Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] селищної ради про визнання права, визнання недійсним і скасування в окремій частині рішення [PERSON] селищної ради від 03.10.2014 року № 35/28 та зобовязання вчинити дії. Позовні вимоги мотивує тим, що разом з сином інвалідом, який потребує постійного догляду, проживає в квартирі, яка належить її колишньому чоловікові [PERSON], шлюб з яким розірвано відповідно до рішення Любешівського районного суду від 26 липня 2004 року. 28.02 2013 року нею було подано заяву до [PERSON] селищної ради про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Рішенням [PERSON] селищної ради № 24/26 від 22.03.2013 року в задоволенні її заяви було відмовлено у звязку з відсутністю вільних від забудови земельних ділянок та письмово повідомлено її про повторний розгляд заяви після розроблення та затвердження детального плану території. Згодом розроблення такого плану селищною радою було здійснено і 03.10.2014 року на сесії [PERSON] селищної ради було прийнято рішення № 35/28, яким громадянам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд в оренду на період будівництва. На цій сесії селищної ради було повідомлено депутатам про наявність заяви позивача, позивачем було повідомлено про наявність у неї переважних прав на виділення земельної ділянки, однак подану заяву не було винесено на голосування, а відтак її фактично не було розглянуто. У свою чергу такі ж заяви інших громадян, які не мають ніяких переважних прав, були винесені на голосування сесії і задоволені, а позивача листом від 09.12.2014 року № 677/20 повідомлено про відсутність вільних земельних ділянок під будівництво і обслуговування житлових будинків з господарськими спорудами. Позивач [PERSON] вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням встановленого порядку для його прийняття, а тому просить суд: визнати наявність у неї переважного права щодо надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на час вирішення питання про таке надання земельної ділянки на сесії [PERSON] селищної ради 03.10.2014 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не винесення заяви позивача від 28.02.2013 року про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на розгляд і голосування сесій [PERSON] селищної ради, які відбулися протягом 2013-2014 років; визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] селищної ради від 03.10.2014 року № 35/28 в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд в оренду на період будівництва громадянам, які не мають переважних прав на відведення таких земельних ділянок; зобов"язати [PERSON] селищну раду винести в присутності позивача на розгляд та голосування чергової сесії ради її заяву про надання земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, з врахуванням переважних прав на виділення такої ділянки, передбачених Законом України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, Конвенцією про права інвалідів в Україні від 06.03.2010 року та стягнути з відповідача понесені у справі судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позову не визнав повністю і дав суду пояснення, що за змістом аналогічні письмовим запереченням на позов. Заперечення сторони відповідача грунтуються на тому, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до Положення про порядок надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Любешів, затвердженого рішенням [PERSON] селищної ради № 35/27 від 03.10.2014 року, згідно пункту 2.1 якого першочергове право на отримання земельних ділянок мають лише громадяни, які безпосередньо брали участь в АТО, та молоді сімї, які проживають у складі трьох та двох сімей, при наявності вільних земельних ділянок під будівництво. Що стосується заяви позивача від 28.02.2013 року, то вона розглядалась на чергових сесіях [PERSON] селищної ради та відповідно надані відповіді стосовно причин її не задоволення від 20.11.2014 року №634/20 та від 09.12.2014 року №676/20. Наведені обставини є підставами для відмови в позові. Заслухавши сторін, допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного. Статтею 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин 1, 2 статті 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За змістом пункту 3 частини 1 статті 215 ЦПК підставою для задоволення позову є встановлення судом факту порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 28.02.2013 року зверталась із заявою до [PERSON] селищної ради про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням [PERSON] селищної ради № 24/26 від 22.03.2013 року в задоволенні її заяви було відмовлено у звязку з відсутністю вільних від забудови земельних ділянок та письмово повідомлено її про повторний розгляд заяви після розроблення та затвердження детального плану території. Заява [PERSON] від 28.02.2013 року повторно виносилась на розгляд сесії [PERSON] селищної ради, яка відбулась 03.10.2014 року, однак рішення про задоволення чи відмову у задоволенні заяви не приймалось. На звернення з цього приводу позивача [PERSON] селищною радою надано лише відповіді від 20.11.2014 року №634/20 та від 09.12.2014 року №676/20 з яких слідує, що земельна ділянка [PERSON] під забудову не була виділена, у зв"язку з відсутністю в достатній кількості вільних земельних ділянок під будівництво індивідуальних житлових будинків та повідомлено про додатковий розгляд її заяви після чергового розроблення та затвердження детального плану території житлової забудови в смт. Любешів. Разом з тим, рішенням [PERSON] селищної ради № 35/28 від 03.10.2014 року, згідно додатку до рішення № 1, було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду на період будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) в смт.