Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві вказував, що у січні 2012 року він домовився з фізичною особою-підприємцем [PERSON] про те, що купить у нього 234 000 штук повнотілої цегли. У відповідності до умов цієї домовленості в період часу з 22 лютого по 17 травня він передав безпосередньо відповідачу у якості попередньої оплати вартості цієї цегли гроші в сумі 185 575 грн. Позивач вказував, що факт отримання коштів в сумі 185 575 грн. у якості попередньої оплати за цеглу підтверджується розпискою відповідача від 19 липня 2012 року, в якій [PERSON] зазначає, що частину зобов'язань по передачі йому цегли в кількості 49 900 штук вартістю 39920 грн. він виконав, а решту цегли в кількості 184100 шт. загальною вартістю 145 655 грн. зобов'язується віддати у строк до 04 серпня 2012 року. Позивач вказував, що обіцянка [PERSON] так і не виконана до цього часу. Крім того, відповідач постійно переносив строки відвантаження цегли, посилаючись на різноманітні нереальні причини. У 2013 році він також обіцяв запустити свій цегляний завод і віддати йому вищезазначену кількість цегли, неодноразово повідомляючи, що в літній період він, нібито, заготовляє цеглу-сирець. Проте, не дивлячись на свої обіцянки, відповідач до цього часу так і не виконав своїх зобов'язань стосовно відпуску цегли. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що зважаючи на вищевказані обставини, для нього втратило інтерес у виконанні [PERSON] його зобов'язань стосовно нього, а тому 21 жовтня 2013 року він направив відповідачу листа, яким повідомив, що відмовляється від отримання цегли и вимагає в строк до 31 жовтня 2013 року повернути йому грошові кошти в сумі 145 655 грн., які складають вартість недоотриманої цегли. В своєму листі він запропонував перерахувати вищезазначену суму грошей на його банківський рахунок або передати їх готівкою йому безпосередньо. Проте до цього часу [PERSON] гроші такі і не повернув, а тому позивач вимушений звертатися до суду з даним позовом, в якому просив, приймаючи до уваги факт прострочення [PERSON] як своїх договірних зобов'язань, так і зобов'язань із повернення грошових коштів [PERSON], стягнути з останнього не лише суму заборгованості, а також інфляційні за період з 01 листопада 2013 року по грудень 2014 року, що складає 36 431, 83 грн. та 3% річних від суми боргу за 462 дні прострочення оплати (з 01.11.2013 р. по 05.02.2015 р), які дорівнюють 5 530,14 грн., а також 1876, 16 грн. судових витрат. 26.05.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про збільшення своїх позовних вимог та просив суд стягнути з [PERSON], крім основного боргу, що становить 187616,97 грн., ще і 69008,85 грн., які утворилися за рахунок донарахування 3% річних від суми заборгованості за період від дати подання позову до суду до дати розгляду справи, що дорівнює 1400,49 грн., та інфляційних (з врахуванням коефіцієнту інфляції за період з січня по квітень 2015 року включно), а також стягнути з [PERSON] 690,08 грн. судові витрати у зв'язку із збільшенням суми позову. 24.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про збільшення своїх позовних вимог, в якій враховуючи те, що до цього часу жодної копійки в рахунок сплати боргу відповідач не заплатив, збільшив суму позову на розмір 3% річних від заборгованості за період з 03.06.2015 по 13.07.2015 року, яка дорівнює 490,77 грн, та інфляційних, нарахованих на суму боргу з врахуванням встановленого Держкомстатом України індексу інфляції за травень - червень 2015 року, сума яких становить 7 035, 80 грн., вказуючи, що загальна сума 3% річних від заборгованості та інфлящиних складає 7526, 57 грн., та просив суд стягнути на його користь з [PERSON], з врахуванням цього збільшення, - 264 152, 39 грн. та судові витрати у зв'язку із збільшенням суми позову, що становлять 75,26 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої збільшені 24.07.2015 року позовні вимоги та просив суд задовольнити їх повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився жодного разу, а його представник - адвокат Бондаренко С.Г., в судовому засіданні, що відбулося 06.08.2015 року і в якому оголошено перерву до 12.08.2015 року, позов не визнав. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, належним чином їх оцінивши, суд приходить до висновку про повне задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що у січні 2012 року позивач [PERSON] домовився з фізичною особою-підприємцем [PERSON] про те, що купить у нього 234 000 штук повнотілої цегли. У відповідності до умов цієї домовленості в період часу з 22 лютого по 17 травня він передав безпосередньо відповідачу у якості попередньої оплати цієї цегли гроші в сумі 185 575 грн., що підтверджується розпискою відповідача від 19 липня 2012 року (а.с.4), в якій [PERSON] зазначає, що частину зобов'язань по передачі йому цегли в кількості 49 900 штук вартістю 39920 грн. він виконав, а решту цегли в кількості 184100 шт. загальною вартістю 145 655 грн. зобов'язується віддати у строк до 04 серпня 2012 року. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відповідно з вимогами ст. 655 ЦК України, договір купівлі-продажу мав місце, а також мала місце попередня оплата [PERSON] вартості цегли. В зв'язку з невиконанням [PERSON] свого зобов'язання щодо продажу [PERSON] цегли та неодноразовим безпідставним відкладення його виконання, 21 жовтня 2013 року [PERSON] направив відповідачу листа, яким повідомив, що відмовляється від отримання цегли і вимагає в строк до 31 жовтня 2013 року повернути йому грошові кошти в сумі 145 655 грн., які складають вартість недоотриманої цегли. В своєму листі він запропонував перерахувати вищезазначену суму грошей на його банківський рахунок або передати їх готівкою йому безпосередньо. До цього часу зобов'язання [PERSON] щодо передачі по договору купівлі-продажу [PERSON] 184100 штук цегли залишається невиконаним. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] неодноразово збільшував свої позовні вимоги, остаточними вони є такими: сума попередньої оплати вартості цегли разом з процентами та враховуючи індекс інфляції становить 264 152, 39 грн., а судові витрати - 2641,50 грн. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не надав суду доказів, які б давали можливість йому не виконувати зобов'язання належним чином. В судовому засіданні встановлено, що в даному випадку має місце договір купівлі-продажу, оскільки [PERSON] показав суду, що він мав намір придбати цеглу для власних цілей, - а не договір поставки і не позика. Цей договір купівлі-продажу, відповідно до вимог ст. 657 ЦК України не потребує обов"язкового укладення в письмовій формі, ні нотаріального посвідчення, ні державної реєстрації. Отже, договір купівлі-продажу мав місце. В момент укладення цього договору позивач [PERSON] мав грошове зобов"язання, а саме сплатити вартість цегли, і на виконання вимог ст. 693 ЦК України [PERSON], як покупець, виконав своє зобов"язання - оплатив вартість товару (цегли) шляхом попередньої оплати. А якщо продавець ([PERSON].), відповідно до вимог ч. 3 ст. 693 ЦК України, який одержав суму попередньої оплати товару, і не передав товар у встановлений строк, то покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Таким чином, оскільки покупець [PERSON] попередньо оплатив товар, а продавець [PERSON] - не передав [PERSON] оплаченого товару, починаючи із січня 2012 року до цього часу, тому на даний час і для відповідача [PERSON] на даний час є грошове зобов"язання по невиконаному ним договору купівлі-продажу - повернути суму попередньої оплати. Оскільки це зобов"язання стало грошовим зобов"язанням не тільки для [PERSON], а і для [PERSON], то слід застосувати вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України. А відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві, або повернення йому попередньої суми оплати. Частина 2 ст. 536 ЦК України гласить, що розмір процетів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки даним договором купівлі-продажу цегли розмір процентів не встановлено, то слід керуватися положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, де визначено розмір процентів - 3 % річних від простроченої суми. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник який прострочив виконання зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Судом встановлено, що відповідач зобов'язання не виконав, а тому сума боргу, заявлена позивачем, підлягає стягненню в примусовому порядку в повному об"ємі. Отже, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що є всі законні підстави для стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми попередньої оплати разом з процентами та враховуючи індекс інфляції. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на вищевикладене та вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 2641,50 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved