Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір кредиту № 706, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у сумі 3000 гривень строком користування 12 місяців з 23 грудня 2013 року до 23 грудня 2014 року із сплатою 45,6 % річних за користування кредитом. 23 грудня 2013 року на забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за указаним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № 706. Відповідно до п. п. 2.3, 3.3 кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання зі сплати суми кредиту та відсотків відповідно до графіка, що є невідємною частиною договору. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі 3000 гривень згідно з п. 2.1 договору поруки, у разі невиконання [PERSON] зобов'язань за договором відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники. [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував та станом на 09 листопада 2017 року його заборгованість становить 33 455,07 гривень, яка складається із: основного боргу у розмірі 2 555,29 гривень, відсотків - 108,54 гривень, додаткових процентів 30 791,24 гривня, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати у сумі 1600 гривень. Представник позивача Козлов М.Ю. (який діє на підставі довіреності) в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідачів, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не прибули за невідомих причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені рекомендованими судовими повідомленнями, які були повернуті на адресу суду з відміткою «про закінчення терміну зберігання». Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 23 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір кредиту № 706, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит на ремонт у сумі 3000 гривень строком користування 12 місяців з 23 грудня 2013 по 23 грудня 2014 року (а. с. 6). Пунктами 1.1, 1.2 передбачено, що кредитодавець зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 3000 гривень на засадах строковості, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту використовується на ремонт. Згідно з п. 3.1 кредитного договору, плата за користування кредитом (проценти) становить 45,6 % річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Пунктом 3.3 договору передбачено, що сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невідємною частиною цього договору. Відповідно до п. 3.7 договору за будь-яких умов, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит має визнаватись кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за таким встановлюється у розмірі 365 % річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. 23 грудня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки № 706, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за договором споживчого кредиту від 23 грудня 2013 року № 706 на суму 3000 гривень, строком до 23 грудня 2014 року. Пунктами 2.1, 2.2 договору поруки передбачено, що у разі невиконання позичальником зобовязань за відповідним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обємі, що і позичальник, у тому числі за основним боргом, сплаті відсотків, а також за відшкодування усіх збитків. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 09 листопада 2017 року заборгованість [PERSON] перед кредитною спілкою становить 33 455,07 гривень, яка складається із: основного боргу у розмірі 2 555,29 гривень, відсотків - 108,54 гривень, додаткових процентів 30 791,24 гривня. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Виконуючи вимоги, передбачені ст. 559 ЦК України, за змістом якої суд у будь-якому випадку зобов'язаний перевірити обставини, з якими закон пов'язує підстави для припинення поруки, суд виходить з такого. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов"язання не пред"явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов"язання не встановлений або встановлений моментом пред"явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред"явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Пунктом 5.1. договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпечуваних ним зобов'язань. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 23 грудня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (п. 3.3 кредитного договору). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, оскільки договором кредиту установлено сплату кожного щомісячного зобов"язання протягом року, але у строк не пізніше 23 грудня 2014 року, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме з цієї дати. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З огляду на те, що кредитор з позовом звернувся лише у листопаді 2017 року, кінцевим строком виконання основного зобов'язання, з урахуванням сплати кредиту черговими платежами, визначено 23 грудня 2014 року, слід дійти висновку, що порука відповідачем [PERSON] у силу ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилася, оскільки останнім днем пред'явлення вимоги до поручителя є 23 червня 2015 року, тому відсутні підстави для стягнення із нього заборгованості солідарно із боржником. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем [PERSON] неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, слід дійти висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення указаної заборгованості лише із боржника [PERSON] Також з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: витрат по сплаті судового збору в сумі 1600,00 гривень

Outcome: partial