Любешів із земель [PERSON] селищної ради не переданих у власність і не наданих у користування 90 громадянам. Також судом встановлено, що предметом розгляду сесії, яка відбулась 03.10.2014 року, були вільні від забудови 94 земельних ділянки, згідно розробленого та затвердженого детального плану території житлової забудови в смт. Любешів. Отже, слід констатувати, що по 4 вільних від забудови земельних ділянках сесією [PERSON] селищної ради від 03.10.2014 року не прийнято відповідного рішення, в тому числі не вирішено заяву [PERSON] Дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні: рішенням [PERSON] селищної ради № 24/28 від 03.10.2014 року; додатком № 1 до рішенням [PERSON] селищної ради № 24/28 від 03.10.2014 року; стенограмою, протоколом та іншими матеріалами сесії [PERSON] селищної ради від 03.10.2014 року; відповідями [PERSON] селищної ради від 20.11.2014 року №634/20 та від 09.12.2014 року №676/20 на звернення [PERSON]; відповіддю прокуратури Любешівського району від 10.11.2014 року №52-97-14 на звернення [PERSON]; заявою [PERSON] з приводу надання їй в оренду земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 28.02.2013 року; показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків депутатів [PERSON] селищної ради [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Не оспорюються вони і стороною позивача, тому суд вважає їх доведеними. Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституція України, зокрема частина 1 статті 146, встановлює, що питання діяльності органів місцевого самоврядування визначаються законом. Згідно статей 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення земельних питань відноситься до виключної компетенції відповідної ради, рішення якої приймається на її пленарному засіданні. Статтею 12 Земельного кодексу України (далі- ЗК) визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. У відповідності до частини 7 статті 118 ЗК, таке рішення органу місцевого самоврядування приймається у місячний строк з дня подачі клопотання шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частинами 10 та 11 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відмова органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви з цього питання без розгляду можуть бути оскаржені та вирішені в судовому порядку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] селищною радою на сесії 03.10.2014 року було допущено бездіяльність, яка проявилась у залишенні без розгляду заяви [PERSON] від 28.02.2013 року про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. А тому позов в цій частині підлягає до задоволення шляхом зобов"язання [PERSON] селищної ради винести на розгляд чергової сесії вказану заяву [PERSON] для розгляду її у визначеному законом порядку. Згідно пункту 1 частини 2 статті 116 Цивільного кодексу України (далі ЦК) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. В цьому контексті слід зазначити, що позов про визнання права може бути поданий у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб"єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Крім того, наслідком визнання права може бути визнання наявності або відсутності обов"язків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що втратила право, визнання наявності правовідносин того, про що також можуть заявлятися позовні вимоги. В розумінні цього слід прийти до висновку, що визнання права в судовому порядку здійснюється тоді, коли це право не визначено, в тому числі на законодавчому рівні, не визнається або оспорюється кимось, не підтверджується відповідними документами тощо. По справі встановлено, що позивач є інвалідом 3-ої групи, інвалідність їй встановлено довічно, а також має статус ветерана праці. Дані обставини стверджуються виданими на ім"я позивача випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії ВЛН №0082642, посвідченням управління Пенсійного фонду України в [PERSON] районі серії АГ №297884 та посвідченням [PERSON] районного управління праці і соціального захисту населення серії З №296356. Відповідно до пункту 7 статті 7 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", ветеранам праці надаються пільги, якими в числі інших є переважне право на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Вимогами Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та Конвенції про права інвалідів в Україні від 06 березня 2010 року, передбачено пільги для громадян - інвалідів щодо поліпшення житлових умов. Саме на ці нормативні акти посилається позивач як на підставу визнання за нею пільгового права на відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва. Отже, переважне право позивача на відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва вже закріплено законодавчо та документально підтверджено, не оспорюється воно також представником відповідача, а тому не потребує додаткового визнання. Крім того, у позовних вимогах [PERSON] покликається на визнання за нею переважного права щодо надання в оренду земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, однак не конкретизує це право відносно черговості- першочергове воно чи позачергове. З огляду на це, суд приходить до висновку, що позивачем в даному випадку обрано не вірний спосіб захисту, що є підставою для відмови в цій частині позовних вимог. З аналогічних підстав не підлягає до задоволення також вимога позивача про визнання недійсним та скасування рішення [PERSON] селищної ради від 03.10.2014 року № 35/28 в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговуванням житлових будинків з господарськими спорудами в оренду на період будівництва громадянам, які не мають переважних прав, оскільки вона не конкретизована та позивачем не залучено до участі у справі в якості відповідачів тих осіб, відносно яких у позивача є сумніви щодо наявності у них таких прав. Постановлення в даному випадку з цього питання рішення буде грубим порушенням прав осіб, які не брали участі в розгляді справи. На переконання суду не підлягає до задоволення й вимога [PERSON] про зобов"язання відповідача провести розгляд заяви щодо надання земельної ділянки в її особистій присутності, оскільки вирішення цього питання відноситься виключно до компетенції самої ради. Крім того, не виконання в цій частині відповідачем вимог позивача може бути предметом окремого спору. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в частині визнання протиправною бездіяльність [PERSON] селищної ради щодо залишення без розгляду заяви [PERSON] від 28.02.2013 року про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на сесії ради, що відбулась 03.10.2014 року, а також зобов"язання [PERSON] селищної ради розглянути цю заяву [PERSON] на черговій сесії ради, з врахуванням переважних прав позивача на виділення такої ділянки, визначених чинним законодавством. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовити. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 365, 40 грн.

Outcome: partial