Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу посилаючись на такі обставини. 16 серпня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від нього позику у сумі 2100 доларів США строком до 16.02.2014 року. У випадку прострочки платежу до зазначеного строку, відповідач зобов,язався виплачувати йому 10% від суми боргу щомісячно, строком до 16 вересня 2014 року. На випадок несплати боргу у встановлений договором позики строк, відповідач зобов,язався передати йому право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надав йому розписку. Оскільки до теперішнього часу відповідач борг не повернув, позивач просить стягнути на його користь з відповідача 78812 гривень, з яких: суму боргу у розмірі 51450 грн., проценти у сумі 17362 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн..Моральну шкоду обгрунтував тим,що він є інвалідом другої групи в зв"язку з хворобою серця ,переніс тяжку операцію на серці в зв"язку з чим йому не можна хвилюватися. Але він продовжує переживати кожен день з приводу того,що відповідач не повертає йому гроші,яких він особливо потребує в цей час,коли такі великі ціни на ліки. Позивач заявою від 24.03.2016 року збільшив позовні вимоги (а.с.83),остаточно просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 2100 доларів США, що еквівалентно 51450 гривень, проценти за період часу з березня 2014 року по грудень 2015 року в розмірі 79918,90 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги ,надав пояснення аналогічні по суті позову. Відповідач ,його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Так, відповідач пояснив,що дійсно між ним та позивачем 16.08.2013 року був укладений договір позики .В розписці зазначено,що він взяв в борг у позивача 2100 доларів США. Але ,насправді він взяв в борг у позивача 1500 доларів США,тому він визнає борг в розмірі 1500 доларів США та проценти в сумі 900 доларів. Відповідач пояснив,що він писав розписку під диктування позивача,тому там вказана сума 2100 доларів США. Крім того він висилав позивачу з Російської Федерації в рахунок погашення боргу 25000 російських рублів ,але підтвердження цього у нього немає,тим більше,що він робив переказ з чужої картки. Позивач в судовому засіданні не оспорював той факт,що відповідач переслав йому з Російської Федерації близько 25000 російських рублів ,але це були грошові кошти не в рахунок оплати боргу, а в рахунок оплати меблів, які купив у нього відповідач,а саме:кухонного гарнітура та залізних дверей. Відповідач в судовому засіданні підтвердив,що дійсно він купував меблі у позивача,але розрахувався за них окремо. Свідок [PERSON],дружина відповідача в судовому засіданні пояснила,що дійсно між її чоловіком та позивачем було 16.08.2013 року укладено договір позики. Гроші передавались при ній.Позивач передав її чоловіку 1500 доларів США.Вона підписала розписку ,де зазначила,що згодна з умовами даної угоди. Вона не питала у чоловіка,чому в розписці зазначено суму боргу в розмірі 2100 доларів США .Їй також відомо,що чоловік в рахунок погашення боргу перерахував позивачу 25000 російських рублів. Суд,заслухавши сторони, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговий документ має підтверджувати дві обставини: по-перше, факт отримання боржником грошей або речей, рід та якість; по-друге, точно визначений строк повернення грошей або речей, а у разі його відсутності - момент пред'явлення вимоги. Обов'язковими реквізитами боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника), а факультативними - дата, місце видачі, вказівка свідків тощо. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику у сумі 2100 доларів США строком до 16.02.2014 року. У випадку прострочки платежу до зазначеного строку, відповідач зобов,язався виплачувати позивачу 10% від суми боргу щомісячно, строком до 16 вересня 2014 року( розписка-а.с.49). Відповідно довідки про курс амеріканського долару до української гривні (а.с.84)- 1 долар США складає 26,102 гривні . Інших довідок сторонами надано не було ,тому суд вважає можливим застосовувати курс ,зазначений в довідці. Таким чином , 2100 доларів США складає 55860 грн. Проценти по даному договору позики за період з березня 2014 року по вересень 2014 року складають 39102 грн.(5586 Х 7 місяців ) До теперішнього часу борг не повернуто. Ці обставини не заперечувались відповідачем. Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі , що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості , ніж встановлено договором . Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі , рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того , що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості , ніж встановлено договором . Це положення не застосовується до випадків , коли договір був укладений під впливом обману , насильства , зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини Відповідач не заперечував , що він не звертався до суду з позовом про визнання договору позики недійсним , не надавав суду доказів укладення договору під впливом обману , насильства , зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини . Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх доводів і не вказав на підстави звільнення від доказування у відповідності до ст. 61 ЦПК України , тому суд не приймає доводи відповідача і його представника про одержання відповідачем коштів від позивача не в повному обсязі . Крім того,суд не бере до уваги пояснення відповідача про те,що він в рахунок оплати боргу повернув позивачу 25000 російських рублів оскільки доказів цього також не надано. Виходячи,з вищезазначених положень закону , рішення суду не може грунтуватися на показаннях свідка, а тому суд не бере їх до уваги. Таким чином , позовні вимоги в частині стягнення боргу є обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 35415,76 грн.,суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України ,висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України,має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норма права. В правових позиціях Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15 зазначено наступне. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник,який прострочив виконання грошового зобов"язання,на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1881 року „Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін)-це показник ,що характеризує дінамику загального рівня цін на товари та послуги,які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції ,що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України,тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця україни-гривня,а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов"язання, визначеного у гривнях. Таким чином, з урахуванням положень закону та зазначених правових позицій Верховного Суду України ,суд приходить висновку,що оскільки предметом договору позики, укладеного між сторонами є сума боргу в іноземній валюті, то вимога про стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягає . Щодо відшкодування моральної шкоди суд прийшов до наступного. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодувається особою ,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків .встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами,внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що позивач є інвалідом другої групи у зв,язку з хворобою сердця пожиттєво (а.с.), переніс важку операцію на сердці і потребує постійного обстеження та лікування ( виписка з медичної карти -а.с.50,епікриз-а.с.51,виписка з історії хвороби-а.с.52). Таким чином,суд приходить до висновку ,що дійсно позивач є тяжко хворим,потребує грошових коштів на лікування ,а тому діями відповідача ,які полягають у неповерненні позивачу грошових коштів , дійсно спричинено моральну шкоду . Суд вважає необхідним, з урахуванням принципу розумності і справедливості стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн.моральної шкоди. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial