Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач 15.07.2014 року звернулась в суд із позовом, в якому, з урахуванням поданих в подальшому уточнень, просила визнати за нею в порядку спадкування після померлої [INFO] року [PERSON] майнові права забудовника в розмірі ? частини прибудови до житлового будинку [ADDRESS] При цьому зазначила, що [PERSON], яка є її матір"ю, на підставі дозволу архітектурно-будівельної комісії добудувала до належного їй будинку за вищевказаною адресою приміщення першого поверху, зокрема: веранди, кухні, коридору, жилої кімнати, ванної кімнати, кладовки. Прибудова після завершення будівництва не була прийнята в експлуатацію, зміни до характеристики об"єкта права власності не були зареєстровані в органах БТІ. Вказуючи на те, що будівництво здійснювалось у встановленому на час його започаткування порядку, відповідно до дозволу, просить визнати в порядку спадкування майнові права забудовника в розмірі ? частини прибудови до житлового будинку [ADDRESS] а саме: веранди площею 14.3 кв.м., кухні площею 9.4 кв.м., коридору площею 10.5 кв.м., жилої кімнати площею 28.2 кв.м., ванної кімнати площею 3.2 кв.м., кладовки площею 1.8 кв.м. з правом здачі в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові. Відповідач [PERSON], його представник не заперечували щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що будівництво вказаної прибудови здійснювалось ним спільно з дружиною [PERSON], яка померла в 2006 році. Будь-яких прав, на думку особи, позивач на даний об"єкт нерухомості не має. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову. При цьому зауважила, що норми ЦК УРСР (1963 р.) не містять визначень прав забудовника, відтак позов є необґрунтованим. Звертала увагу, що дозвіл на здійснення прибудови надано як [PERSON], так і [PERSON] Відповідач спільно з дружиною здійснював будівництво прибудови. Також вказала на відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, просила застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.11.2000 року. Відповідно до свідоцтва спадкоємцями майна [PERSON] є в рівних частках кожна її дочки: [PERSON] та [PERSON] Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з жилого будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Будинок цегляний, жилою площею 40.5 кв.м. Судом встановлено, що засіданням міської міжвідомчої архітектурно-будівельної комісії від 12.07.1990 року [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл прибудувати дві жилі кімнати, кухню, коридор розміром 3,00 м * 3,00 м * 12,00 м. Сторони в судовому засіданні визнали, що 05.03.1993 року співвласник житлового будинку по [ADDRESS] в м. Житомирі - [PERSON] відчужила на підставі договору дарування належну їй частину в спільному майні на користь матері - [PERSON] Вказана обставина підтверджується також свідоцтвом про право на спадщину від 20.11.2000 року. [PERSON] померла [INFO] року. Спадкоємцями вказаної особи є відповідачі [PERSON] - чоловік померлої, [PERSON] - її син. Між позивачем, а також міх кожним з відповідачів виник спір щодо спадкових прав після померлої [PERSON] Вказаною особою не здійснено введення в експлуатацію спорудженої прибудови, відповідні права не є зареєстрованими. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Приймаючи до уваги, що спадкування є переходом прав та обов"язків від спадкодавця до спадкоємців, належні на час відкриття спадщини [PERSON] права як забудовника прибудови до житлового будинку [ADDRESS] слід визнавати такими, що перейшли до спадкоємців. Спадкоємцями першої черги виступили [PERSON] та [PERSON] З порівняльного аналізу досліджених в судовому засіданні копії протоколу міської міжвідомчої архітектурно-будівельної комісії від 12.07.1990 року з визначеним за ним обсягом робіт, на яке надано дозвіл забудовнику, технічного паспорту станом на 2006 рік, вбачається, що частина з приміщень, відносно яких заявлено вимогу про визнання прав забудовника, є самовільно спорудженими. Вказане підтверджується наявним на технічному паспорті будинку штампом про самовільну забудову із вказівкою на інвентарний номер, а саме: веранди площею 14-3 кв.м. Інші спірні приміщення працівниками БТІ не вказані як самовільно споруджені, тому, з огляду на визначені "Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна", що затверджена Наказом Держбуду України N 127 від 24.05.2001, посадові обов"язки відповідальних осіб, споруджені з дотриманням передбаченого за дозволом від 12.07.1990 року характеристик майна. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. За таких обставин, суд визнає за позивачем майнові права забудовника на споруджені у відповідності до дозволу від 12.07.1990 року приміщення в розмір 1/2 частини. З приводу зауважень представника відповідача [PERSON] про те, що позивачем не використане право на позасудове врегулювання спірних питань, зокрема шляхом звернення до нотаріуса, суд звертає увагу на наступне. Оглянутим в судовому засідання свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім"я [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що під час видачі свідоцтва нотаріусом приймались як належно підтверджені права спадкодавця лише на житловий будинок. За змістом даного правовстановлюючого документа житлова площа будинку визначена як 40,5 кв.м. Крім того, між спадкоємцями виник спір з приводу прав на спадкове майно (відповідні права спадкодавця), відтак, на думку суду, позивач позбавлена можливості на позасудове врегулювання виниклих правовідносин, порушені права підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461, реєстрація Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами декларації про готовність об'єкта до експлуатації вчиняється за наслідками подання такої декларації замовником. Відповідно до протоколу засідання міської міжвідомчої архітектурно-будівельної комісії від 12.07.1990 року позивач [PERSON] не є замовником будівництва. Суд також не приймає в основу прийнятого рішення твердження відповідача [PERSON] про те, що ним особисто здійснювалось будівництво спірної прибудови. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у постанові N 7 від 04.10.91 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Не підлягають також до застосування положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, які визначають наслідки спливу строку позовної давності. Так, позивач [PERSON] вступила у спадщину фактично, набула прав на весь обсяг спадкових прав. В судовому засіданні представник позивача, відповідач [PERSON] пояснили, що порушення їх прав відбулось внаслідок звернень відповідача [PERSON] з вимогами, які пов"язані із спірним майном. Приймаючи до уваги вищенаведене, поданий позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial