Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про захист прав споживачів, в якому просить суд розірвати договір підряду на поставку металопластикових конструкцій № 438 від 28 січня 2016 року, укладений між нею та ФОП [PERSON], стягнути з відповідача кошти в розмірі 14 500 грн. 00 коп., а також пеню в розмірі 73 515 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28 січня 2016 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір підряду на поставку металопластикових конструкцій №438, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов"язання виготовити та доставити їй металопластикові конструкції. Відповідно до п.1.3 вказаного договору, вартість замовлення складає 14500 грн. 00 коп., яке позивач попередньо сплатила у відповідності до п.1.4 вищевказаного договору. Згідно п.6.3 договору підряду, початком виконання договору вважається наступний день після підписання договору та надходження коштів на розрахунковий рахунок або в касу підрядника. Під час укладання вищевказаного договору, умови якого обговорювались вдома у позивачки, сторони прийшли до спільної думки щодо сплати суми за виконання даної послуги шляхом оформлення оплати через касу банку ПАТ КБ "Приватбанк". Після чого позивач передала відповідачу свою картку, відповідно до якої ФОП [PERSON] через свій касовий апарат провів платіж, про що надав квитанцію. Однак, після вчинення даних дій позивачка зрозуміла, що була введена в оману, оскільки в розрахунковому документі сума її покупки становить 14 500 грн. 00 коп., а вона доручає банку встановити регулярний платіж в розмірі 1 024 грн.67 коп., кількість яких становить 24 платежіві. Перший платіж за дану послуги повинен був бути 28 січня 2016 року, останній - 28 грудня 2017 року. Щомісячна комісія складає 420 грн.50 коп. Тобто, фактична загальна вартість замовлених позивачкою вікон становить не 14 500 грн.00 коп., а 24 592 грн.08 коп. 22 лютого 2016 року позивачка, з метою уникнення великої переплати, двома платежами достроково погасила розстрочку, поповнивши картку на загальну суму 16 390 грн.00 коп. 28 лютого 2016 року з її картки був списаний черговий платіж в розмірі 1 024 грн. 67 коп., а 29 лютого 2016 року з її картки на користь відповідача повторно було списано суму в розмірі 13 744 грн. 18 коп. Тобто, 29 лютого 2016 року позивач в повному розмірі сплатила вартість вікон. Однак, відповідач до виконання робіт так і не приступив, хоча вона неодноразово до нього зверталась з такою вимогою. Тому вважає, що в даному випадку має місце порушення відповідачем прав споживача, і вважає за необхідне розірвати договір з ФОП [PERSON] та стягнути з нього гроші, які нею були заплачені за виконання робіт. Крім цього, просить суд стягнути на свою користь пеню в розмірі 73 515 грн. 00 коп. за прострочення зобов"язання (кількість днів становить 169), виходячи з наступного розрахунку: 14 500 грн. 00 коп. х 3% х 169 = 73 515 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що ніяких вікон їй ніхто не привозив і ні про що з нею попередньо не домовлявся. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала та суду пояснила, що, коли її довірителька перебувала вдома, до неї прийшли представники ФОП [PERSON] і запропонували поставити їй вікна, посилаючись на те, що в них дана послуга є найнижчою та можливо скористатися кредитними послугами. Вона погодилась і оформила кредит. Однак, після оформлення договору підряду, позивачка зрозуміла, що сума, про яку сторони домовились, є набагато більшою. Замість 14 500 грн. вона повинна заплатити на 10 000 грн. Більше, а тому [PERSON] дану суму взяла в борг та погасила кредит. Але до сих пір вікон вона так і не отримала. Тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення. Однак, 14 лютого 2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позовних вимог він категорично заперечує, посилаючись на те, що пред"явлені вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Договір підряду на постачання металопластикових конструкцій № 438 був укладений між сторонами у справі від 28 січня 2016 року. Згідно п.1.1. даної письмової угоди, підрядник зобов'язується виготовити та доставити замовнику металеві пластикові конструкції на вказану адресу, а замовник - сплатити їх вартість у повному обсязі та прийняти вироби. Відповідно до п.1.2 Договору, усі якісні та кількісні характеристики виробів вказані та узгоджені сторонами у Додатку № 1, який є невід'ємною частиною вище вказаного Договору підряду № 438. Згідно п.2.2 та п.2.2.1 Договору, замовник зобов'язується прийняти вироби та, відповідно до положень п.п.2.2.3 Договору, сплатити за вироби за умовами та в порядку розділу 5 даного Договору. Відповідач вважає, що [PERSON] необґрунтовано намагається спаплюжити думку суду та посилається на те, що їй невідомо про існування Додатку № 1. Однак, особистий її підпис зазначений у відповідному розділі Додатку № 1. Крім того, іншого способу узгодити розміри, комплектацію та інші параметри замовлення на момент укладання Договору не існувало взагалі. Відповідно до п.4.3 вищевказаного Договору, передбачена відповідальність замовника за відсутність під час доставки виробів, а повторна (додаткова) доставка вважається оплатною у розмірі 250 грн. У відповідності до вище вказаного, вважає, що виконав свої зобов'язання за Договором, завчасно повідомив позивача за номером тел.[NUMBER] та доставив відповідне замовлення за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджується доповідною запискою від 25 лютого 2016 року. При цьому, посилається на ч.1 ст.853 ЦК України, згідно якої замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником, відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Отже, зобов'язання виконавця вважаються виконаними та претензії замовника не приймаються. Позивачка ж не надала суду будь - яких доказів того, що вона зверталася до відповідача з вимогою про виконання зобов'язань, а навпаки всіляко ухилялась від прийняття зобов'язань. Станом на сьогодні, усі вироби є в наявності та зберігаються на складі. Таким чином, не зважаючи на обов'язковість виконання зобов'язань за Договором, саме позивач безпідставно відмовилась прийняти металопластикові вироби, не мотивуючи свою відмову жодним чином, а тому правових підстав на відмову від Договору позивач не має взагалі. Позивач звертається до суду з посиланням на вимогу про розірвання договору, посилаючись на приписи ст.907 ЦК України, стосовно того, що Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом та вони відрізняються від порядку та правових наслідків розірвання договору підряду. Тому, розглянувши повідомлення позивача про розірвання договору за умовами виконання оформленого замовлення, вважає, що правових підстав для задоволення вимог про розірвання договору підряду не існує. Таким чином, на підставі вищевикладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі, а усі витрати покласти на позивача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги до свого довірителя не визнав в повному обсязі та просив суд в позові відмовити повністю. Суду пояснив, що між [PERSON] та ФОП [PERSON], дійсно, було укладено договір підряду, який сторони узгодили. Вироби [PERSON] замовником доставлялися, однак остання відмовилась від їх отримання та встановлення, про що свідчать доповідні записки працівників відповідача. На даний час вищевказані металопластикові конструкції зберігаються на складі у відповідача. Тобто, фактично позивач відмовилась від договору підряду в односторонньому порядку. Дані металопластикові вироби які були виготовлені на замовлення позивачки по справі, знаходяться на складі відповідача. Чи отримував його довіритель вартість металевих конструкцій в розмірі 14 500 грн. від позивачки, йому невідомо, даною інформацією він не володіє і будь - яких доказів в матеріалах справи немає. Його довіритель втратив всі документи, які підтверджували б факт укладання вищевказаного договору та оплату виробів позивачкою. Однак, [PERSON] враховує ту обставину, що позивачка є особою похилого віку, і хотів би піти їй на зустріч та даний спір вирішити мирним шляхом. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати стягнення збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов"язань за договором або виконує роботу настільки повільно, що закінчити її у визначений строк є неможливим. Відповідно до ст.651 ЦК України, договір може бути розірваний за рішенням суду за вимогою однієї зі сторін у випадку суттєвого порушення договору другою стороною. Суттєвим є таке порушення стороною договору, коли, у випадку заподіяної шкоди, друга сторона в значній мірі позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст.129 Конституції України), що передбачено і ст.12 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року. За змістом ст.57 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Як встановлено в судовому засіданні, 28 січня 2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір підряду на поставку металопластикових конструкцій № 438, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов"язання виготовити та доставити останній металопластикові конструкції, вартість яких, відповідно до п.1.3 Договору, складає 14 500 грн. 00 коп. (а.с.3-5). Відповідно до виписки з карткового рахунку [PERSON], 28 січня 2016 року позивачка внесла перший платіж за виконання послуги в розмірі 1 024 грн. 59 коп., 28 лютого 2016 року внесла другий платіж в розмірі 1 024 грн. 67 коп., 29 лютого 2016 року з її картки на користь відповідача було списано суму в розмірі 13 744 грн.18 коп. (а.с.7-8). Тобто, станом на 29 лютого 2016 року [PERSON] в повному розмірі сплатила вартість за металопластикові конструкції. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Розірвано договір підряду на поставку металопластикових конструкцій № 438 від 28 січня 2016 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 14 500,00 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с.25-27). 19 липня 2017 року ФОП [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року (а.с.34-36). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року заяву ФОП [PERSON] було задоволено та рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року скасовано (а.