Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

31 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в якому просить захистити права споживача, шляхом зобов'язання відповідача сплатити їй 4000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] підписала заяву позичальника без номера від25.02.2008 року. На думку позивача, заява позичальника, умови надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, яку сторона відповідача вважає «кредитним договором», є нікчемним, згідно вимог чинного законодавства. В силу ст. 1055 ЦК України , кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір , укладений з недодержанням письмової форми , є нікчемним. Одним із видів правочинів є кредитний договір. Кредитний договір існує відповідно до вимог ст. 638 ЦК України. , а саме : договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору : договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Однією з істотних умов укладання кредитного договору , яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звернути увагу , є сплата процентів на грошову суму , отриману в кредит. Проценти , сплачені позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою користування грошовими коштами , а не неустойкоюЮ яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов"язаннь, а також однією з форм цивільно-правової відповідальності. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, представник надав клопотання про розгляд справи за їх відсутності та пояснення, де позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник позивача доповнив, що згідно ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" в редакції , що діяла на момент "спірних правовідносин", договір , якщо інше не передбачено законом, повинен містити: розмір фінансового активу , зазначений у грошовому виразі , строки його внесення та умови взаєморозрахунків ; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору ; права та обов"язки сторін , відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін. Оскільки сторони вналежній формі не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору , то договір відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України , є нікчемним. Посилення представника відповідача на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14.11.2011р. та від 14.04.2011р. є безпідставним . В рішенні від 14.04.2011р. судом встановлено , що угода відповідачем не оспорювалася та у порядку , передбаченому ЦК, не дійсною не визнавалася. Суд виходив із презумпції правомірності правочину і можливості стороною оскаржити цей правочин , що і робить позивач . Також , зазначає . що посилення представника відповідача на ст. 257 ЦК , вважаючи , що позивач пропустила строк звернення до суду, є безпідставним , і представник позивача вважає , що до даних правовідносит слід застосувати положення ст. 264 ЦК, так як рішення Зарічного районного суду м. Суми перериває позовну давність. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що [PERSON] звернулась до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з бажанням отримати кредит. Після вивчення пакету документів, які були надані нею до банку, а саме: копії паспорту, копії ІПН, довідки про доходи, банком було прийнято рішення про надання [PERSON] кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту. Як слідство між «ПриватБанком» та [PERSON] було укладено кредитний договір від 25.02.2008 року. Своїм особистим підписом позивач ствердила, що заява разом із запропонованими «ПриватБанком» Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, з якими вона ознайомилась і погодилась, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Даний факт підтверджується підписом позивача в даній заяві, де чітко зазначено «Я згодний з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг». При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Текст Умови та правил надання банківських послуг не підписується сторонами. Зазначені умови є уніфікованим документом, до якого клієнти приєднуються. Дані Умови є частиною кредитного договору (він же договір про надання банківських послуг) і вони доступні до необмеженого кола осіб. Умови розміщено на сайті банку www.privatbank.ua. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному і сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», є публічною офертою, що містить істотні умови та правила надання послуг банком. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав [PERSON] кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії. Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами ЦК України та умовами укладеного ними договору. Після укладення зазначеного вище договору позивач отримала платіжну картку [NUMBER] та почала нею користуватися. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2011 р., по справі № 2- 1182/2011 р., позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі та стягнуто борг у розмірі 12 787,77 грн.. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2015 р., по справі № 591/723/15-ц, позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про досягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування карткового рахунку задоволено в повному обсязі та стягнуто борг у розмірі 16 729,31 грн.. Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини-(частина друга статті 223 ЦПК України). Факт укладення між сторонами договору та обізнаність [PERSON] про умови та правила користування кредитними коштами банку підтверджується судовими рішеннями Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2011 р. та 15.06.2015 р., які набрали законної сили та за якими відкриті виконавчі провадження з їх примусового виконання. Оскільки рішеннями суду, які набрали законної сили, задоволені вимоги кредитора до боржника, правових підстав для повернення коштів за нікчемним правочином, як вважає останній, немає. Також, підлягає врахуванню і та обставина, що у відповідності з п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мала право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, але цим правом не скористалась. Погодившись з умовами оспорюваного договору, позивачка отримала кредитні кошти та виконувала зобов'язання за кредитним договором, сплачуючи передбачені договором платежі, що також свідчить про її згоду з умовами кредитного договору. Крім того, статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Також, ч. З ст. 267 ЦК України наголошує на тому, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Outcome: dismissed