Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~23.01.2019\~року позивач\~ звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, 22.02.2012 року помер його батько [PERSON]. Ще за життя 26.05.1993 року батько подарував йому житловий будинок №33 по вулиці Зарічній у с. Кирилівка Волноваського району, який він прийняв у дар та зареєстрував право власності у Волноваському БТІ, реєстровий номер №223 від 15.12.1995 року. Крім того, 24.09.2003 року батько склав заповіт, згідно якого заповів позивачеві все належне йому на день смерті майно. Батькові позивача на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 0,6000 га на території с. Кирилівка Волноваського району на підставі Державного акту серії І-ДН №127988 для ведення особистого підсобного господарства та земельна ділянка загальною площею 0,3027 га на території с. Кирилівка Волноваського району для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,0527 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №127995. Але свідоцтво про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки позивач не отримав, оскільки були втрачені оригінали вищевказаних державних актів, до теперішнього часу збереглися лише їх копії, хоча останньою волею батька, вказаною у заповіті, було передання всього майна позивачеві, як спадкоємцеві. Тому просив визнати за ним право власності на вищевказані земельні ділянки, оскільки оригінали правовстановлюючих документів втрачені. Також зазначив, що йому на праві власності належить будинок №48 по вулиці Шкільній (Леніна) у с. Кирилівка Волноваського району Донецької області. Даний будинок він придбав 24.06.1992 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку. Коли позивач звернувся до нотаріуса, щоб скласти заповіт, під час консультації йому розяснено, що у дублікаті договору відсутній підпис секретаря Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області [PERSON]І, яка його посвідчувала, тобто фактично не підтверджується його право власності на будинок. Тому просив визнати даний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви з огляду на наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії ЯЕ №473476 позивача [PERSON] його батьком мовою оригіналу є «Авраменко Василий Иванович». (а.с.10). Згідно з заповітом від 24.09.2003 року, посвідченим секретарем виконкому Новоандріївської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за №222, [PERSON] заповів все належне йому майно на день смерті своєму сину - позивачеві [PERSON] (а.с.11). Батькові позивача на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 0,6000 га на території с. Кирилівка Волноваського району для ведення особистого підсобного господарства на підставі Державного акту серії І-ДН №127988 та земельна ділянка загальною площею 0,3027 га на території с. Кирилівка Волноваського району для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,0527 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №127995. (а.с.12-13). 22.02.2012 року батько позивача [PERSON] помер. Позивач не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні оригінали правовстановлючих документів, а збереглися лише копії. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст.1216 ЦК України. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові «Про судову практику у справах про спадкування" вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до переконання про необхідність задоволення заявлених вимог позивача та визнання за ним права власності на земельні ділянки, які залишились після смерті батька. Як вбачається з копії дубліката договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.06.1992 року, укладеного між позивачем та колгоспом ім.Будьонного через [PERSON], який посвідчений секретарем Новоандріївської сільської ради [PERSON], позивач придбав будинок №48 по вулиці Шкільній (Леніна) у с. Кирилівка Волноваського району Донецької області. Але на першій сторінці дублікату договору відсутній підпис секретаря, яка посвідчувала договір. (а.с.20). Тобто, не підтверджується право власності позивача на вищевказаний будинок. Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ( ч.ч. 1 та 4 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, договір купівлі-продажу укладений, будинок переданий позивачеві, він ним користується, але коли у нього виникло бажання розпорядитись ним, він позбавлений можливості через відсутність підпису секретаря Новоандріївської сільської ради у договорі. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст.ст.206, 328, 334, 392, 638, 655, 1218, 1233, ЦК України,

Outcome: approved