Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 30 грудня 2015 року він у філії ПАТ "Ощадбанк", яка розташована за адресую: Харківська область, Харківський район, с.Високий, вул.1-го травня, 1, провадив оплату за використані послуги з газопостачання у розмірі 1620 грн. Після проведення цього платежу касиром [PERSON] йому була видана квитанція по оплаті "Комісії з платежу" у розмірі 3 грн. На його звернення за роз"ясненнями щодо призначення цього платежу касир та керівник філії відповіли відмовою. Вважає, що цими діями відповідача були порушені його права, як споживача, на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію. Тому просив визнати дії відповідача по ненаданню йому такої інформації неправомірними зобов"язати відповідача надати йому доступну і достовірну інформацію про оплачену послугу та стягнути моральну шкоду у розмірі 1 грн. Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Частиною 1 статті 15 зазначеного Закону встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, обєм тощо), умови використання; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Інформація про послуги, пов'язані з концертною, гастрольно-концертною, конкурсною, фестивальною діяльністю, повинна містити дані про використання чи невикористання виконавцями музичних творів фонограм власного вокального, інструментального, вокально-інструментального виконання музичного твору з музичним супроводом або без нього чи фонограм музичного супроводу до власного вокального, інструментального, вокально-інструментального виконання музичного твору. Стосовно продукції, яка підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація про її сертифікацію. Стосовно продукції, яка за певних умов може бути небезпечною для життя, здоров'я споживача та його майна, навколишнього природного середовища, виробник (виконавець, продавець) зобов'язаний довести до відома споживача інформацію про таку продукцію і можливі наслідки її споживання (використання). Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію. Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови. Згідно з вимогами ч.ч.2, 3 ст.15 вищевказаного Закону інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Статтею 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3) перелік послуг, що надаються банком; 4) ціну банківських послуг; 5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків. Судом встановлено, що позивач 30 грудня 2015 року звернувся до відповідача за отриманням банківської послуги - проведення розрахунків за послуги з газопостачання. Окрім зазначених розрахунків, відповідачем була проведена банківська операція - комісія з платежу, загальною вартістю три гривні, про що позивачеві була видана відповідна квитанція №417/41702 від 30.12.2015 року (а.с.1 зворот). У відповідності з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачеві була надана повна, доступна та достовірна інформація про зазначену банківську операцію та про її ціну. Крім того, суд виходить з того, що позивач, як споживач банківських послуг, не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Таким чином, аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в частині визнання дій відповідача по ненаданню позивачеві інформації щодо наданої банківської послуги є неправомірним та необхідно зобов"язати відповідача надати позивачеві доступну та достовірну інформацію про надану банківську послугу. Що ж стосується вимог позивача про відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Частиною 7 статті 15 ЗУ "Про захист прав споживачів" встановлено, що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором. У той же час, згідно з вимогами ст.23 Цивільного кодексу України та роз"ясненнями, наданими Верховним Судом України у пункті 3 постанови №4 від 31.03.1995 року (з наступними доповненнями та змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичнихстраждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 22 Цивільного Кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права \реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене \упущена вигода). Таким чином, моральна шкода не відноситься до збитків у розумінні ЗУ "Про захист прав споживачів", а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від оплати судового збору, судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп. (1378 грн. х 0,4) підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст.22, 23 ЦК України, ЗУ "Про захист прав споживачів", ЗУ "Про банки і банківськи послуги",

Outcome: partial