Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 97041/07/к від 23.11.2011року. Кредит було надано на споживчі цілі в сумі 25 000грн на строк 36 місяців, з 23.11.2011р по 23.11.2014р. зі сплатою процентів в розмірі 24 %річних. [PERSON] зобов"язалася використовувати кредит на цілі, визначені договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконувати інші зобов"язання за кредитним договором, та повернути позивачу кредит на умовах та в строки визначені Кредитним договором. Погашенн кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на разххунок , вказаний в п.2.3 кредитного договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у додатку №1, що є невід"ємною частиною кредитного договору. Позичальник був зобов"язаний повернути кредит не пізніше 23 листопада 2014року. Однак в строки, встановлені договором , зобов"язання ним виконано не було. Станом на 03.11.2015року прострочена заборгованість по кредиту становить 2432,13грн, прострочена заборгованість по нарахованим процентам - 635,97грн. Відповідно до умов п.6.2, 6.3 Кредитного договору, за прострочення Позичальником визначеного Кредитним договором строку сплати процентів за користувнаня кредитом, повернення кредиту, Позичальник сплачує Кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов"язання за кожний день прострочення. [PERSON] має сплатити позивачу пеню за прострочення строку повернення кредиту, що становить 595,81грн та пеню за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом, яка складає 119,97грн. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Тому [PERSON] має сплатити позивачу інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту в розмірі 1 006,03грн та інфляційні нарахування на суму прострочених нараховнаих процентів в розмірі 74,40грн. Відповідачем [PERSON] порушено умови пунктів 5.2.5,5.2.6 кредитного договору, оскільки він не повідомив банк про причини припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства - роботодавця на поточний рахунок позичальника, відкритий у кредитодавця, і відповідно , перестав отримувати заробітну плату та інші додаткові виплати від підприємства, на якому він працює, на поточний рахунок , відкритий в АБ "Експрес-Банк". Останнє зарахування заробітної плати на поточний рахунок відбулось 14.07.2014р. Відповідно до п. 6.4 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання Позичальником будь-якої умови кредитного договору, зазначеної в п. 5.2.5, 5.2.6 кредитного договору, Позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання. Таким чином відповідач [PERSON] має сплатити на користь Позивача штраф за порушення п.5.2.5, п.5.2.6 Кредитного договору в розмірі 2500грн. Станом на 03.11.2015року сума заборгованості за кредитним договором становить 7364,3грн, з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту - 2432,13грн; сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 635,97грн; сума пені за прострочення строку повернення кредиту - 595,81грн; сума пені за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом - 119,97грн; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 1 006,03грн; інфляційні нарахування на суму прострочених процентів - 74,40грн; штраф -10%від суми отриманого кредиту - 2500грн . В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 97041/07/ПР2 від 23.11.2011р. У відповідності до вимог п.1.2 договору поруки, Поручитель відповідає перед кредитодавцем за виконання боржником своїх зобов"язань за кредитним договором як солідарний боржник в повному обсязі, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів за користування кредитом, платежів за надані кредитодавцем послуги по обслуговуванню кредиту, неустойку та відшкодування збитків у випадках, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 5.1 договору поруки, договір діє до повного виконання боржником своїх зобов"язань за кредитним договором та поручителем своїх зобов"язань за договором поруки. Позивач пред"являє вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по нарахованим процентам в межах останніх 6 місяців за період з 29.05.2015р по 29.10.2015р, оскільки договір поруки продовжує свою дію; позивач нараховує проценти за користування кредитом до його повного погашення за фактичну кількість днів користування кредитом, згідно з п. 4.2 кредитного договору; про стягнення процентів, нарахованих з 29.05.2015р. позивач має право пред"явити вимогу до відповідача [PERSON] як до поручителя протягом 6 місяців, тобто до 29.11.2015р. Тому позивач вважає, що з [PERSON], як солідарного боржника, має бути стягнуто заборгованість в загальному розмірі 341,19грн, що складається із заборгованості по нарахованим процентам за період з 29.05.2015р по 29.10.2015р - 297,58грн; пені за прострочку сплати процентів за користування кредитом - 40,56грн; інфляційних нарахувань на суму заборгованості по нарахованим процентам - 3,05грн. Просять стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 7364,61грн, з [PERSON] заборгованість в сумі 341,19грн, солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] судовий збір в сумі 1218грн. В судове засідання позивач не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надали суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Не заперечують щодо заочного розгляду справи (а.