Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся в суд з позовом , яким просив стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №432/107-ФО1 від 19.09.2006 року в розмірі - 65 052,88 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача надав заяву про підтримання заявлених вимог та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, заперечень на позов чи заяв на відкладення з поважних причин не подавав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав. З"ясовано, що 19.09.2005 року був укладений кредитний договір №432/107-ФО1 між Банком та [PERSON], відповідно якого позичальнику було надано кредит у розмірі 10 000,00 грн., шляхом видачі готівки з позичкового рахунку позичальника [NUMBER], з кінцевим терміном повернення 18.09.2007 року, зі сплатою 28 % річних. Згідно умов Договору кредиту, Кредитор прийняв на себе зобов'язання надати кредитні кошти Позичальнику, в порядку визначеному в кредитному договор. Позичальник, в свою чергу, прийняв на себе зобов'язання, повернути Кредит в повному обсязі, із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, що визначений умовами договору кредиту, відповідно до графіку погашення кредиту та відсотків. Зобов'язання щодо відкриття позичкового рахунку та перерахування суми кредиту з нього Кредитором виконано в повному обсязі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач перед позивачем належним чином не виконав зобов"язання, внаслідок чого станом на 17.12.2015 року утворилась заборгованість у розмірі - 65 052,88 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом- 10 000 грн., заборгованість за відсотками- 26 257,74 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту- 5 070,56 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення відсотків- 10 494,34 грн., заборгованість з інфляційних витрат за кредитом- 4 310 грн., заборгованість з інфляційних витрат за відсотками- 8 920,25 грн., розрахунок якої додається (а.с. 4-5). У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Крім того, стаття 625 ЦК передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз даної норми права вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму заборгованості не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню -1 378 грн.- судового збору.

Outcome: approved