с.39). Таким чином, суд, скасувавши заочне рішення, надав відповідачу можливість подати в судовому засіданні свої докази на спростування позовних вимог [PERSON] Тобто, діяв абсолютно неупереджено, як відносно позивача, так і відносно відповідача, нікого не обмежуючи у доступі до правосуддя. Однак, суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що його довірителем було прийнято всіх можливих заходів для урегулювання спору мирним шляхом, оскільки цивільна справа перебуває в провадженні суду тривалий час, за який ФОП [PERSON], при дійсній наявності в нього металевих конструкцій, виготовлених саме на заказ позивачки по справі, міг неодноразово поставити та встановити ці конструкції в квартиру позивачки. Тим більше, що судом навіть було оголошено перерву в судовому засіданні 17.01.2018 року саме для мирного врегулювання спору і надано строк для мирного врегулювання спору до 16.04.2018 року. Тобто, майже 3 місяці. Цього часу було більш, ніж достатньо для виконання Договору підряду при наявності металевих конструкцій, вже давно, за словами представника відповідача, виготовлених відповідачем за замовленням позивача. Однак, відповідач в судове засідання 16.04.2018 року не з»явився, в зв»язку з чим суд був змушений відкласти розгляд справи на 22.05.2018 року. Тобто, надав відповідачу можливість мирного вирішення справи ще на місяць. Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року, із наступними змінами і доповненнями, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги /п.3/, а споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п.22). Згідно ч.1,2 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовникові. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Наслідки порушення умов договору щодо строків виконаних робіт передбачені ч.2,3 ст.849 ЦК України в межах здійснення замовником права перевірки у будь - який час ходу та якості роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Зокрема, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Згідно ч.1 ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати стягнення збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу настільки повільно, що закінчити її у визначений строк є неможливим. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах. Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення договору об'єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору. Відповідно до ч.14 ст.8 ЗУ "Про захист прав споживачів" та п.п.4 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", саме на продавця, виготівника покладено обов'язок довести, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування ним або його зберігання. Отже, міжнародними правовими актами, які є частиною національного законодавства України, передбачено, що споживач перебуває у нерівних умовах порівняно із виконавцем послуг, а тому саме на відповідача покладено обов'язок по доведенню факту належного виконання ним взятих на себе зобов'язань та по спростуванню вимог споживача, висунутих у претензії. Суд не приймає до уваги копію доповідної записки від 25.02.2016 року, підписану працівниками відповідача про те, що позивачка відмовилась відкрити двері та прийняти металопластикові конструкції, оскільки даний доказ в якості належного доказу судом також не може бути визнано. Особи, які підписали доповідну записку, в судовому засіданні в якості свідків допитані не були (ніхто із сторін клопотання про їх допит не заявляв). Крім того, нічим не підтверджено, що дані особи працювали чи працюють у ФОП [PERSON] і дійсно привозили вказані конструкції на адресу позивача. Крім того, твердження, що замовник відмовилась відкрити двері, також нічим не підтверджується, оскільки доказів того факту, що позивачка знаходилась вдома, відповідачем суду не надано. Як не надано й доказів факту узгодження з нею часу доставки. Крім того, жодного свідка, який би підтвердив факт доставки металевих конструкцій та відмову позивача їх прийняти, в судовому засіданні допитано також не було. Отже, матеріалами справи підтверджено, що ФОП [PERSON] не приступив до виконання робіт із встановлення металопластикових конструкцій у погоджені сторонами строки. Більш того, відповідач до виконання робіт не приступив і до часу звернення позивача до суду з даним позовом, хоча позивачка неодноразово зверталась до відповідача з такою вимогою, і під час слухання цивільної справи в судовому засіданні, хоча судом навіть надавався строк для вирішення спору мирним шляхом. Доказів того, що [PERSON] відмовилася від прийняття виконання ФОП [PERSON] робіт за договором від 28 січня 2016 року або її ухилення від надання доступу до місця роботи, відповідачем суду не надано. У зв'язку з чим суд вважає посилання представники на цю обставину безпідставним. Згідно з ч.3 ст.651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Зважаючи на те, що договір підряду не виконано не тільки у встановлені ним строки, але й на теперішній час, позивач має право на розірвання договору і відшкодування збитків на підставі ч.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв'язку з чим заявлені позовні вимоги про розірвання Договору від 28 січня 2016 року та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 14 500 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь пені в розмірі 73 515 грн.00 коп. за прострочення зобов"язання, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно із ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Так, за правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги), згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ч.3 ст.693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти, відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно зі ст.536 ЦПК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що сторони погодили ціну договору, відбулася попередня оплата товару. Однак, обов'язок сплачувати проценти та пеню на суму попередньої оплати та розмір таких процентів сторонами узгоджено не було, а тому правові підстави для стягнення пені відсутні. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial