Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

у серпні 2018 позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд ухвалити рішення, яким припинити право власності спільної часткової власності шляхом поділу в натурі будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно до часток належних кожному із співвласників, виділивши йому ? частину жилого будину літ. "А", що складається з жилої кімнати 1-2 площею 18,6 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 12,5 кв.м., кухні 1-1 площею 8,0 кв.м. з господарчою будівлею з мансардою літ. "К" площею 103,6 кв.м та ? частину земельної ділянку площею 0,05 га, яка була мною приватизована та визначена рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 16.11.1999; виділити [PERSON] ? частину жилого будинку літ. "А", що складається з жилої кімнати 2-5 площею 16,8 кв.м., кухні 2-4 площею 9,2 кв.м., коридора 2-1 площею 3,1 кв.м., коридора 2-3 площею 4,7 кв.м., кладової 2-3 площею 5,9 кв.м. та ? частину земельної ділянки площею 0,05 га. Посилаючись на ті підстави, що у добровільному порядку виділити майно не є можливим, вони є співвласниками спірного будинку та земельної ділянки. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, із заявами до суду не зверталася. Представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у м. Києві у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи Департамент земельних ресурсів виконавчого органу КМР у судове засідання не з'явився, скерував до суду клопотання про розгляд справи без його участі, при вирішення спору покладався на розсуд суду. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10.10.1977, позивач є власником ? частини жилого будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель (а.с. 20-23). Інша ? частини зазначеного будинку належить відповідачу. Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 16.11.1999 визначено порядок користування земельною ділянкою площею 1680 кв.м. (а.с. 6-10). На підставі рішення Київської міської ради від 15.04.2004 за №185-1/1395 земельна ділянка визначена судом приватизована на що видано державний акт про право власності (а.с. 24). Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, з моменту набуття позивачами та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові №7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених ст.ст. 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. В ході розгляду справи судом з'ясовано, що співвласник [PERSON] не проживає у своїй частині будинку, засобів зв'язку із нею не має. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03.04.2013, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин суд, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved