Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування договору оренди землі від 30.08.2012 року, укладеного між ним та СТОВ "ЧАК", і повернення йому земельної ділянки. В обгрунтування позову вказує, що на підставі вище зазначеного договору передала відповідачу в оренду належну йому земельну ділянку площею 2,1903 га строком на 5 років. Згідно до п. 7 вказаного договору початком терміну дії договору є дата проведення його державної реєстрації, а згідно до п. 40 цього договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Посилаючись на те, що на час укладення оспорюваного договору оренди землі діяли норми Закону України "Про оренду землі", за якими державна реєстрація вказаних правочинів була обов'язковою умовою їх чинності, а інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягала внесенню до Державного реєстру прав, однак відповідачем не було дотримано вимог закону та не проведено державну реєстрацію речового права, у зв'язку з чим договір оренди землі не набрав чинності. Враховуючи, що державну реєстрацію вказаного договору оренди землі було проведено відповідачем лише 28.04.2014 року, тобто, здійснено на підставі договору, що не набрав чинності, то просить скасувати речове право оренди землі та зобов'язати відповідача повернути належну йому земельну ділянку. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позову повністю. Представник відповідача \~у судове\~засідання не\~з"явивши\~надавши заяву\~про розгляд\~справи без\~його участі\~та заперечення\~ проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним, зазначивши у відзиві на позов, що договір оренди на сьогоднішній день є чинним і діє, оскільки державна реєстрація спірного договору оренди землі була проведена 28.04.2014 року в рамках діючого законодавства. Відсутні будь-які претензії позивача відносно належного виконання зобовязань орендарем, передбачених законодавством і договором, зазначивши, що товариство користується землею та сплачує орендну плату за даним договором з 2012 року, додаткових договорів про продовження строку дії договору з позивачем вони не укладали. Представник третьої\~особи Чигиринської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надіславши до суду письмові пояснення та клопотання про розгляд даної справи без їх участі. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯД № 960350, позивачу належить земельна ділянка загально площею 3,5064 га, що розташована на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області (а.с. 11). 30.08.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач передав відповідачу в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,1903 га на підставі акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду (а.с. 12-13). Як передбачено ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 30 серпня 2012 року договір своїми підписами. Відповідно до п. 7 цього Договору він укладався строком на 5 років. Пунктом 40 Договору зазначено, що він набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації. За змістом ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". Статтею 17 Закону України "Про оренди землі" (в редакції, чинній на час укладання договору оренди) передача об'єктів оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Згідно до ч. 1 ст. 20 Закону України\~"Про\~оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України й ст.\~18\~Закону України\~"Про\~оренди землі" є укладеним з моменту його державної реєстрації, виходячи з чого договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Аналогічної позиції дотримувався Верховний Суд України в постановах від 25 грудня 2013 року у справі N 6-118цс13, від 19 лютого 2014 року у справі N 6-162цс13, від 13 червня 2016 року у справі N 6-643цс16, від 18 січня 2017 року у справі N 6-2777цс16 та Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 61-26056св18. Таким чином, цивільні права і обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору (правова позиція Верховного Суду Україна у справі № 6-162ц13 від 19 лютого 2014 року). Судом встановлено та вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна № 134849271 від 20.08.2018 року, що спірний договір оренди землі було зареєстровано в Чигиринському районному управлінні юстиції 28.04.2014 року. Натомість з листа відділу у Чигиринському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.340-344/112-18 від 21.08.2018 року випливає, що державна реєстрація вище вказаного договору оренди землі в період з 30.08.2012 року по 01.01.2013 року не здійснювалась. Так, 01.01.2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11.02.2010 року №1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", якими з тексту статей 182,640,657,732,745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України "про оренду землі" були виключені статті 18 та 20 про обов"язковість державної реєстрації договорів оренди землі. СТОВ "Чигиринська аграрна компанія" не виконало передбачений законом і договором обов"язок щодо проведення державної режстрації оренди землі, а тому договір оренди землі від.30.08.2012 року не може вважатись таким, що набрав чинності. Проведення 28.04.2014 року державної реєстрації речового права на підставі вказаного договору орнеди зне може підмінити державну реєстрацію самого договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацію договору оренди землі), а отже і не може впливати на момент набрання чинності цим договором оренди землі (постанова Веховного Суду від 16.08.2018 року у справі №696/1879/15-ц). Посилання представника відповідача на те, що державна реєстрація оспорюваного договору була проведена в 2014 році і не суперечила його умовам судом не сприймаються до уваги, оскільки представник відповідача тлумачить зміст Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" без врахування всіх обставин справи. Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Конституцією України забезпечується кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Зазначене положення повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України цивільне право є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначено в ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За таких обставин, суд вважає, що оскільки оспорюваний договір не набрав чинності, тому наявні правові підстави для скасування речового права на спірну земельну ділянку та поверненя її власнику, а тому позов підлягає до задоволення повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.\~17,18,20\~Закону України\~«Про оренду\~землі»,\~ст.\~125 Земельного кодексу України, ст.ст. 15,16,210,317,319,327,321,387,526,638,640,792 ЦК України,

Outcome: approved