Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO] звернулася до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно себе та її неповнолітнього брата [PERSON], [INFO]. В мотивування вимог посилалася на те, що мати [PERSON], [INFO] померла. Зазначала, що відповідач ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, здоров'ям, матеріально не забезпечує. Крім того, заборгованість відповідача по сплаті аліментів, станом на 01.10.2014 року становить 21376,56 грн. Враховуючи наведене, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї та її брата [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зазначила, що на даний час вона та її брат проживають разом з дідусем та бабусею, які займаються їх утриманням та вихованням після смерті матері. Зазначила, що батьком сплачено аліменти частково заборгованість становить біля 4000,00 грн. Наголосила, що не має наміру спілкуватись з батьком, батько критично відноситься, щодо відвідування позивачкою релігійної громади Церкви Християн Віри Євангельської "Заповіт Ісуса Христа" Відповідач заперечував в задоволенні позову, пояснив, що діти після розлучення залишились проживати з дружиною, зазначив, що дітей налаштували проти нього, діти не бажають спілкуватися з батьком, бабусею та дідусем зі сторони матері дітей чиняться перепони в його спілкуванні з неповнолітніми, аліменти частково сплатив, має намір виховувати дітей. Свідок [PERSON] двоюрідний брат матері позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідач дітьми не займався, мати дітей просила свідка взяти хлопчика, оскільки йому не вистачає чоловічої уваги. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають з бабою та дідом по матереній лінії. Свідок [PERSON] дідусь позивача пояснив, що з 2005 року діти проживають разом з ним, коштів батько на утримання дітей не надає, один рік пересилав по 600, 00 грн. в місяць. [PERSON] подав позов до [PERSON] про відшкодування коштів за відбудований будинок. В 2015 році відповідач купував синові форму до школи, дочці очки, мати відповідача купила дітям по телефону, батько не відвідує батьківські збори, не відував лікарню, не бере дітей. Аліна та Дмитро не з великою охотою спілкуються з батьком. Свідок [PERSON] - мати відповідача зазначила, що коли відповідач працював сплатив 5700,00 грн. аліментів, батько допомагає дітям, купував речі в шкоду, на випуск, в листопаді купив куртку, очки, дітям ні вчому не відмовляє, не обіжає. Наголосила, що діти ходять в секту, носять десятину. Свідок [PERSON] бабусіна рідна сестра по матері зазначила, що [PERSON] випивав, тому мати дітей з ним розлучилась, батько купував дітям речі, вимагає щоб діти до нього приходили. проте не цікаввиться де діти живуть, що їдять в чому одягнені. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір"ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується змістом свідоцтв про народження. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 26.06.2006 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] залишено на подальше виховання при матері. Свідоцтвом про смерть підтверджується, що [PERSON] померла [INFO]. Сторонами не заперечується, що після смерті матері дітей, неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON] 05.11.2001 року проживають з бабусею - [PERSON] та дідусем - [PERSON]. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалася на те, що відповідач усунувся від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з нею та її братом та не надає допомогу на їх утримання, на підтвердження цього надала ряд письмових доказів, а саме копію характеристики на [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 20,21), довідку про місце проживання [PERSON].( а.с. 22), заяву та подання про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] щодо несплати аліментів( а.с. 19,17), довідку про заборгованість по аліментам станом на 30.08.2013 року( а.с.15). В силу ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Питання участі батька у вихованні дитини було предметом розгляду органу опіки та піклування. За висновком служби у справах дітей Житомирської міської ради від 02.06.2016 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Виходячи виключно з інтересів дітей та враховуючи їх подальшу долю, а саме в разі позбавлення батька батьківських прав, діти залишаються круглими сиротами, суд не примає до уваги даний висновок, вважає його передчасним. Оцінюючи докази за внутрішнім переконанням, враховуючи інтереси дітей, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з того, що відповідач змінив своє ставлення до дітей, оскільки почав сплачувати аліменти, позбавлення батьківських прав в силу ст. 166 СК України є виключною мірою, батько виявляє бажання в подальшому брати участь у вихованні дітей, мати дітей померла, діти проживають та знаходяться під впливом бабусі та дідуся, останні є особами похилого віку, доказів про те, що відповідач негативно впливає на дітей та умисно ухиляється від виховання та усувається від виконання батьківських обов"язків, свідомо нехтує своїми батьківськими обов"язками, жорстоко поводиться з дітьми, суду не надано, позивач власне зазначила, що не має наміру спілкуватись з батьком, відповідач пояснює, що йому чиняться перешкоди в спілкуванні з дітьми, за таких обставин, суд приходить до висновку про передчасність прийняття рішення про позбавлення його батьківських прав. Позивач є дівчинкою підліткового віку, схильна до прийняття радикальних рішень. Позбавлення відповідача батьківських прав негативно плине на її становище, позивачем при подачі позову не враховано, в разі задоволення позовних вимог, остання фактично стає дитиною позбавленною батьківського піклування. Доказів про те, що бабуся та дідусь виявляють бажання подальшого оформлення опіки над дітьми суду не надано. Відповідач зробив висновок і має намір приймати міри до відновлення відношень з дітьми, піклуватися про них, доводи відповідача зводяться до того, що він бажає спілкування з дітьми, проте йому чиняться перешкоди, факт сплати аліментів свідчить про наміри [PERSON] приймати участь у вихованні дітей, опікуватися ними. За таких обставин, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав відносно позивачки таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 165 СК України [PERSON] не є особою, яка має право звернутись з позовом до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON]. Кееруючись п.п.15,16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 150, 157, 164, 165 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed