Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа служба в справах дітей виконавчого комітету Лохвицької міської ради про надання дозволу на виготовлення документів та виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на наступні обставини. 20.12.2019 року рішенням Богунського районного суду м.Житомира було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем по справі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір"ю, перебуває на її утриманні та вихованні. На даний час вона опікується нею фактично сама. Дитині необхідний якісний повноцінний відпочинок та оздоровлення за межами України - Єгипет, Туреччина, Болгарія. Батько дозволу на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] не дає. Тому позивач просить надати дозвіл на виготовлення документів та на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, який про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином у відповідності зі ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з"явився. Відзив на позовну заяву, письмові, електронні докази та зустрічний позов до суду не надавав. Третя особа на розгляд справи не з"явилася, подавши заяву про розгляд справи без участі представника, проти позову не заперечують. Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , з 24 червня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20.12.2019 року, яке вступило в законну силу 21.01.2020 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 1025 від 06.07.2021 року наданої виконавчим комітетом Лохвицької міської ради, [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] і має такий склад сім"ї : дочка - [PERSON] , 2015 року народження. Таикм чином, дочка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач має намір та реальну можливість надати повноцінний відпочинок доньці за кордоном для покращення стану її здоров`я, для підвищення рівня світогляду та забезпечення якомога кращого фізичного, духовного та морального розвитку. Відповідач, як батько дитини, не надає позивачу дозвіл на виїзд їх неповнолітньої доньки за кордон. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з п. 4-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред"явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов"язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Стаття 150 СК України визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд дитини за межі України, а також обставин, що викликають сумнів у здатності матері дитини забезпечити належний догляд за нею під час перебування за кордоном, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так як виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини та її оздоровленню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved