Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивача по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.11.2019 року, актовий запис № 42. За життя від імені спадкодавця було посвідчено заповіт секретарем виконавчого комітету Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 23.05.2013 року за реєстровим № 61 на земельну ділянку площею 3,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Токарівської сільської ради на ім"я [PERSON] . [PERSON] належним чином прийняла спадщину, подавши до Другої лохвицької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа заведена 14.01.2020 року за № 3/2020. 12.06.2020 року державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори Костюченко О.Д. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як в заповіті була виявлена помилка. 09.11.2020 року Лохвицьким районним судом Полтавської області було винесено Рішення, яким встановлено факт помилки в заповіті, складеному 23.05.2013 року секретарем виконавчого комітету Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 61 щодо дати видачі державного акту на право власності на земельну ділянку 03.02.2006 року. В даному рішенні встановлено юридичний факт, але не вирішено питання щодо права власності. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 3,58 га, що розташована на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської облсті, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322687200:00:002:0287, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.02.2006 року серії ПЛ № 167774, виданого Лохвицьким райземвідділом на підставі Розпорядження голови Лохвицької райдержадміністрації від 05 грудня 2005 року № 344 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким визнати в порядку спадкування за заповітом за нею, після померлого [INFO] [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 3,58 га, що розташована на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської облсті, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322687200:00:002:0287, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.02.2006 року серії ПЛ № 167774, виданого Лохвицьким райземвідділом на підставі Розпорядження голови Лохвицької райдержадміністрації від 05 грудня 2005 року № 344 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. В судове засідання позивач не з"явилася, подавши заяву, в якій підтримує позов та просить справу розглядати без її участі. Відповідач, Токарівська сільська рада Лохвицького району Полтавської області, на розгляд справи не з"явилася, надавши заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника, не заперечує щодо задоволення позову. Третя особа: Друга лохвицька державна нотаріальна контора на розгляд справи не з"явилася, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, не заперечує щодо задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.11.2019 року, актовий запис № 42. За життя від імені спадкодавця було посвідчено заповіт секретарем виконавчого комітету Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 23.05.2013 року за реєстровим № 61 на земельну ділянку площею 3,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Токарівської сільської ради на ім"я [PERSON] . [PERSON] належним чином прийняла спадщину, подавши до Другої лохвицької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа заведена 14.01.2020 року за № 3/2020. 12.06.2020 року державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори Костюченко О.Д. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як в заповіті була виявлена помилка. 09.11.2020 року Лохвицьким районним судом Полтавської області було винесено Рішення, яким встановлено факт помилки в заповіті, складеному 23.05.2013 року секретарем виконавчого комітету Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 61 щодо дати видачі державного акту на право власності на земельну ділянку 03.02.2006 року. В даному рішенні встановлено юридичний факт, але не вирішено питання щодо права власності. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 3,58 га, що розташована на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської облсті, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322687200:00:002:0287, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.02.2006 року серії ПЛ № 167774, виданого Лохвицьким райземвідділом на підставі Розпорядження голови Лохвицької райдержадміністрації від 05 грудня 2005 року № 344 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Згідно ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На запит суду, державний нотаріус Другої лохвицької державної нотаріальної контори надала інформаційну довідку зі СР (заповіти/спадкові договори), інформаційну довідку зі СР (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), відповідно до якої після смерті [INFO] [PERSON] 14.01.2020 року заведена спадкова справа №3/2020. За життя від імені спадкодавця було посвідчено заповіт секретарем виконавчого комітету Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 23.05.2013 року за реєстровим № 61 на земельну ділянку площею 3,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Токарівської сільської ради на ім"я [PERSON] . За приписами п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» №7 відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з цим при розгляді спору між сторонами суд вважає, що заслуговують на увагу слідуючі норми законодавства. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. З огляду на вказані норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, так як не порушують чиї-небуть права чи інтереси.

Outcome: approved