Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Костирко Є.С. звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" про стягнення 44 457,84 грн. заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки розрахунку з 12.07.2018 року по день розгляду справи в суді з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 358,30 грн.; стягнення 7 000,00 грн. моральної шкоди та 8 164,25 грн. витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що [PERSON] працювала на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді заступника директора у період з 26.01.2017 року по 11.07.2018 року. В період з 28.05.2018 року по 28.06.2018 року позивачка відповідно до наказу ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» знаходилась у черговій відпустці. 11.07.2018 року вона була звільнена з підприємства начебто за прогул, хоча жодних листів чи інших повідомлень з вимогою надати пояснення про відсутність на робочому місці, вона не отримувала. [PERSON] не була ознайомлена з наказом про звільнення, їй не видали трудову книжку та не провели з нею при звільненні повний розрахунок, згідно вимог КЗпП України. Про факт звільнення позивачка дізналась у вересні 2018 року із виписки з ПФУ. Згідно даних з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» заборгованість підприємства по заробітній платі відповідача перед позивачкою становить 44 457,84 грн., її середньомісячна заробітна плата становила 7 166,00, а середньоденна - 358,30 грн. На час звернення до суду з позовом, трудову книжку [PERSON] зі сторони відповідача так і не повернуто, як і не проведено повного розрахунку. Внаслідок грубого порушення відповідачем трудових прав позивачки, їй було завдано моральних страждань, оскільки, вона залишилась без засобів для існування, а невидача трудової книжки призвела до неможливості працевлаштуватись. На підставі вищенаведеного, просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки 44 457,84 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.07.2018 року по день розгляду справи в суді виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 358,30 грн., 7 000,00 грн. моральної шкоди та 8 146,25 грн. витрат за надання правової допомоги. Позивачка, представник позивачки в судове засідання не з"явилися, попередньо подали до суду заяви, відповідно до яких просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити в повному обсязі (а.с.34-36). Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.33). З урахуванням думки позивачки, представника позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи, а саме копії Наказу №14 о/с від 25.01.2017 року, позивачка [PERSON] з 26.01.2017 року працювала на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді заступника директора (а.с.15). Згідно копії Наказу №14/ос від 11.07.2018 року [PERSON] , першого заступника директора звільнено з 11.07.2018 року, у зв"язку з прогулом без поважних причин, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Бухгалтерію зобов"язано провести остаточний розрахунок з 11.07.2018 року враховуючи, що останнім робочим днем є 11.07.2018 року. Компенсацію за невикористану відпустку виплатити за період з 26.01.2017 року по 24.05.2018 року, як за фактичний час роботи, відповідно до ст. 9 ЗУ "Про відпустки" (а.с.16). Ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з копії довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» № 215 від 03.04.2019 року сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачці [PERSON] складає 44 457 грн. 84 коп.(а.с.13). Оскільки, відповідачем не були виплачені позивачці всі належні суми при звільненні, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з липня 2017 року по липень 2018 року в сумі 44 457,84 грн. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Згідно копії довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» № 216 від 03.04.2019 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 358,30 грн., а середньомісячна - 7 166,00 грн. (а.с.14). А тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (день винесення судового рішення) за період з 12.07.2018 року по 22.05.2019 року у розмірі 77 034 грн. 50 коп., виходячи з наступного розрахунку (358,30 грн. х 215 робочих дні). Згідно положень ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць за мінусом загальнообовязкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23, 1167 ЦК України, та характер і обсяг страждань, яких зазнала позивачка та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди», а саме розмір та строки порушення виплати заробітної плати, страждання та переживання з приводу невиплати заробітної плати, внаслідок чого позивачка була позбавлена нормальних життєвих зв`язків, та вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 8 164,25 грн. витрат за надання правової допомоги, то суд виходить з наступного. Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, 27.02.2019 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Міжнародний правовий захист» було укладено Договір №б/н про надання юридичних порслуг з Додатком №1 до нього - Протоколом погодження договірної ціни, відповідно до якого вартість послуг становить 8 164,00 грн. (а.с.24, 25). 22.04.2019 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Міжнародний правовий захист» було підписано Акт про прийняття-передачі наданих послуг, відповідно до якого виконавець з 27.02.2019 року по 22.04.2019 року надав замовнику юридичні послуги відповідно до Договору про надання юридичних послуг від 27.02.2019 року та Додатку №1 до Договору, а замовник прийняв надані послуги. Вартість послуг за період, вказаний в п.1 цього Акту становить 6 243,25 грн. Сторони дійшли згоди, що виконавець своїм підписом свідчить про оплату замовником всієї суми наданих послуг, а замовник підтверджує факт оплати зазначеної грошової суми та відсутність будь-яких претензій щодо наданих виконавцем послуг (а.с.37). Отже, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 6 243,25 грн. витрат за надання правової допомоги. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 768,40 гривень судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117, 232, 235, 237-1, 430 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 ,

Outcome: approved