Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, який уточнила 15 11 2013 року вказавши, що 17 11 2001 року зареєструвала шлюб з відповідачем. 22 02 2013 року шлюб між ними розірвано. За час сумісного проживання вони придбали : у 2006 році автомобіль Деу Сенс [NUMBER], 2006 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER] за 41435 грв. і вона має право на 12 частину даного автомобіля, що у коштах складає 20718 грв. 22 05 2012 року [PERSON] отримавши від позивача та відповідача кошти в сумі 48706 грв., оформив на них довіреність з правом розпорядження на власний розсуд автомобілем FORD MONDEO 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , компенсація коштів за даний автомобіль складає 24353 грв. Крім того, вони придбали велосипед за 2950 грв., ноутбук « Acer Aspire» за 5927 грв. Ці речі залишилися у відповідача, крім того у відповідача залишилася колекція монет , вартість якої дорівнює мінімум 10000 грв. Всі ці речі придбані в період шлюбу , є спільною сумісною власністю, перебувають у відповідача, а тому вона просить визнати їх спільною сумісною власністю подружжя , поділити спільне сумісне майно колишнього подружжя залишивши майно у користуванні відповідача та зобов"язати відповідача сплатити їй компенсацію за володіння сумісним спільним майном, що складає 54510 грв. , а також стягнути сплачений нею судовий збір, та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини , викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надавши письмові пояснення, просили в задоволенні позову відмовити посилаючись на не обгрунтованість та не доведеність позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що автомобіль ДЕУ СЕНС купували перебуваючи у шлюбі з відповідачкою. Через відсутність коштів вони його продали по довіреності і покупець погасив їх кредит у банківській установі, про це знала і позивач. Стверджує, що кошти за автомобіль FORD MONDEO він не сплачував. Як такої колекції, що зазначає позивач у них не було, були лише радянські монети, рублі, та деякі монети інших держав , старовинних грошей не було. Їх він не забирав. Ні велосипеда, ні ноутбука він не забирав. Допитані в судовому засіданні свідки : [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що два роки тому вирішив продати свій автомобіль FORD MONDEO . 22 05 2012 року надав подружжю [PERSON] нотаріально завірену довіреність на продаж автомобіля FORD MONDEO. Він вважає, що відбувся правочин по купівлі - продажу автомобіля , однак оформили довіреність. З ним розрахувався [PERSON] , отримав приблизно 5 000 доларів США , однак ніяким чином отримання цих коштів ( наприклад розписки ) не оформлювали. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою позивачки. Зазначає, що автомобіль ДЕУ СЕНС сторони придбали у кредит. А потім чи продали чи оформили довіреність на право розпорядження цим автомобілем уточнити не може. Де на даний час знаходиться автомобільне знає. За автомобіль FORD MONDEO сторони сплатили володільцю 5000 доларів США, за ціну знає так як вели обговорення з приводу придбання автомобіля. Яким чином придбали чи оформили довіреність вона не знає. Знає , що сторони придбали велосипед , марки не знає, приблизно за 2000 грв. На даний час велосипеда у позивачки не має , де він знаходиться не знає. Ноутбук у сторін був, однак під час розлучення - зник, уточнити його назву не може . Зазначила про те, що була у сторін колекція монет, яку збирали всі родичі та знайомі, вони зберігалися в альбомах. Вважає, що її вартість приблизно 10000 грв. , де на даний час колекція не знає. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір"ю позивачки. Зазначає, що автомобіль ДЕУ СЕНС сторони придбали у кредит. Зі слів знає, що [PERSON] продав чи оформив довіреність на право розпорядження цим автомобілем іншій особі. На придбання автомобіля FORD MONDEO сторони збирали кошти , яким чином оформили придбання автомобіля вона не знає. Знає , що сторони придбали велосипед , який забрав відповідач. Ноутбук у сторін був, його забрав відповідач, уточнити його назву не може . Зазначила про те, що була у сторін колекція монет , яку вона бачила, однак її вартості не знає . [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідача. Зазначає, що автомобіль ДЕУ СЕНС сторони придбали у кредит. А потім продали та погасили кредит. І це було з відому позивачки. Автомобілем FORD MONDEO [PERSON] користувався по довіреності . На даний момент автомобіля у відповідача не має. Чи сплачував [PERSON] кошти за цей автомобіль не знає і питання його придбання не обговорювалося. Ні ноутбука, ні велосипеда у нього не має і де вони не знає. Відносно колекції монет зазначив, що у нього вдома є у бутлі монети, купюр не було. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є другом відповідача та кумом . Зазначає, що автомобіль ДЕУ СЕНС сторони придбали у кредит. А потім продали для погашення кредиту . І це було з відому позивачки. Автомобілем FORD MONDEO [PERSON] користувався по довіреності . Знає, що сторони купували велосипед, однак після їх розлучення велосипед не бачив. Не бачив також і ноутбука. Бачив у сторін в альбомах монети, але їх вартість зазначити не може , і де вони на даний час не знає. Допитаний в якості свідка ( в присутності педагога ) неповнолітній [PERSON] ( син сторін ) пояснив, що велосипед та ноутбук забрав батько - відповідач по справі. І вони знаходяться у батьків його батька . Зазначив, що вони збирали колекцію монет, купюр. Вартість колекції, зі слів батька, приблизно 50000 грв. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, їх представників , свідків , дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов залишити без задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, зокрема, у разі його невизнання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. вказано про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи… Вирішуючи питання щодо з»ясування загального обсягу спільного майна сторін станом на час припинення ведення ними спільного господарства, суд керувався правилами ст.ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності і допустимості доказів, з яких випливає висновок про те, що юридичне існування конкретно визначеного майна на певну дату повинно бути доведено належними та допустимими доказами і лише після цього це майно може бути включено в загальну сукупність спільного майна подружжя, що підлягає судовому поділу. Відповідно до ст. 69 СК України, подружжя має право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки кожного з них визнаються рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.. 392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання за ним права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 11 2001 року , 22 02 2013 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між ними розірвано ( л.с. 10 - копія рішення). За час сумісного проживання вони придбали : 20 07 2006 року автомобіль Деу Сенс [NUMBER], 2006 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER] за 41435 грв. ( л.д. 11-13 - копія договору купівлі- продажу автомобіля ). Відповідно до довіреності від 08 04 2008 року [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] укладати правочини щодо розпорядження вищезазначеним автомобілем ( л.с. 15 ). Представник відповідача надала до суду копію довіреності від 23 06 2008 року якою [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися вищезазначеним автомобілем. На даний час даний транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] ( відповідь Центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району ) , однак у його користуванні не знаходиться. Відповідно до Довіреності від 22 05 2012 року , що надана [PERSON] він уповноважив [PERSON] та [PERSON] продавати на свій розсуд автомобіль FORD MONDEO 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ( л.с. 14 ). Даний транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] ( відповідь Центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Апостолівського, Широківського та Софіївського районів від 24 10 2013 року на запит суду ). Позивачем надано до позову товарні чеки від 09 11 2010 року на ноутбук « Acer Aspire» ( л.с. 16 - товарний чек) ; від 13 08 2011 року на велосипед фірми " Winner " ( л.с. 17 - товарний чек ) Для поділу майна судом повинно бути встановлено і доведено їх існування, вартість , але в справі, крім вказівки про придбання майна, відсутні належні і допустимі докази їх існування в натурі , вартості станом на час припинення шлюбу між сторонами і на час розгляду справи в суді. Відносно автомобіля ДЕУ СЕНС суд зазначає, що даний автомобіль на момент припинення шлюбу не перебував у фактичному володінні сторін. Як зазначає сама позивач у позовній заяві на даний автомобіль [PERSON] у 2008 році оформив довіреність на третіх осіб, вважає це прихованою угодою купівлі - продажу автомобіля. Зазначає, що кошти за автомобіль були отримані відповідачем по справі. Тобто кошти за автомобіль були отримані ще у 2008 році до розірвання шлюбу між сторонами. Про те, що ці кошти були отримані [PERSON] позивач знала ще у 2008 році, претензій щодо використання цих коштів вона не мала на той час і дій відповідача щодо оформлення довіреності на розпорядження автомобілем не оскаржувала, а отже була згодна з оформленням такої довіреності. Як пояснив відповідач в судовому засіданні кошти, які були отримані пішли на погашення кредиту , який брався на придбання автомобіля ДЕУ СЕНС. Свідки [PERSON], [PERSON] , [PERSON] також підтвердили, що автомобіль ще при сумісному проживанні сторін у шлюбі , був відчужений, а свідки [PERSON] , [PERSON] зазначили, що за отримані кошти був погашений кредит який був оформлений на придбання цього автомобіля. Відносно автомобіля FORD MONDEO позивач зазначає, що під час шлюбу, 22 05 2012 року [PERSON] отримавши від позивача та відповідача кошти в сумі 48706 грв. оформив на них довіреність з правом розпорядження на власний розсуд автомобілем , надавши як доказ довіреність ( л.с.14 ) . Однак даний транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] ( відповідь Центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Апостолівського, Широківського та Софіївського районів від 24 10 2013 року ). Жодних доказів придбання даного автомобіля, сплати коштів за нього позивачем не надано, а укладання довіреності не є переходом права власності на це майно. Отже, на момент припинення шлюбу і на даний час автомобіль не є спільним сумісним майном сторін по справі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив про отримання від [PERSON] коштів за автомобіль, однак крім показань факт отримання коштів та її сума нічим об"єктивно не підтверджується. Інші допитані свідки також не були присутні при передачі коштів за автомобіль і достовірно підтвердити отримання таких коштів, її суму не змогли. Щодо ноутбука, велосипеда та колекції монет суд зазначає наступне. Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повинно бути встановлено і доведено їх існування як на момент припинення шлюбних відносин , так і на момент розгляду справи, їх вартість , але в справі, крім чеків про придбання , відсутні належні і допустимі докази їх існування в натурі , вартості станом на час припинення шлюбу між сторонами і на час розгляду справи в суді. Достовірно судом не встановлено , що дане майно знаходиться у відповідача. Відносно колекції монет взагалі не надані допустимі докази її існування, кількість , вартість. Показання свідків про наявність, приблизну вартість монет не є належним доказом , жодний свідок не зазначив перелік монет, купюр , а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в судовому засіданні зазначила, що монет було багато, але конкретно які саме не може уточнити. Крім того, положеннями ст. ст. 3,4 ЦПК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які захищаються судом у способи, визначені законами України. Загальний перелік таких способів захисту визначено в ст. 16 ЦК України, а конкретні - спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права. Однак, визначений позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений чинним законодавством, яким встановлено спосіб поділу майна подружжя - в натурі, присудження грошової компенсації передбачено лише у випадках та у порядку, передбачених частиною 4 статті 71 СК України. А крім того не передбачено такого способу захисту як зобов"язання відповідача сплатити компенсацію за володіння сумісним спільним майном. Оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів, суд не вбачає підстав для задоволення позову , оскільки позовні вимоги позивачкою не доведені , а крім того позивач обрала спосіб захисту, що не відповідає нормам сімейного і цивільного законодавства. Та як в задоволенні позову - відмовлено, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на оплату юридичної допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed