Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

05.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі 525.583 грн. 38 коп., з яких: 375.900 грн. основного боргу та нараховані проценти в сумі 149.683 грн. 38 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3.654 грн. При цьому позивач вказує на те, що у жовтні 2009 року [PERSON] позичив у нього 30.000 доларів США, однак, до теперішнього часу відповідач гроші йому не повернув та ухиляється від спілкування з ним. Крім того, [PERSON] зазначає, що факт отримання вказаних грошей відповідачем підтверджується протоколом допиту потерпілого [PERSON] від 18.04.2010 року у рамках розгляду кримінальної справи № 53-3428. В протоколі зі слів відповідача записано, що він отримав від нього ([PERSON]) 30.000 доларів США, які позичив [PERSON] Також, в протоколі записано, що 30.000 доларів США відповідач взяв у [PERSON] та 20.000 доларів - у [PERSON] У рамках досудового розгляду справи № 53-3428 [PERSON] та [PERSON] визнано у якості потерпілих. Як вказує позивач, протокол допиту потерпілого [PERSON] від 18.04.2010 року у рамках розгляду кримінальної справи № 53-3428 та Постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 17.07.2012 року, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, є підтвердженням факту укладення договору позики між ними. Як зазначає [PERSON], після отримання зазначених доказів він знову звернувся до [PERSON] з вимогою повернути борг, однак, на його звернення повернути борг відповідач гроші не повернув, тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на викладені обставини, а також на вимоги ст.ст. 536,1046,1047,1048 ЦК України, [PERSON] просить задовольнити його позовні вимоги. Під час розгляду справи в суді [PERSON] неодноразово уточнював позовні вимоги. В останніх уточненнях від 28.01.2015 року позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, з урахуванням діючого курсу долара США 15,90 грн. за один долар США, та стягнути основний борг в сумі 477.000 грн., а також проценти за користування позикою за період з 28.11.2013 року по 29.01.2015 року, відповідно до ст. 1048 ЦК України, в сумі 52.402 грн. 22 коп., всього - 529.402 грн. 22 коп. (а.с. 78,79-80). В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги разом з уточненнями підтримали. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував. При цьому вважав, що доводи позивача про те, що він взяв у нього в борг 30.000 доларів США є безпідставними та просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Крім того, [PERSON] пояснив, що в одній із розмов зі своїм добре знайомим [PERSON] останній розповів йому, що займається новим бізнесом, оптовою торгівлею побутовою хімією і продуктами харчування, однак, йому не вистачає грошей, у зв"язку з чим він постійно позичає їх у своїх знайомих. Під час розмови [PERSON] поцікавився, чи може він ([PERSON]) позичити йому гроші під проценти. Як вказує [PERSON], на той час він був безробітним, але мав деякі заощадження, тому, враховуючи, що вони довгий час були знайомі та великі проценти, які обіцяв йому [PERSON], він погодився позичити [PERSON] гроші. Таким чином, на протязі 2008 року він неодноразово давав у борг [PERSON] гроші (свої та своїх знайомих) під проценти та завжди своєчасно отримував їх. Відповідач, також, пояснив, що на початку 2009 року в розмові зі своїм добрим знайомим [PERSON] про те, хто і як заробляє собі на життя, він повідомив про [PERSON] та його бізнес і проте, що він (відповідач) дає [PERSON] свої гроші під великі проценти. Через деякий час [PERSON] запропонував йому теж вкласти свої гроші під проценти, на що він (відповідач) погодився за умови, що буди особисто передавати його гроші [PERSON], за що буде мати свою винагороду. При цьому розписку про отримання грошей від [PERSON] для передачі [PERSON] він писати відмовився, оскільки не бажав особисто відповідати за гроші позивача. Як зазначив відповідач, [PERSON] погодився на таки умови, і періодично передавав йому гроші для [PERSON] у різних сумах, які останній до жовтня 2009 року повертав своєчасно. На початку листопада 2009 року [PERSON] зник зі всіма грошима, про що він відразу повідомив [PERSON] До теперішнього часу місцезнаходження [PERSON] йому невідомо. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] стверджував, що між ним та [PERSON] відбувся договір комісії, а не позики, як зазначає позивач, тому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. В подальшому [PERSON] в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Враховуючи обставини справи та надані відповідачем письмові та особисті пояснення щодо зазначених позивачем обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] також заперечує проти позову. При цьому вказує на те, що згідно зазначених позивачем доказів, [PERSON] не позичав у [PERSON] грошові кошти, а отримав їх для передачі [PERSON], з яким мав укласти від свого імені договір позики на вказану суму, за що останній мав сплачувати солідний відсоток, частину якого буде отримувати і відповідач. На думку [PERSON], [PERSON] передав грошові кошти [PERSON] по договору комісії, а не позики. Також, представник відповідача просить застосувати до вимог [PERSON] строк позовної давності. При цьому вказує на те, що [PERSON] дізнався про порушення зобов"язання [PERSON] ще наприкінці 2009 року від [PERSON], який повідомив позивачу, що [PERSON] кудись зник разом з його грошима. На думку [PERSON], зазначені обставини підтверджуються наданою позивачем Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 17.07.2012 року, а також протоколами допиту потерпілих [PERSON] та [PERSON], іншими матеріалами кримінальної справи № 53-3428. Таким чином, [PERSON] вважає, що строк позовної давності для звернення до суду у позивача закінчився ще наприкінці 2012 року. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові, [PERSON] просить застосувати строк позовної давності та відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України по договору позики одна сторона передає у власність другій стороні гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей чи рівну кількість речей того ж виду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що у жовтні 2009 року [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 30.000 США, без конкретного визначення строку повернення вказаних грошей. При цьому ні Договір позики, ні якійсь іншій Договір у письмовому вигляді сторонами не укладався. Вказані обставини підтверджуються, як поясненнями сторін, так і матеріалами справи, в тому числі: протоколами допиту у якості потерпілого [PERSON] від 04.10.2010 року та [PERSON] від 04.10.2010 року, які пояснювали, що неодноразово давали в борг [PERSON] різні суми грошей за винагороду. Останній раз в серпні- вересені 2009 року [PERSON] позичив у них по 30.000 доларів США, у кожного, які не повернув. Крім того, отримання у [PERSON] у борг грошей в сумі 30.000 доларів США підтверджується протоколом допиту у якості потерпілого [PERSON] від 18.04.2010 року, якій пояснив, що у жовтні 2009 року надав своєму знайомому [PERSON] у борг 100.000 доларів США, які йому добровільно передали для позики [PERSON]: 30.000 США - [PERSON], 30.000 США - [PERSON] та 20.000 США - [PERSON], а також Постановою про оголошення обвинуваченого [PERSON] в розшук від 21.04.2010 року, з якої вбачається, що на початку жовтня 2009 року [PERSON] шахрайським шляхом заволодів грошима в сумі 100.000 доларів США, які належать [PERSON], та Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України, від 17.07.2012 року (а.с.7, 8-10, 46-48,49-51,83). При цьому доводи [PERSON] про укладання між ним та позивачем у жовтні 2009 року Договору комісії, згідно якого він отримав від [PERSON] гроші в сумі 30.000 доларів США для передачі їх [PERSON] на розвиток його підприємницької діяльності, та мав від цього грошову винагороду, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються поясненнями самого відповідача в судовому засіданні та вищезазначеними доказами у справі. Як вбачається з протоколів допиту потерпілих [PERSON] та [PERSON], останні позичали гроші саме [PERSON] на його особисті потреби. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов"язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії належить до договорів про надання послуг та опосередковує, як правило, відносини торгового посередництва, тобто, відносини по наданню торгівельних послуг. Статтею 1012 ЦК України визначені умови договору комісії. Так, договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов"язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов"язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. При цьому не можуть бути передбачені в договорі комісії речі, які не підлягають прийняттю на комісію згідно з нормативними актами України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що Договір комісії між [PERSON] та [PERSON] не укладався, а фактично позивач передав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 30.000 доларів США, з умовою їх повернення через один-два місяці, які на час розгляду справи в суді не повернув. При таких обставинах суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] боргу за договором позики в сумі 30.000 доларів США, що станом на 28.01.2015 року становить 477.000 грн., а також відсотків за користування позикою за період з 28.11.2013 року по 29.01.2015 року, відповідно до ст.1048 ЦК України, в сумі 523.402 грн. 22 коп., всього - 529.402 грн. 22 коп. Що стосується доводів представника [PERSON] - [PERSON] щодо застосування до вимог позивача строку позовної давності, то суд враховує наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257, ч.1 ст.261 ЦК України, для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка, якщо не встановлено інше,обчислюється з дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.4,5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосуванні якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В обґрунтування своїх доводів про застосування до вимог [PERSON] строку позовної давності представник відповідача [PERSON] вказує на те, що [PERSON] дізнався про порушення зобов"язання [PERSON] ще наприкінці 2009 року від [PERSON], який повідомив позивачу, що [PERSON] кудись зник разом з його грошима. На думку [PERSON], зазначені обставини підтверджуються наданою позивачем Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 17.07.2012 року, а також протоколами допиту потерпілих [PERSON] та [PERSON], іншими матеріалами кримінальної справи № 53-3428. Таким чином, [PERSON] вважає, що строк позовної давності для звернення до суду у позивача закінчився ще наприкінці 2012 року. Проте, вказані доводи представника [PERSON] суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Як встановлено судом, у жовтні 2009 року позивач [PERSON] передав у борг [PERSON] 30.000 США, без конкретного визначення строку повернення вказаних грошей. При цьому ні Договір позики, ні якійсь іншій Договір у письмовому вигляді сторонами не укладався. Частиною 1 ст.218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-,відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином, оскільки ні Договір позики, ні якійсь іншій Договір у письмовому вигляді сторонами не укладався, то саме матеріали кримінальної справи, в тому числі і протокол допиту потерпілого [PERSON] у рамках вищезазначеної кримінальної справи могли служити для [PERSON] доказом існування цивільно-правових відносин між ним та відповідачем при розгляді цивільній справі. Як вбачається із протоколу допиту потерпілого [PERSON] від 04.10.2010 року, позивач дізнався про порушення свого права відповідачем приблизно у лютому-березні 2010 року, коли [PERSON] відмовився від своїх слів, що поверне позичені у нього та [PERSON] гроші (а.с.46-48). Після відмови [PERSON] повернути борг, позивач разом з іншим потерпілим [PERSON] звернулися з відповідними заявами до Прокуратури Деснянського району м.Києва. Крім того, за заявою [PERSON] від 22.12.2009 року було порушено кримінальну справу за фактом шахрайського заволодіння [PERSON] грошовими коштами в сумі 100.000 доларів США, які належать [PERSON] Як вбачається із Постанови слідчого СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м.Києві Іваницького Є.І. від 17.07.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи, відносно [PERSON] в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.190 КК України відмовлено за відсутністю складу злочину. При цьому зазначено, що спірні відносини, які склалися між сторонами, відповідно до ст.16 ЦК України, носять цивільно-правовий характер і вирішуються в судовому порядку. Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку про поважність причин, з яких [PERSON] звернувся до суду з даним позовом у вересні 2014 року, тому підстав для відмови у позові у зв"язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено представником [PERSON] - [PERSON] суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved