Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

18.07.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.12.2010 року він надав у борг грошові кошти в сумі 39 520 грн., та 27.12.2010 року надав- 90416 грн. [PERSON], про що було складено договора позики у вигляді розписок. Борг він мав сплатити до 01.05.2011 року. Однак, до даного часу борг не повернув, тому просить суд накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві та заборонити їх відчужувати, стягнути з відповідача 129 936 грн. та сплачений судовий збір. Представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено наступні обставини. 16.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, до якого останній позичив кошти в сумі 39 520 грн., та зобов"язався повернути до 01.05.2011 року. Договір було складено у письмовій формі у вигляді розписки. Крім того, 27.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній позичив кошти в сумі 90 416 грн., та зобов"язався повернути до 30.04.2011 року. Договір було складено у письмовій формі у вигляді розписки. До даного часу борг позивачу не повернено. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049, 1050 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Строк дії виконання зобов"язання за договором від 16.12.2010 року та 27.12.2010 року закінчився 01.05.2011 року, і відповідач до даного часу не виконав взяте на себе зобов"язання. Відповідно до ст. ст.256, 257 ЦК України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Як встановлено в судовому засіданні, перебіг позовної давності почався 02.05.2011 року по укладеним договорам позики, і в порядку статті 60 ЦПК України, представник позивача та позивач не довели про те, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, пояснення представника позивача про те, що вони звернулися до суду лише тоді коли відповідач почав уникати зустрічей з ними, не знайшло свого підтвердження. А тому, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв"язку з пропущенням позивачем строку зверненння до суду. Що стосується позовної вимоги про накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві та заборонити їх відчужувати, суд роз"яснює, що відповідно до Закону України " Про виконавче провадження", державний виконавець в порядку виконання рішення суду може шляхом звернення стягнення на майно боржника своєю постановою накласти арешт на майно боржника для його вилучення та примусової реалізації, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed