Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Представник позивача-адвокат Горват І.І., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення судових витрат в розмірі 18902 гривень, які складаються з суми судового збору та суми витрат на правову (правничу) допомогу, зобов"язання спростувати поширену інформацію шляхом поширення відповідно до порядку ч.7 ст.277 ЦК України та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Посилається на те, що 06 серпня 2020 року Свалявським районним судом Закарпатської області розглянуто справу № 306/363/20 за позовом [PERSON] проти ДП "Сетам", Свалявського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ТзОВ "Кредитні ініціативи", [PERSON] , [PERSON] . Зазначає, що під час судового розгляду справи 06 серпня 2020 року [PERSON] неодноразово стверджував, що заявник являється шахраєм. Даний факт підтверджується аудіозаписом судового засідання, що здійснював адвокат Горват І.І. Заявник є чесною людиною та законослухняним громадянином, ніколи не притягався до кримінальної відповідальності за вчинення будь-яких злочинів. [PERSON] будучи заздалегідь обізнаним про відсутність будь-яких достовірних даних проте, що [PERSON] є шахраєм та вчиняв шахрайські дії, висловив твердження, що спричинило публічне приниження перед громадськістю в приміщенні публічного органу та перед судом. Стверджує, що [PERSON] зазнав незаконного втручання в його право не бути підданим такій поведінці, яка принижує гідність, що гарантується статею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважають, що особиста свобода та недоторканість [PERSON] як психосоціальної та духовної одиниці суспільства було суттєво порушена висловлюваннями відповідача. Оскільки заявник був принижений в публічному органі влади - перед судом, хоча за статтею 69 Конституції України кожен зобов"язаний поважати права інших людей і не посягати на них, відповідач звинуватив заявника у вчиненні діяння,якого останній не вчиняв і не був причетний до його вчинення жодного разу, відповідач був завідомо обізнаний з тим, що заявник не є шахраєм і протиправних діянь не вчиняв , оскільки не мав достовірних даних про це на момент порушення немайнового право заявника просить стягнути на його користь моральну компенсацію в розмірі 5000 гривень. В зв"язку з вищевикладеним просить стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 18902 гривень, які складаються з суми судового збору та суми витрат на правову (правничу) допомогу, зобов"язати спростувати поширену інформацію шляхом поширення відповідно до порядку ч.7 ст.277 ЦК України та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2020 року справу №306/1699/20, провадження 2/306/713/20 передано судді Вінер Е.А. (а.с. 16). Ухвалою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2020 року позов було залишено без руху (а.с.19) 05 січня 2021 року ухвалою судді Свалявського районного суду Закарпатської області відкрито провадження по справі (а.с. 25). В судове засідання адвокат позивача не з"явився, на електронну адресу суду за вх.№ 115 від 25 січня 2021 року надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги, зазначені у позовній заяві, підтримують в повному обсязі , вважають, що в матеріалах справи всі достатні докази для вирішення справи по суті (а.с.26) Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення. Просить відмовити в задоволенні позову, який є безпідставним. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до вимог ст.ст. 12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частини першої ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Ч.7 ст.277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно положень ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом із тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. В судовому засіданні було досліджено диск Havit-DVD+R 18x4.7 GB/120MIN, який був долучений до матеріалів справи (а.с.7). Як передбачено п. 15 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). На підставі наведеного, позов не підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, то суд приходить до наступного висновку. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честіта гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» 27.02.2009 року № 1, встановлено, що якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 4 вказаної постанови пленуму ВСУ у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" №4 від 31 березня 1995 року встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до п. 9 вказаної постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В абзаці 4 п. 11 Постанови встановлено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відшкодування моральної шкоди може відбуватися лише у випадку, якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання в приватне життя тощо). Стосовно ступеня вини розповсюджувача недостовірної інформації, ВСУ зазначає, що з`ясуванню підлягають наявність злого умислу, а також наслідки використання потерпілим можливостей позасудового (досудового) спростування неправдивих відомостей, відстоювання його честі й гідності та врегулювання конфлікту в цілому. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування поширеної інформації, а тому вони задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 18902 грн. то витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.137 ч.1 ЦПК України ). На підставі наведеного та

Outcome: dismissed