Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Орган опіки та піклування Бережанської райдержадміністрації, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, внаслідок чого його неповнолітній син [PERSON] з вересня 2014 року не відвідує школу та не навчається, звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування при Бережанській райдержадміністрації позовні вимоги підтримала, пояснила, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав вже було предметом судового розгляду у зв"язку з чим 18 червня 2015 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду було постановлено рішення, яким визнано винною поведінку відповідача щодо не створення ним умов для отримання сином освіти, попереджено відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та зобов"язано службу у справах дітей Бережанської райдержадміністрації здійснювати контроль за виконанням останнім своїх батьківських обов"язків, а так як, незважаючи на вищезазначене рішення суду, відповідач не змінив свого ставлення до виховання дитини та незважаючи на вищевказане, його неповнолітній син [PERSON] і далі не відвідує школу та не навчається, а відповідач не прийняв жодних мір, щоб виправити вказаний у рішенні суду недолік, тому орган опіки та піклування при Бережанській райдержадміністрації наполягає на задоволенні їх позовних вимог - позбавленні відповідача батьківських прав. В своїх поясненнях представник позивача також звернув увагу суду на те, що відповідач не дає можливості службі у справах дітей здійснювати контроль за виконанням його батьківських обов"язків, не бажає з ними співпрацювати, не дає можливості службі у справах дітей спілкуватися із його неповнолітнім сином [PERSON], не пускає їх у будинковолодіння, у якому проживає з сином, ні службу у справах дітей, ні представників відділу освіти, ні місцевих депутатів. Далі в своїх поясненнях представник позивача зазначила, що неповнолітній [PERSON] через агресивне ставлення відповідача до оточуючих ніде не буває, не спілкується із своїми ровесниками, сусідами, односельчанами і навіть із своєю матір"ю та сестрою. Він постійно знаходиться на території господарства, у якому проживає, яке неможливо відкрити із зовнішньої сторони, тобто неповнолітній [PERSON] без нагляду відповідача не виходить за межі свого подвір"я. Він жодного разу не з"явився на засідання комісії органу опіки та піклування, хоч комісія хотіла бачити [PERSON] та визнавали його участь в засіданні обов"язковою. Служба у справах дітей вважає, що відповідач психологічно впливає на свого неповнолітнього сина та використовує його, як дешеву робочу силу для здійснення важкої, зовсім не дитячої роботи, а так як діями відповідача порушуються права дитини, тому вони наполягають на задоволенні їх позовних вимог. Будучи допитаним у судовому засіданні, відповідач [PERSON] позову не визнав, пояснив, що його неповнолітній син [PERSON] дійсно протягом двох років не відвідує школу, оскільки боїться, що його насильно заберуть від батька та помістять до центру соціально-психологічної реабілітації дітей згідно винесених Бережанським районним судом рішень. Пояснив, що його син буде навчатися тільки після того, як будуть скасовані всі рішення, які були прийняті з цього приводу, та буде змінено весь педагогічний колектив та обслуговуючий персонал Лапшинської школи. Останній поводив себе в судових засіданнях агресивно, не стримано, ображаючи при цьому присутніх. Він двічі 9 та 29 листопада 2016 року демонстративно покидав зал судових засідань та на слідуюче засідання, будучи належним чином повідомленим про день і час судового розгляду, свідомо не з"явився, а тому із зазначених підстав суд вирішив продовжувати розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи на стороні позивача без заявлення самостійних вимог відділу освіти Бережанської РДА Даньків С.М. із позовними вимогами погодилася, пояснила, що через поведінку відповідача дитина не навчається і не здобуває освіту, а так як відповідач діє всупереч інтересам дитини, тому просила задоволити заявлені органом опіки та піклування позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON]. Третя особа на стороні позивача без заявлення самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не з"явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення заявлених вимог поклалася на думку суду. Неповнолітній [PERSON] в жодне судове засідання не з"явився, хоч кожного разу суд зобов"язував його батька [PERSON] забезпечити явку в судового засідання неповнолітнього сина для з"ясування ряду запитань, які були необхідні суду для вирішення заявлених вимог. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, свідків, думку прокурора, прийшов до висновку, що позовні вимоги органу опіки та піклування Бережанської райдержадміністрації підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. У відповідності із п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року та ст. 164 СК України матір або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших моральних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується виданим Лапшинською сільською радою Бережанського району Тернопільської області свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] та встановлено, що неповнолітній син відповідача постійно проживає із відповідачем в селі Лапшин Бережанського району Тернопільської області та, будучи учнем Лапшинської загальноосвітньої школи 1-11ст., протягом двох з половиною років не навчається та з вересня 2014 року школу не відвідує. Цей факт підтверджується показами представника позивача та не заперечується і самим відповідачем. Факт невідвідування сином відповідача навчального закладу підтверджується також письмовими повідомленнями директора Лапшинської загальноосвітньої школи [PERSON] за № 01-40/83 від 15 жовтня 2015 року; № 01-40/94 від 22 грудня 2015 року; № 01-40/10 від 1 березня 2016 року; № 01-40/47 від 12 вересня 2016 року, № 01-40/98 від 19 грудня 2016 року та протоколом № 7 засідання педагогічної ради Лапшинської загальноосвітньої школи 1-11 ст. від 15 вересня 2015 року. Цей же факт підтверджується оглянутими в судовому засіданні актами обстеження житлово-побутових умов за № 97/09-4, № 6/07-4 та № 60/01-7 від 22 грудня 2015 року, 28 січня 2016 року та 15 вересня 2016 року, з яких видно, що батько [PERSON] не пускає дитину до школи у зв"язку з чим дитина не навчається і не відвідує навчального закладу з 1 вересня 2014 року. Пояснення відповідача про те, що його неповнолітній син [PERSON] не ходить до школи і не здобуває освіти через те, що боїться своєї матері та служби у справах дітей, які бажають відібрати його від батька, не заслуговують на увагу через те, що рішення, які були постановлені Бережанським районним судом і які би стосувалися неповнолітнього [PERSON], втратили свою актуальність, виходячи із наступного. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 10 січня 2014 року, визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] в с. Урмань Бережанського району Тернопільської області. Вищевказане рішення відповідачем не виконувалося у зв"язку з чим 05 травня 2014 року Бережанським районним судом було постановлено рішення, яким вирішено відібрати неповнолітнього [PERSON] від батька і передати матері. Зазначене рішення суду хоч було допущено до негайного виконання, однак виконано не було через активну протидію відповідача. Крім цього, рішенням Бережанського районного суду від 27 лютого 2015 року відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо його сина [PERSON], однак рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року вищевказане рішення скасовано, відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON], попереджено відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Даним рішенням на службу у справах дітей районної державної адміністрації покладено контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків. 06 листопада 2015 року Бережанським районним судом також було постановлено ухвалу, якою вирішено тимчасово влаштувати дитину [PERSON], [INFO], до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації. Вищевказана ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили, однак вона також виконана не була через активну протидію відповідача. Виконуючи ухвалу Бережанського районного суду від 6 листопада 2015 року, службою у справах дітей районної державної адміністрації 22 грудня 2015 року спільно із відділом державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції в Тернопільській області, районним відділом освіти Бережанської районної державної адміністрації, центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, дирекцією Лапшинської ЗОШ І-ІІ ступенів з метою тимчасового влаштування неповнолітнього [PERSON] до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Тернопільської обласної державної адміністрації було здійснено виїзд по місцю проживання неповнолітнього, в с. Лапшин Бережанського району Тернопільської області, однак згоди досягнути не вдалося. З приводу невиконання рішень суду прокуратурою Бережанського району Тернопільської області відкрито кримінальне провадження відносно [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, а 22 січня 2016 року ухвалою Бережанського районного суду дане кримінального провадження щодо [PERSON] закрито із звільненням останнього від кримінальної відповідальності у зв'язку із зміною обстановки. Із тексту зазначеної ухвали суду видно, що 16 січня 2016 року неповнолітній [PERSON] подав свою письмову заяву, що він, досягши 14- річного віку, вправі самостійно обирати місце проживання, тому він висловлює своє бажання проживати з батьком [PERSON]. А так як неповнолітній [PERSON] висловив своє бажання і, виходячи із положень ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України воно має переважне значення над рішенням Бережанського районного суду від 5 травня 2014 року, тому із зазначених підстав вчинене [PERSON] діяння втратило свою актуальність. Тобто виходячи із вищенаведених фактів, рішення, які були прийняті судом відносно неповнолітнього [PERSON] по відношенню до нього про визначення його місця проживання втратили свою актуальність, за виключенням ухвали, постановленої Бережанським районним судом 06 листопада 2015 року. І хоч відповідач не погоджувався із зазначеною ухвалою суду та не бажав, щоб його неповнолітнього сина [PERSON] було поміщено у центр соціально-психологічної реабілітації, однак він не приймав жодних дій по її скасуванню, хоч суд роз"яснював його право на апеляційне оскарження, тобто відповідач всупереч рішенню Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2015 року не змінив свого ставлення до виховання дитини - надання йому можливості здобути освіту, а навпаки і далі не відпускав свого неповнолітнього сина до школи та не наймав педагогів, які могли би читати навчальні дисципліни по місцю проживання дитини, як це робиться у виключних випадках, пов"язаним із здоров"ям дитини, чи не обрав іншого альтернативного виду здобуття освіти, які йому пропонувалися відділом освіти. Суд вважає, що відповідач діє всупереч інтересам дитини, оскільки крім цього, що неповнолітній [PERSON] більше двох років не навчається та не здобуває обов"язкову загальну середню освіту, він також і не спілкується із своїми ровесниками, сусідами та родичами, протягом двох років він обділений у спілкуванні, хоч, навчаючись у школі, він був розвинутою та комунікабельною дитиною. Він не розширює свого світогляду, оскільки перебуває лише в господарстві, у якому проживає, та спілкується лише з батьком і бабцею. Батько тримає його закритим у господарстві, він виходить за межі господарства лише під наглядом відповідача чи його матері [PERSON], тобто цими діями порушуються права неповнолітньої особи, яка повинна розвиватися. Той факт, що неповнолітній син відповідача без поважних на те причин вже третій рік не ходить до школи та не здобуває освіту та, що діями відповідача на неповнолітнього [PERSON] чиниться психологічний тиск через що порушуються його права, тобто, що відповідач неналежно виконує свої батьківські обов"язки по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON] суд переконали наступні докази. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що відповідач [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов"язки щодо свого неповнолітнього сина [PERSON], оскільки обмежує його у спілкуванні з оточуючими, він тримає його закритим в своєму господарстві і використовує його, як дешеву робочу силу, йому відомо, що неповнолітній не навчається, а виконує роботу, яка є зовсім не дитячою. Неповнолітній самотужки обробляє присадибну земельну ділянку, здійснює догляд за худобою, сам конем, без дорослих оре город, що може бути небезпечним для його життя та здоров"я, оскільки кінь може себе повести по різному. Під час великих снігопадів, що були на початку зими, під час негоди, він був очевидцем, як неповнолітній [PERSON] тягнув з лісу триметрові колоди, вважає, що відповідач свідомо експлуатує неповнолітнього, тримає його як раба, однак зовсім не дбає про нього. Близько двох з половиною тижнів він зустрів відповідача разом із сином [PERSON] на автобусній зупинці та звернув увагу, що одежа неповнолітнього не відповідала його віку та сезону. В цей день було дуже холодно, однак [PERSON] був одягнутий у тоненькому та досить довгому плащі. Така форма одягу є зовсім не властива чотирнадцятирічним хлопцям, так міг бути одягнутий недоглянутий мужчина, якому поза сорок. Вважає, що відповідач, переслідуючи власні інтереси, чинить психологічний тиск на свого неповнолітнього сина, оскільки він особисто жодного разу не бачив [PERSON] поза межами їх господарства без нагляду батька, не вірить, що він не хотів би піти з хлопцями до клубу, чи просто поспілкуватися із своїми ровесниками. Батько неповнолітнього, на його думку, є неадекватною людиною, якого боїться не тільки його неповнолітній син, а більшість дорослого населення їх села, жоден не хоче бути допитаним у якості свідка, щоб потім не попасти у немилість відповідача, оскільки він всім погрожує. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона постійно проживає в селі Лапшин Бережанського району та виховує двоє дітей, однак жодного разу не бачила сина відповідача [PERSON], щоб він вільно прогулювався з дітьми селом, не зустрічала його в клубі та в церкві. Їй відомо, що він вже довший час не ходить до школи та постійно перебуває лише у господарстві, у якому проживає разом із батьком та бабцею, він не спілкується із своїми ровесниками. Далі свідок пояснила, що її діти із задоволенням ходять до Лапшинської школи і жодного разу не скаржилися їй на педагогів, тобто атмосфера у школі є нормальною. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з березня 2015 року він не працює та перебуває на заслуженому відпочинку. До цього він очолював службу у справах дітей та у зв"язку із виконанням своїх службових обов"язків знайомий із відповідачем. Декілька років тому вони вперше зустрілися із відповідачем по місцю його проживання з приводу насильства відповідача по відношенню до його старенької матері. Крім цього вже декілька років тягнеться спір за дітей і відповідач, користуючись наявним спором, не пускає свого неповнолітнього сина до школи, тримає його взаперті, обмежує його у спілкуванні з ровесниками та експлуатує його. Для врегулювання цього питання в позасудовому порядку представники різних рівнів місцевої влади, освіти та депутати намагалися поспілкуватися із відповідачем, однак конструктивної розмови не получилося. В будинок їх не впускали, ворота зачинені, дитина налякана, закомплексована. Близько десяти разів він був по місцю проживання відповідача і там його завжди зустрічали вороже. Йому відомо, що відповідач постійно чинить тиск на свого неповнолітнього сина. Він підсвідомо зомбує сина і останній говорить те, що каже йому говорити його батько. Далі у своїх поясненнях свідок зазначив, що він особисто був свідком тиску відповідача на своїх дітей. Неповнолітні діти відповідача [PERSON] та [PERSON] в кабінеті служби у справах дітей писали заяви, однак їх батько неодноразово відкривав двері та постійно підказував, що вони мають написати. У цей час він, свідок, бачив в очах дітей страх. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідач впродовж кількох років ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків щодо виховання свого сина [PERSON]. Він не дбає про дитину, а лише живе своїми амбіціями та не пускає дитину в школу вже третій рік. Служба у справах дітей неодноразово наголошувала про його егоїстичний підхід до виховання сина. Згідно рішення апеляційного суду служба у справах дітей повинна здійснювати контроль за належним вихованням останнім своїх батьківських обов"язків, однак, незважаючи на це, служба у справах дітей не має можливості не те, що здійснювати контроль за належним виконанням відповідачем батьківських обов"язків, а навіть не має можливості поспілкуватися із неповнолітнім. Вони хоч приходили із візитами, однак неповнолітнього вдома не застали, він то жне кукурудзянку, то просто нікого вдома немає. Їм також відомо, що відповідач наказав неповнолітньому закриватися у господарстві таким чином, щоб не було можливості відкрити хвіртку із зовнішньої сторони. Він спеціально підпирає хвіртку бруском, щоб ніхто не міг відчинити її а, крім цього, у них на подвір"ї собака прив"язана таким чином, щоб не було можливості пройти до будинку. Неповнолітній син відповідача жодного разу не приходив на засідання комісії, а з"являвся лише відповідач, який пояснював, що його син боїться. Служба у справах дітей спілкувалася із сусідами, вчителями та односельцями відповідача та дізналася, що відповідач тримає неповнолітнього [PERSON] ізольованим від суспільства, дитина не виходить за межі подвір"я та є обмежена у спілкуванні із оточуючими. Відповідач, повертаючись з роботи, телефонує і [PERSON] забирає брусок, яким підперта хвіртка, щоб ніхто не міг потрапити у їх господарство. Відповідач нікого не пускає у своє господарство, ні службу у справах дітей, ні дирекцію школи, ні сільську владу, навіть священика. Всі односельці вважають, що відповідач психологічно впливає на сина і тим самим не дає йому нормально розвиватися, і цими своїми діями він шкодить своєму неповнолітньому сину, оскільки дивлячись на світ очима батька, він у майбутньому не матиме можливості облаштуватися у побуті, він відвикне від нормального людського спілкування, а бачитиме все лише у темних барвах. Служба у справах дітей вважає, що неповнолітньому можливо потрібна допомога психолога, однак ніхто із сусідів, чи вчителів не бажають бути допитаним у якості свідків, оскільки всі бояться відповідача, який постійно поводить себе зухвало та дозволяє собі хамство, постійно всіх ображає та погрожує розправою. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з початку навчального року є класним керівником сьомого класу, у якому повинен навчатися неповнолітній [PERSON]. З першого вересня дитина не приступила до навчання, тому він, як класний керівник, мав з"ясувати причини його неявки. Особисто він жодного разу не бачив неповнолітнього [PERSON] та його батька, оскільки [PERSON] до навчання не приступив, а по місцю його проживання його у господарство не пустили, так як їх хвіртка підперта і проникнути на господарство він не мав можливості. Батько неповнолітнього жодного разу до нього, як класного керівника його сина, на приходив. Йому відомо, що неповнолітній [PERSON] не відвідує школи ще з 1 вересня 2014 року. Далі свідок зазначив, що готуючись до судового засідання, він переглянув старі шкільні фотографії, поспілкувався з дітьми та вчителями і з"ясував, що [PERSON] досить непогано вчився, мав хорошу пам"ять, був активним, брав участь у шкільних заходах, він також, переглядаючи старе відео, бачив як [PERSON] у новорічному костюмі розказував вірші. В даний час [PERSON] дуже відстає від своїх ровесників, оскільки вони навчаються у дев"ятому класі, а він числиться лише в сьомому. Він закінчив лише шість класів і далі з вини батька не приступив до навчання. Їх педагогічний колектив школи є жіночим. Ніхто із вчителів не бажає бути допитаним у якості свідка, оскільки бояться запального, агресивного характеру відповідача. Він же прийшов в судове засідання, щоб захистити права дитини, як вчитель, як батько, у якого також є діти, оскільки вважає, що з вини відповідача права дитини є обмеженими. Неповнолітній не спілкується із своїми ровесниками. Діти розказують про нього, що коли він ходив до школи, то вони товаришували, а зараз він з ними не спілкується. У зв"язку з тим, що неповнолітній [PERSON] не відвідує навчального закладу та не навчається і це дуже впливає на на його розвиток. Діти беруть участь у різних олімпіадах, конкурсах та змаганнях і таким чином розкривають та розвивають свої таланти, а син відповідача цього всього позбавлений. Суд також вважає, що посилання відповідача на те, що його син не відвідує школу, бо боїться, що його заберуть від батька і помістять до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей відповідно до ухвали Бережанського районного суду від 06 листопада 2015 року, якою було вирішено тимчасово влаштувати [PERSON] до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей Тернопільської обласної державної адміністрації, не заслуговують на увагу, оскільки пояснення представника позивача в судовому засіданні та долучені нею до матеріалів справи письмові документи свідчать про те, що за письмовим зверненням неповнолітнього [PERSON] службою у справах дітей 22 лютого 2016 року було визначено доцільним місце його проживання з батьком за адресою: [ADDRESS]. Батько в свою чергу мав забезпечити: обов'язкове відвідування сином навчального закладу, починаючи з 23 лютого 2016 року та не чинити перешкод дитині у спілкуванні з органами опіки і піклування та з матір'ю [PERSON]. У разі невиконання відповідачем зобов'язання в частині відвідування дитиною навчального закладу, останній був повідомлений про те, що на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини буде ставитися питання про доцільність позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON]. І хоч службою у справах дітей було прийняте компромісне рішення, згідно якого визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком, однак неповнолітній син відповідача, не зважаючи на це, і далі не приступив до навчання, а тому 16 березня 2016 року службою справах дітей районної державної адміністрації питання позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] було винесено на засідання комісії з питань захисту прав дитини та 18 березня 2016 року комісія з питань захисту прав дитини Бережанської райдержадміністрації та Служба у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації дійшли до висновку про необхідність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] про що свідчить представлений ними суду письмовий висновок, що знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, поскільки здобутими в судовому засіданні доказами у їх сукупності доведено, що відповідач [PERSON], являючись батьком неповнолітнього сина [PERSON], свідомо нехтує своїми обов"язками по вихованню дитини та всупереч рішенню Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2015 року не змінив свого ставлення до виховання дитини - не надав своєму неповнолітньому сину можливості здобути освіту, а далі не відпускає його до школи, а крім цього, він, обмежуючи права дитини, тримає його ізольованим від суспільства, не даючи йому можливості спілкуватися із ровесниками, всесторонньо розвиватися, а лише експлуатує його, чим порушує права дитини, а тому позовні вимоги органу опіки та піклування Бережанської райдержадміністрації в особі служби в справах дітей слід визнати підставними і задоволити їх.

Outcome: approved