Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 23 лютого 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №ROНРGК00000132. Відповідно до п.7.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25200,00 доларів США строком до 22.02.2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 23.02.2007 року уклали договір іпотеки №ROНРGК00000132. Внаслідок невиконання умов кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення предмет іпотеки та 28.01.2013 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 43,90, житловою - 16,10кв.м., яка розташована за адресою м. Рівне, вул.. віденська, 44, кв.43. Позивач просить виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, за мотивів викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що відповідно до прикінцевих положень Закону України " Про іпотеку" вказано, що у відповідності до ст. 109 ЖК України відповідачі можуть звернутись у відповідні органи державної влади для отримання житла, однак це право вони не використовують . Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і в обгрунтування своєї позиції пояснив, що відповідачі мають єдине житло, яке вони придбали по кредитному договорі з ПАТ КБ " Приватбанк". Кредит вони отримували в доларах США на купівлю квартири [ADDRESS]. Іншого житла у сім"ї [PERSON] немає. У даній квартирі проживає сім"я [PERSON] разом з малолітньою дитиною. Також вказує, що з 07.06.2014 року набрав чинності ЗУ " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забеспечення в іноземній валюті ", що унеможливлює процедуру примусового стягнення житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст. 5 ЗУ " Про іпотеку", в тому числі і порядок виселення. Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 23 лютого 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №ROНРGК00000132. Відповідно до п.7.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25200,00 доларів США строком до 22.02.2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 23.02.2007 року уклали договір іпотеки №ROНРGК00000132. Згідно з п.33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 43,90 км.м., житловою площею 16.10 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS], яка розташована за адресою [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 43,90 кв.м., житловою - 16,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк". Після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру, на адресу відповідача позивачем 19.03.2014р вих№30.1.0.0/2-055 направлялася письмова вимога про виселення, проте відповідач добровільно помешкання не звільнив (а.с. 14). У ч. 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Порядок виселення мешканців з будинку, який є предметом іпотеки передбачений ч.2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення осіб, що мешкають у житловому будинку, який є предметом іпотеки, встановлений і ч. 3ст.109 ЖК України, а саме, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення виселяються без надання іншого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що вимоги зазначені у ч. 3ст.109 ЖК України та частинах 2 та 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» позивачем виконані. Разом з тим, відповідно до вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Квартира за адресою : [ADDRESS] є місцем постійного проживання відповідачів, загальна площа якої складає 43,90 кв.м., житлова - 16,10 кв.м., даних про наявність у відповідачів іншого нерухомого житлового майна позивач не надав. Слід зазначити, що на правовідносини між сторонами з приводу виселення з спірної квартири, поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а відтак, в період дії зазначеного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки в період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, суд визначає відсутність передбачених законом підстав для усунення перешкод у здійсненні стягнення на іпотечне майно шляхом примусового виселення мешканців з квартири без надання іншого житла. Таким чином, станом на 20 жовтня 2014 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" в особі Рівненської філії про виселення відповідачів, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed