Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що він проживав однією сім′єю зі своєю матір'ю [PERSON], її чоловіком [PERSON] та їх спільною дитиною [PERSON], який є його неповнорідним братом, з 12.01.1982 року по 26.10.2007 року. 11.12.1981 року між його матір'ю [PERSON] та відповідачем був зареєстрований шлюб, у період якого народився [PERSON] Після реєстрації шлюбу їх сім'я у складі його матері [PERSON], її чоловіка [PERSON], його брата [PERSON] та позивача проживала спільно у [ADDRESS]. Згодом сім'я переїхала на нове місце проживання у двокімнатну кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS], де фактично і проживали до літа 2001 року. 07.06.1988 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було формально розірвано, після чого між його матір'ю та відповідачем подружні стосунки не припинялися і їх сім'я у складі матері [PERSON], її чоловіка [PERSON], брата [PERSON] та позивача, продовжувала проживати спільно у [ADDRESS] до вселення їх сім'ї у 2001 році у новозбудовану квартиру [ADDRESS]. Вони, як сім'я, у період з 07.06.1988 року продовжували проживати спільно, були пов'язаними веденням спільного господарства, спільним побутом, бюджетом та мали взаємні права та обов'язки, що притаманні членам сім'ї. У 2000 році [PERSON] та [PERSON] було прийнято рішення повторно зареєструвати їх фактично існуючі подружні стосунки, що не переривалися з дати формального розірвання шлюбу 07.06.1988 р. А тому 16.12.2000 р. було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] При реєстрації вказаного шлюбу його матір'ю прізвище "[PERSON]" було змінено на "[PERSON]". У період з 27.08.1991 р. по 01.08.2000 р. позивач разом з [PERSON] був прописаний у однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], де також разом з ними за вказаною адресою у період з 22.09.1992 р. по 29.12.1998 р. був прописаний його брат [PERSON] Фактично у вказаний вище період він з матір'ю та братом у квартирі [ADDRESS] не проживали, оскільки проживали однією сім'єю разом з [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вищевказана квартира [ADDRESS] його матір'ю та за його згодою у 1992 році була одноосібно набута у власність у встановленому законодавством порядку шляхом викупу із державного житлового фонду за відповідним договором. Крім того, зазначена вище однокімнатна квартира в 2000 році була продана [PERSON], за згодою позивача, з укладенням нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Грошові кошти, що були отримані від продажу квартири [PERSON], за його згодою, були передані [PERSON] для подальшого інвестування за відповідним договором у побудову трикімнатної квартири, загальною площею 90,80 кв. м., за адресою: [ADDRESS]. Позивач, надавши згоду матері на одноосібне набуття нею права власності (шляхом викупу) на квартиру [ADDRESS], тим самим позбавив себе можливості брати участь у приватизації вказаної квартири, згідно положень Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що фактично завдало шкоди його майновим правам та інтересам. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] з його матір'ю [PERSON], її чоловіком [PERSON] та братом [PERSON] у період з 12.01.1982 року до 26.10.2007 року; визнати трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 90,80 кв.м. спільною власністю (спільним майном) [PERSON] та позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON], допитаний судом і як свідок, та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки він є необґрунтованим та безпідставним, а також розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, подали до суду заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи та його представника, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. 11.12.1981 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014099492 від 01.07.2014 року. Згідно з Довідкою Житлової ремонтно-експлуатаційної організації №413 від 28.08.2013 року за №1073 [PERSON] з 12.01.1982 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в складі своєї сім'ї, що складалася з матері [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вказані особи виписані 20.11.1986 року. За даними Довідки ЖБК "ЛОКОМОТИВ-2" від 28.10.2015 р. № 75 в квартирі [ADDRESS] була прописана сім'я, що складалася з 4-х осіб, у складі [PERSON], його матері [PERSON] (прописані з 27.11.1986 р., виписані 15.08.1991 р.), батька-вітчима [PERSON] та брата [PERSON] (прописані 27.11.1986 р., виписані 18.08.2000 р.). 07.06.1988 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014099492 від 01.07.2014 року. Відповідно до Свідоцтва про одруження від 16.12.2000 року, виданою Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 565). Згідно з Довідкою Центру комунального сервісу №94 від 27.11.2015 року №214 в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована сім'я у складі [PERSON], його матері [PERSON] (зареєстровані з 27.08.1991 р. по 01.08.2000 р.), та брата [PERSON] (зареєстрований з 22.09.1992 р. по 29.12.1998 р.). У своїх позовних вимогах позивач [PERSON] вказує про те, що 11.12.1981 року між матір'ю позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, у період якого народився [PERSON] Після реєстрації у 1981 році шлюбу їх сім'я у складі матері [PERSON], її чоловіка [PERSON], брата [PERSON] та позивача проживала спільно у [ADDRESS]. Згодом сім'я переїхала на нове місце проживання у двокімнатну кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS]. 07.06.1988 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу між матір'ю позивача та відповідачем подружні стосунки між ними не припинялися і їх сім'я у складі матері [PERSON], її чоловіка [PERSON], брата [PERSON] та його продовжувала проживати спільно у [ADDRESS] до 2001 року. У 1994 році позивач поступив у військове училище, перші два роки він проживав у казармах. У період з 27.08.1991 р. по 01.08.2000 р. позивач разом з [PERSON] був прописаний в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], де також разом з ними за вказаною адресою у період з 22.09.1992 р. по 29.12.1998 р. був прописаний його брат [PERSON] Фактично у вказаний вище період він з матір'ю та братом у квартирі [ADDRESS] не проживали, оскільки проживали однією сім'єю разом з [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вищевказана квартира [ADDRESS] його матір'ю та за його згодою, у 1992 році була одноосібно набута у власність у встановленому законодавством порядку шляхом викупу із державного житлового фонду за відповідним договором. У 1999 році сім'я позивача прийняла рішення продати дві квартири (в тому числі [ADDRESS]) і купити одну велику квартиру через банк «Аркада». Договір з Банком був укладений відповідачем, який інвестував у побудову трикімнатної квартири, загальною площею 90,80 кв. м., за адресою: [ADDRESS] грошові кошти від продажу двох квартир. У 2000 році [PERSON] та [PERSON] було прийнято рішення повторно зареєструвати подружні стосунки, що не переривалися з дати формального розірвання шлюбу 07.06.1988 р. 16.12.2000 р. був зареєстрований шлюб [PERSON] та [PERSON] При реєстрації вказаного шлюбу матір'ю позивача прізвище "[PERSON]" було змінено на "[PERSON]". Після закінчення будівництва вся сім'я в'їхала до квартири [ADDRESS]. [INFO] матір позивача [PERSON] померла. У 2007 році позивач зареєстрував шлюб та виїхав з вищевказаної квартири. Весь цей час він приймав участь в формуванні бюджету сім'ї та ніс відповідні обов'язки, а тому враховуючи вищевикладене та Закон України «Про власність», який діяв на момент виникнення правовідносин, вважає квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю його сім'ї. Допитані в судовому засіданні свідки позивача пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною [PERSON] В 2007 році вона познайомилася з позивачем, з того ж часу знайома і з його сім'єю. Стосунки між ними всіма були гарними до того часу, як почали ділити спадщину. В 2007 році [PERSON] проживав в [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою по дачі, добре знайома з усіма сторонами по справі, завжди вважала, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Вони всі разом приїжджали на дачу для святкування свят. Вона не знала, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] колись розривався. Але пізніше дізналася, що шлюб був розірваний для того, щоб [PERSON] змогла стати на квартирний облік за місцем роботи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом по дачі, добре знайомий з [PERSON], молодшого брата він погано пам'ятає, після смерті [PERSON] чоловік її став випивати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є однокласником позивача під час навчання у середній школі 234, добре знайомий з [PERSON], однак не знайомий з [PERSON], а [PERSON] він бачив тільки в дитинстві в 1992-1994 роках. Бував в квартирі по [ADDRESS], бачив там матір, батька та брата. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає [PERSON] та [PERSON], часто ходив до них в гості (особливо в період 1992-1994 роках) в квартиру по [ADDRESS], бачив там всю сім'ю (матір, батька та двох братів). [PERSON] називав [PERSON] «батьком». Потім вони бували в них рідше, 1-2 рази на місяць. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював разом з [PERSON], знає його з 2002 року, а його брата з 2003 року. В 2003 році він приходив до [PERSON] в гості та бачив там [PERSON], який сидів за комп'ютером. Весною 2005 року він також приходив до [PERSON] в гості для обговорення деяких питань по роботі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з 1994 року разом навчався з [PERSON] та добре знайомий з усіма сторонами по справі. 2-3 рази бував у нього в дома по [ADDRESS]. Останній раз був до 1999 року. Їх відносини в сім'ї були повноцінними, він думав, що [PERSON] є батьком [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] біля 20 років, крім того знає його брата [PERSON], бував неодноразово у них дома, бачив там і братів, і їх батьків, вважав їх членами однієї сім'ї, відносини між ними були нормальними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] та [PERSON], вони були сусідами в домі [ADDRESS]. Коли він приходив до них в гості, то бачив повноцінну сім'ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дружить з [PERSON] та знає всю його сім'ю з 1998 року. Сім'я проживала на Райдужному масиві, потім вони продали там квартиру й придбали іншу. В 2000 році [PERSON] поїхав служити до міста Мукачева, але він приїздив додому та вони зустрічалися, як друзі. У [PERSON] вдома вона бачила всіх членів сім'ї. Завжди думала, що [PERSON] є батьком [PERSON], між ними були дуже теплі стосунки. Потім їх сім'єю було продано декілька квартир та придбано квартиру по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] біля 20 років, а також знає його брата [PERSON]. З 1999 року [PERSON] проживав у [ADDRESS] разом з батьками та братом. Він бував в них в гостях, щоб попрацювати з [PERSON], оскільки вони мають спільний інтерес - комп'ютери. Будь-яких розладів в сім'ї він не чув та не бачив. В 2000 році [PERSON] поїхав служити до міста Мукачева, але він приїздив додому 1 раз на 2 тижні, і вони зустрічалися. Він бував вдома у [PERSON] до смерті його матері у 2005 році. Останній раз бачив всю сім'ю на похоронах матері. Він на той час не знав, що [PERSON] є відчимом [PERSON], у них були дуже добрі стосунки. Аналізуючи пояснення свідків сторони позивача, суд приходить до висновку, що жоден із свідків не підтвердив факту спільної праці позивача та відповідача задля придбання квартири [ADDRESS]. Крім того, не підтверджено факт, що позивач надавав якусь частину грошових коштів для купівлі спірної квартири чи якимось іншим чином приймав участь у її придбанні. Допитані судом свідки з боку третьої особи [PERSON] пояснили наступне. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою [PERSON], знає [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] закінчив школу в 1994 році, потім поступив до військового училища. За період навчання [PERSON] перебував на державному забезпеченні, отримував стипендію. Мама скаржилася, що [PERSON] по господарству не допомагав, вони іноді тривалий час не розмовляли. Вона кожен день доглядала за мамою [PERSON], коли остання тяжко хворіла, однак [PERSON] ніколи нічим не допомагав. Квартиру по [ADDRESS] [PERSON] купив сам, вона навіть давала йому у борг частину грошей. У [PERSON] ніколи не було грошей, він дуже рідко приходив додому, оскільки був на державному забезпеченні. Після навчання його направили на службу до міста Мукачево. З початку навчання в інституті [PERSON] практично в м. Києві не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком [PERSON] - сестри [PERSON]. З 1994 року [PERSON] навчався у військовому училищі, потім служив в м. Мукачево, після чого перевівся в смт. Коцюбинське, де проживав у гуртожитку. [PERSON] часто сварився зі своєю дружиною. В 2000 році [PERSON] інвестував гроші в будівництво квартири, дружина свідка - [PERSON] дала в борг брату частину грошей. Коли [PERSON] тяжко захворіла, то за нею доглядала його дружина. [PERSON] нічим сім'ї не допомагав, навіть тоді, коли захворіла його мати. Частинами 1, 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (2006-07); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім'ї і брали трудову участь у його придбанні. Згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру від 12.06.2001 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Крім того, відповідно до касових ордерів від 10.10.2000 року № 22 (480 грн. 70 коп.), від 30.10.2000 року № 55 (25 496 грн. 33 коп.), від 28.11.2000 року № 55 (60 606 грн. 66 коп.) всі перекази грошових коштів для придбання квартири [ADDRESS] були здійснені [PERSON] одноособово та від свого імені. Стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив, що квартира [ADDRESS] придбана внаслідок спільної праці [PERSON] та [PERSON] Крім того, всі платежі за квартиру здійснені відповідачем одноособово, а посилання позивача, що кошти, виручені від продажу квартири [ADDRESS], були інвестовані в побудову спірної квартири, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Щодо вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, то судом встановлено наступне. За приписами ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно правових позицій викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» йдеться про те, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Враховуючи викладене вище, а також те, що суд відмовляє позивачу у визнанні права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], з огляду на відсутність доказів спільної праці позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено, що факт проживання [PERSON] однією сім'єю з матір'ю [PERSON], її чоловіком [PERSON] та братом [PERSON] безпосередньо породжує юридичні наслідки, в розумінні ст. 256 ЦПК України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки факт участі позивача в придбанні спірної квартири не знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був спростований доказами сторони відповідача та третьої особи, крім того, позивач під час судового розгляду не довів, що вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю породжує юридичні наслідки, а тому позов [PERSON] є безпідставним та необґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed