Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] року помер батько позивача- [PERSON], а [INFO] року померла мати позивача-[PERSON] На випадок своєї смерті мати позивача [PERSON], залишила заповідальне розпорядження на користь позивача [PERSON] Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина, що складалася із житлового будинку, розташованого [ADDRESS] Спадкоємцями за законом до спадкового майна є також рідні діти спадкодавця-відповідачі по справі, які спадщину не прийняли і не претендують на таку та не заперечують про успадкування мною в цілому спадкового майна. [PERSON] в порядку та на умовах визначених ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину після смерті батьків прийнято. В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавців, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Разом з тим нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв"язку із тим, що спадкодавцем за життя не було оформлено правовстановлюючі документи на спадковий будинок та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Позивач [PERSON], про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не з"явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Одночасно, в звязку зі смертю відповідача по справі [PERSON], [INFO], що [INFO] року помер, подав суду належним чином засвідчені письмові заяви від [PERSON], [INFO], та від [PERSON], [INFO], які свідчать про те, що в даних спірних правовідносинах немає правонаступництва, отже залучення правонаступників даної сторони спору, як і зупинення провадження, в даному випадку є недоцільним. Відповідачка [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена належним чином своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення позову. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом, і в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що в даному конкретному спорі не є необхідним залучення правонаступників після смерті відповідача [PERSON], [INFO] і відсутні підстави, визначені у ст.ст.201, 205 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер батько позивача- [PERSON], а [INFO] року померла мати позивача-[PERSON] На випадок своєї смерті мати позивача, залишила заповідальне розпорядження на користь позивача [PERSON] Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку, розташованого [ADDRESS] Спадкоємцями до спадкового майна, після смерті батька, є також рідні діти спадкодавця-відповідачі по справі, які спадщину не прийняли і не претендували на таку. [PERSON], [INFO], [INFO] року помер, а [PERSON] не заперечує про успадкування позивачем в цілому спадкового майна, про що свідчить її заява про визнання позову. Постійне проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджено відповідною довідкою за №02-38/583 від 22.04.2015 року виконкому Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району, отже він вважається таким, що у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняв. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Разом з тим нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв"язку із тим, що спадкодавцем за життя не було оформлено правовстановлюючі документи на спадковий будинок та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 24.04.2015 року та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №322/15 від 24.04.2015 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в с. Пийтерфолво по [ADDRESS] Виноградівського району, будівництвом завершений (рік закінчення будівництва 1971 рік), не є самочинно збудованим, будівля та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування і проживання, такі рахуються за заповідачем матірю позивача, однак за життя нею не було виготовлено правовстановлюючих документів, які передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на сьогоднішній день вимагаються нотаріусом для оформлення моїх спадкових прав. Крім того, згідно Довідки виконкому Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району за №02-38/569 від 20.04.2015 року, вбачається, що житловий будинок, який розташований в с. Пийтерфолво по [ADDRESS] Виноградівського району, згідно погосподарської книги №6, особовий рахунок [NUMBER], рахується за матір»ю позивача (копія Довідки з погосподарської книги додається). Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З аналізу положень Конституції Українита Цивільного кодексу Українивбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). З усього вище наведеного слідує, що право власності позивача на спадковий житловий будинок, доведено, а відтак, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved