Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 17.02.2016 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «МЖК-1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати. Позивач зазначав, що він працював у відповідача з 18.12.2009 року по 06.11.2012 року на посаді арматурника 2 розряду; за весь період роботи у відповідача позивач не використав жодної щорічної відпустки; відповідачем на дату звільнення не було нараховано та виплачено позивачеві грошову компенсацію за невикористану відпустку; лише у відповідь на претензію від 29.12.2015 року відповідач виплатив 24.02.2016 року компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки у сумі 6110,49 грн., з якою позивач погоджується. Оскільки відповідачем не було проведено на день звільнення позивача належного повного розрахунку з ним, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь: середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки - у розмірі 122850,00 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 3732,03 грн. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26.04.2016 року та уточнення розрахунку суми стягнення від 31.05.2016 року підтримала та просила позов задовольнити - стягнути з ТОВ «МЖК-1» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки - у розмірі 122850,00 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 3732,03 грн.; представник ТОВ «МЖК-1» - [PERSON] позов не визнав, фактично не заперечуючи факт роботи позивача у відповідача у зазначений позивачем період та виплати позивачеві грошової компенсації за невикористану відпустку 24.02.2016 року у розмірі 6110,49 грн., просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: відповідно до записів у трудовій книжці на ім»я [PERSON] (позивача) - він працював у ТОВ «МЖК-1» з 18.12.2009 року по 06.11.2012 року на посаді арматурника 2 розряду та був звільнений з роботи за власним бажанням (а.с.9-10). Ствердження позивача в особі представника [PERSON] про те, що за весь період роботи позивач не використав щорічну відпустку у загальній кількості 70 днів, у зв»язку з чим відповідачем на вимогу позивача 24.02.2016 року було виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за весь час роботи у розмірі 6110,49 грн. представником відповідача фактично не заперечуються. Згідно ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць. Згідно ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За встановлених обставин, суд вважає встановленим факт порушення відповідачем термінів виплати доходів (грошової компенсації за невикористану відпустку) [PERSON] - суми 6110,49 грн., з терміном затримки виплати з 07.12.2012 року по 24.02.2016 року - відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року, який набрав чинності з 01.01.2001 року, та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати", у зв»язку з чим підлягає стягненню з ТОВ «МЖК-1» на користь [PERSON] сума компенсації згідно розрахунку позивача (а.с.24-25) - у розмірі 3732,03 грн., яка фактично не оспорюється відповідачем. Оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі на день звільнення, відповідальність відповідача за затримку виплати суми компенсації за невикористану відпустку передбачена Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати", тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення середнього заробітку згідно розрахунку позивача - у розмірі 122850,00 грн. Згідно ст.88 ЦПК України з ТОВ «МЖК-1» на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial