Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 22 липня 2019 року орган опіки і піклування при Поліській районній державній адміністрації (далі позивач) в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач), треті особи: відділення Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Пролісок» та Мар"янівська сільська рада з вимогою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.09.2018 малолітню [PERSON] , [INFO] було знайдено сільським головою Мар"янівської сільської ради, про що складений акт про підкинуту чи знайдену дитину. З 19.09.2018 малолітня [PERSON] виховується у відділенні Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Пролісок». Відповідачка фактично із своєю дочкою не проживає, ніякої участі у вихованні дитини не приймає, життям дитини не цікавляться, не надає жодної фінансової допомоги на утримання дитини. За час перебування дитини в закладі відповідачка відвідувала її чотири рази, з них 1 раз у стані алкогольного сп"яніння. У зв`язку із цим орган опіки і піклування при Поліській районній державній адміністрації просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] р .н . ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просили їх задовольнити. Зазначила, що 19.09.2018 дитину знайшли у с. Мар"янівка та помістили до дитячого закладу «Пролісок». За час перебування дитини у закладі, мати відвідувала її 7 разів, контакту з дитиною мати не має. В будинку за місцем проживання відповідачки умови для проживання дитини відсутні, у будинку відключені електроенергія та газопостачання. В с.Мар"янівка відповідачка постійно не проживає, з"являється там періодично. У дитини є серйозні вади зору, вона погано розмовляє і потребує лікування, яке матір їй надати не може. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову зазначила, що з матір"ю дитині буде краще. Вона зараз має постійне місце роботи та кімнату у гуртожитку. До доньки не могла приїжджати частіше, бо працює і не може приїжджати частіше. Представник третьої особи - відділення Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Пролісок» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила, що дитині на даний час потрібна підтримка матері, але в матері постійна відмовка «я працюю». Контакту у матері з дитиною немає, дитина про маму не говорить. В умовах центру «Пролісок» дитині буде краще ніж з матір"ю. Представник третьої особи - Мар"янівської сільської ради позовні вимоги підтримав та зазначив, що дитині буде краще в умовах дитячого закладу. Умов для проживання дитини з матір"ю на даний час немає. Служба у справах дітей та сім"ї Поліської РДА надали суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ІІІ. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідачка є матір"ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 13.01.2015. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України ( за вказівкою матері). 19.09.2018 малолітню [PERSON] , [INFO] було знайдено сільським головою Мар"янівської сільської ради на вулиці Київській в с.Мар"янівка, ходила під дворами просила їсти та пояснювала, що мама поїхала у Київ на роботу. Про зазначений факт складено акт про підкинуту чи знайдену дитину. З 19.09.2018 малолітня [PERSON] виховується у відділенні Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Пролісок». За інформацією практичного психолога відділення Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Пролісок» за час перебування дитини в закладі відповідачка відвідувала її чотири рази, з них один раз у стані алкогольного сп"яніння. В ході відвідування емоційного контакту зі сторони дитини не спостерігалося. Розпорядженням № 262-ОД від 10.10.2018 Поліської районної державної адміністрації малолітня [PERSON] , [INFO] взята на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах служби у справах дітей та сім"ї Поліської районної державної адміністрації. Відповідно до довідки - характеристики Мар"янівської сільської ради від 24.04.2019 відповідачка [PERSON] на території Мар"янівської сільської ради проживає з 2005 року, за час проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями. Соціально - побутові умови проживання сім"ї незадовільні. Служба у справах дітей та сім"ї Поліської районної державної адміністрації дійшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, що в інтересах охорони життя, здоров"я, прав та законних інтересів дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої) Підстави та порядок відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав визначені ст. 170 СК України, зокрема, в ч. 1 зазначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Тобто, підставою для відібрання дитини є: ухилення матері, батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; батько, мати є хронічними алкоголіками або наркоманами; батько, мати вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У ст. 170 СК України визначено вичерпний перелік підстав для відібрання дитини від батьків або одного з них, в тому числі у разі, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Тобто, відібрання дитини від батьків є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо відібрання дітей, необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по їх вихованню, а також встановити, що мати, батько ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав, суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з приписами пункту 16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Окрім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» зазначено, що сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Суд вважає, що під час судового розгляду позивачем не надано беззаперечних доказів і не зазначено переконливих аргументів на підтвердження того, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини відповідає інтересам дитини і є необхідним. Водночас докази, які надані позивачем, дійсно свідчать про існування негативних факторів в умовах проживання дитини та існування реальної небезпеки для її здоров`я і морального виховання. З урахуванням наведеного вище, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково, відібравши малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та передати органу опіки та піклування при Поліській районній державній адміністрації, надавши тим самим можливість відповідачці [PERSON] виправити становище та вжити заходів до створення належних умов для проживання дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведеного, враховуючи те, що на даний час у суду відсутні відомості про місце роботи та заробітну плату відповідачки, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.07.2019 (дня подачі позову до суду) та до настання дитиною повноліття. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, статтями 10, 12. 13, 18, 76-89, 141, 258-268, 354 ЦПК України, суд

Outcome: partial