Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.02.2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах перебував у трудових відносинах з 5.11.1993 року по 28.10.2009 року, працював прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25.12.2012 року, йому встановлене професійне захворювання: пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом II ст. у фазі затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. Крім того, встановлені супутні діагнози: ІБС (дифузний та постінфарктний кардіосклероз, стенокардія напруження, 11 ф.кл.), гіпертонічна хвороба III ст., СН СН II А ст. Хронічний гастрит у стадії ремісії. Хронічна вертеброгенна люмбалгія. 1 1.02.2013 року він був оглянутий на МСЕК, вперше за професійним захворюванням, та йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 28.01.2013 року по 1.03.2015 року, що підтверджується довідкою МСЕК. За висновком про умови та характер праці йому протипоказана важка фізична праця, робота у підземних умовах, психоемоційні навантаження. Не зважаючи на лікування, хвороба продовжує прогресувати. Згідно довідки МСЕК №419281 від 06.11.2014 року, коли він був оглянутий повторно, було встановлений ступінь втрати професійної працездатності вже в розмірі 40% безстроково, третя група інвалідності. За висновком про умови та характер праці мені протипоказана важка фізична праця у підземних умовах. психоемоційне навантаження. Постановою ВВД ФССвНВнВтПЗ України в м. Красноармійську були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації втраченого заробітку. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному. Майже 23 роки він працював в умовах впливу шкідливих факторів, і як наслідок - підірвано його здоров'я. Увесь цей час він перебував у трудових відносинах з відповідачем, постійно працював в підземних умовах. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань виявились дані клінічного обстеження, інформація про умови праці, згідно якої він тривалий час працював в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактора пил. До лікувальних установ він став звертатись у 2007 році, скаржився на кашель, втому, задишку, болі в області серця. Протягом 2007-2009 року дуже часто хворів. У 2009 році визнано інвалідом третьої групи, за загальним захворюванням. Проте стан здоров'я став тільки погіршуватись. Був змушений звільнитись з роботи. Вимушений постійно звертатись до лікувальних установ для надання медичної допомоги та проходження стаціонарного лікування. У результаті захворювання у нього став постійним сухий кашель з тяжко відділяємим харкотинням, задуха при помірному фізичному навантаженні, біль за грудиною, підвищення АТ, загальна слабкість. При фізичному навантаженні я відчуваю біль в поперековому відділі хребта. У зв'язку з хворобою утруднено подих, при ходьбі відчуває задишку навіть при незначному фізичному навантаженні. Також позначаються на його здоров'ї погодні умови. Він постійно проходить курс лікування для того, щоб якимось чином підтримати свій стан здоров'я. У цей час йому не під силу ніякі навантаження. Усе це викликає моральні страждання. У теперішній час він дуже хвора людина, практично не може обходитися без ліків. Вимушений постійно звертатися за допомогою до лікарів, проходити лікування в умовах стаціонару, але його стан здоров'я не поліпшується, а напроти з кожним роком він відчуває себе все гірше, про що свідчить збільшення проценту втрати працездатності за висновком МСЕК з 25% до 40%, та перебування у лікарні протягом 2009-2014 років. Він отримує пенсію, щомісячні платежі на відшкодування шкоди, проте значна частина його доходів спрямована на підтримання його стану здоров'я. Вартість лікування під час стаціонарного лікування відшкодовується Фондом, проте йому потрібно приймати ліки і поза перебуванням у лікарні. Коли він працював на підприємстві, його праця була дуже важка, але він міг заробляти гроші, яких йому вистачало для життя та для забезпечення своєї родини на належному рівні. Після встановлення стійкої втрати працездатності, Фонд виплачує щомісячну допомогу, розмір якої значно менше того заробітку, який він отримував до хвороби. Але він хотів би сам заробляти гроші, а не отримувати 40% від заробітної плати, яку виплачує у теперішній час Фонд. Часті недомагання вплинули на його характер, що, в свою чергу, впливає на відносини у родині. Постійна необхідність покращувати своє почуття ліками додає неприємних відчуттів. До того ж лікування забирає у нього час, який би він міг приділяти своїй родині. Через теперішнє становище порушені його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Розмір моральної шкоди, завданої йому відповідачем, позивач оцінює в 66000 грн. В судове засідання позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське», представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі ПАТ «ШУ «Покровське» перебував у трудових відносинах перебував у трудових відносинах з 5.11.1993 року по 28.10.2009 року, працював прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті (а.с. 7-10). Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25.12.2012 року, йому встановлене професійне захворювання: пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом II ст. у фазі затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. Крім того, встановлені супутні діагнози: ІБС (дифузний та постінфарктний кардіосклероз, стенокардія напруження, 11 ф.кл.), гіпертонічна хвороба III ст., СН СН II А ст. Хронічний гастрит у стадії ремісії. Хронічна вертеброгенна люмбалгія (а.с. 11-13). 1 1.02.2013 року він був оглянутий на МСЕК, вперше за професійним захворюванням, та йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 28.01.2013 року по 1.03.2015 року, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с. 14). За висновком про умови та характер праці йому протипоказана важка фізична праця, робота у підземних умовах, психоемоційні навантаження. Не зважаючи на лікування, хвороба продовжувала прогресувати. Згідно довідки МСЕК №419281 від 06.11.2014 року, коли позивач був оглянутий повторно, було встановлений ступінь втрати професійної працездатності вже в розмірі 40% безстроково, третя група інвалідності (а.с.15). За висновком про умови та характер праці мені протипоказана важка фізична праця у підземних умовах. психоемоційне навантаження. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 11.02.2013 року позивачу вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, згодом стан його здоров»я погіршився та висновком МСЕК від 06.11.2014 року йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності безстроково (а.с. 14-15). В зв»язку з цим 18.02.2015 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв"язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно першому висновку МСЕК 25%, а згодом - 40% працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, визнаний інвалідом 3 групи безстроково. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Позивач вимушений постійно проходити тривалі курси лікування. Вищезазначене законодавство, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров"я позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з професійним захворюванням втрачена згідно першому висновку МСЕК 25%, а згодом - 40% працездатності в зв»язку з професійним захворюванням, визнаний інвалідом 3 групи безстроково. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial