним чеком 000003360 від 09 січня 2019 року [PERSON] . Суд вважає недоведеним факт, що телефон був подарований для відповідача-позивача [PERSON] на день народження та різдвяні свята. Так як день народження відповідача-позивача був 01 листопада, а не в січні. Сама лише вказівка на дарування телефону не підтверджує сам факт здійснення такого подарунку. Враховуючи, що обидві сторони просили суд визнати телефон особистою приватною власністю, суд встановивши, що телефон є спільною сумісною власністю подружжя, вважає за можливе визнати його спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ в рівних частках. Щодо визнання особистою приватною власністю позивача-відповідача: Комп"ютер в зборі з 2-системами звуку, вартістю 32500 грн.; Стіл комп"ютерний з поличками, вартістю 1100 грн., шафа - купе 7200 грн.; Праска марки Філіпс; кофеварка білого кольору Melitta Enjoy; телевізор плазм; Філіпс 32 дюйми з пультом та шнурами, кронштейном на стіну; морозильна камера Priviley; мікрохвильова піч LG; стілець дерев"яний ретро; кольоровиі принтер Ex Home 205, загальною вартістю 15450 грн.. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , 28 квітня 2005 року було придбано Комод за ціною 750 грн., що стверджується накладною №7 від 28 квітня 2005 року, а також Стіл комп"ютерний з поличками за ціною 1100 грн., згідно накладної №3 від 13 червня 2006 року. Відповідач-позивач заперечує щодо визнання вказаного майна особистою приватною власністю [PERSON] , так як він подарував вказані речі ще до шлюбу. Однак, на підтвердження своїх висловлювань відповідач-позивача [PERSON] не надала жодних доказів, тому враховуючи, що комод та стіл комп`ютерний з поличками придбані [PERSON] до шлюбу, суд визнає вказане майно його особистою приватною власністю. Щодо посилання [PERSON] на те, що [PERSON] було подаровано йому товари та речі, а саме: Праска марки Філіпс, кофеварка білого кольору Melitta Enjoy, телевізор плазма Філіпс 32 дюйми з пультом та шнурами, кронштейном на стіну, морозильна камера Priviley, мікрохвильова піч LG, стілець дерев"яний ретро, кольоровий принтер Ex Home 205 та придбано особисто комп`ютер в зборі з двома системами звуку вартістю 32500,00 грн. і це майно є його особистою приватною власністю. Суд зазначає, що звернення позивача з позовом, в частині що стосується даного майна, є передчасним, оскільки доказів того, що порушено право позивача-відповідача з боку [PERSON] не надано. Долучені до матеріалів справи фото суд не визнає належними доказами по справі, адже з даних доказів неможливо ідентифікувати де, коли, ким і за яких обставин вони були зроблені. Щодо направлення на адресу відповідача-позивача вимоги, то слід вказати, що позивачем-відповідачем не надано суду доказів, що остання була отримана [PERSON] . Щодо Акту обстеження житлових умов від 03 листопада 2020 року, суд визнає його недопустимим доказом, так як вказаний акт складено щодо рухомих речей, які могли бути відсутні в квартирі [ADDRESS] , однак з даного акту неможливо встановити яким чином було проведено обстеження, яка мета даного обстеження, хто і за яких умов встановлював дані викладені в акті та що, після його складання речі не були наявні в картирі. Інших доказів на підтвердження невизнання, оспорення чи порушення прав позивача- відповідача по даному майну до суду не надано. Зважаючи на викладене, з урахування зустрічних позовних вимог, доведеним обсягом спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу судом визнається: Комплект меблів (модульна система) Стиліус, вартістю 10530,00 грн., журнальний столик, вартістю 1700 грн., диван "Марсель", вартістю 11000 грн., електронагрівач Atlantic EGO VM D400-1-M 1500 W, вартістю 1500,00 грн., телефон Xiomi Redmi, вартістю 4290,00 грн.. За вказаних обставин, суд вважає за можливе виділити у власність [PERSON] - комплект меблів (модульна система) Стиліус, вартістю 10530,00 грн., журнальний столик, вартістю 1700,00 грн., у власність [PERSON] виділити - диван "Марсель", вартістю 11000,00 грн. грн., електронагрівач Atlantic EGO VM D400-1-M 1500 W, вартістю 1500,00 грн. та виділити [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці телефону Xiomi Redmi, вартістю 4290,00 грн.. Визнати особистою приватною власністю [PERSON] комод, вартістю 750,00 грн., стіл комп`ютерний з поличками, вартістю 1100 грн. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, дійшов висновку, що первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позивач-відповідач звільнений від сплати судового збору витрати понесені відповідачем-позивачем не підлягають до стягнення з нього. На підставі викладеного,

Outcome: partial