с.74). Відповідачі в судове засідання не з"явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені через оголошення в газеті "Урядовий кур"єр" №7 від 14 січня 2016року (а.с.94-95). Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №97041/07/к від 23.11.2011р. відповідно до розділу 1 якого банк, надав відповідачеві [PERSON] кредит у розмірі 25000грн. на строк з 23.11.2011року по 23.11.2014 року зі сплатою 24 % річних (а.с.7). Відповідно до п. 2.5 кредитного договору погашення кредиту позичальником здійснюється щомісяця шляхом безготівкового перерахування на рахунок , вказаний в п.2.3 договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на зазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у Додатку №1 , що є невід"ємною частиною договору (а.с.12-15). Згідно умов, які передбачені пунктами 6.2, 6.3 Кредитного договору, за прострочення Позичальником визначеного Кредитним договором строку сплати процентів за користування кредитом, повернення кредиту, Позичальник сплачує Кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діял в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов"язання за кожний день прострочення. Відповідно до п. 6.4 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання Позичальником будь-якої умови кредитного договору, зазначеної в п. 5.2.5, 5.2.6 кредитного договору, Позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання. Суд встановив, що відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 25 000грн., а зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту та процентів по ньому належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 03.11.2015 року складає\~ 3782,88грн., в тому числі 2432,13 грн.- заборгованість за кредитом, 635,97грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, пеня за прострочку повернення кредиту - 594,81грн, пеня за прострочку сплати процентів за користування кредитом - 119,97грн. (а.с.56). Оскільки відповідач [PERSON] добровільно не сплачує суму заборгованості в розмірі 3782,88грн, то вона підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Також є підстави для стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту в розмірі 1006,03грн, а також на суму прострочених нарахованих процентів в розмірі 74,40грн., оскільки відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Розрахунок інфляційних нарахувань наведений позивачем в таблиці (а.с.56), судом перевірений і суд вважає його правильним. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору, які передбачені п.п. 5.2.5,5.2.6, оскільки не повідомила банк про причини припинення зарахування заробітної плати від підприємства - роботодавця на поточний рахунок позичальника, тому у позивача виникло право нарахувати позичальнику штраф в розмірі 2500грн відповідно до умов пункту 6.4 кредитного договору. Відповідно вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми штрафу в розмірі 2500грн підлягають задоволенню. Таким чином загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] складає 7364,3грн. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором № 97041/07/к від 23 листопада 2011року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 97041/07ПР2 від 23 листопада 2011року (а.с.21-23). Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитодавцем за виконання боржником [PERSON] своїх зобов"язань за кредитним договором як солідарний боржник в повному обсязі, включаючи повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, платежів за надані кредитодавцем послуги по обслуговуванню кредиту, неустойку (пеня, штраф) та відшкодування збитків у випадках , передбачених кредитним договором. Згідно п. 5.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов,"язань за кредитним договором та поручителем своїх зобов"язань по цьому договору. З розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається , що [PERSON] останній раз здійснює оплату на погашення кредиту 25 грудня 2014року, на погашення нарахованих процентів - 23 грудня 2014року, в той час, як мала повернути кредит не пізніше 23 листопада 2014року. Відповідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду України від 19.09.2014 року у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами . Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У звязку з тим, що в договорі поруки №97041/07/ПР2 не зазначено строк його дії відповідно до ст.252 ЦК України, а кредитним договором передбачено погашення кредиту періодичними платежами,\~ банк мав право предявити вимогу до поручителя протягом шести місяців з моменту коли у нього виникло право на звернення до поручителя з такою вимогою, тобто з 24.11.2014 року. Суд вважає, що оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦПК, і тому вважає, що договір поруки на час звернення банку до суду 25.11.2015 року з даними вимогами є припиненим. Тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до [PERSON] необхідно відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1218грн (а.с.6), також витрати, пов"язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 420грн (а.с. 97-99).

Outcome: partial