Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

У травні 2021 року фермерське господарства "Аделаїда" відокремлена садиба (далі - ФГ "Аделаїда") звернулось до суду із зазначеним позовом, та 09.06.2021 року уточнивши позовні вимоги остаточно просило: 1. Визнати недійсним договір оренди землі б/н укладений 9 березня 2021 року між [PERSON] , та ТОВ "Глорія Інвест" щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1824086200:03:000:0141; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та припинити право оренди, що зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2. Визнати недійсним договір оренди землі б/н укладений 9 березня 2021 року між [PERSON] та ТОВ "Глорія Інвест" щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1824086200:04:000:0215; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та припинити право оренди, що зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 3. Визнати недійсним договір оренди землі б/н укладений 9 березня 2021 року між [PERSON] та ТОВ "Глорія Інвест" щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1824086200:03:000:0173; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та припинити право оренди, що зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 4. Визнати недійсним договір оренди землі б/н укладений 9 березня 2021 року між [PERSON] та ТОВ "Глорія Інвест" щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1824086200:04:000:0219; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та припинити право оренди, що зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В судове засідання представник позивача не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 86). Відповідачі в судове засідання не прибули повторно, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, однак про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов та клопотань про розгляд справи за їх відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавали. Третя особа в судове засідання не прибула, державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради подав письмові пояснення, у яких вказав, що проведені державним реєстрації дії були здійснені у відповідності до вимог закону, процесуальної зацікавленості щодо предмету спору немає, тому під час розгляду справи державний реєстратор покладається на розсуд суду. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 1,5959 га та 1,7689 га, розташовані на території Тупальської сільської ради, Новоград-Волинського району, Житомирської області, кадастрові номери: 1824086200:03:000:0141; 1824086200:04:000:0215, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки (а.с. 45-48). [PERSON] був власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 2, 1410 га та 1, 7006 га, розташовані на території Тупальської сільської ради, Новоград-Волинського району, Житомирської області, кадастрові номери: 1824086200:03:000:0173; 1824086200:04:000:0219 (а.с. 41-44). 12.12.2006 року між [PERSON] та ФГ "Аделаїда" укладено договір оренди, відповідно до умов якого [PERSON] передала фермерському господарству належні їй на праві власності дві земельні ділянки (кадастрові №: 1824086200:03:000:0141; 1824086200:04:000:0215) в оренду строком на 15 років - до 12.12.2021 року. Згідно п. 35 договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 15-19). 12.12.2006 року між [PERSON] та ФГ "Аделаїда" укладено договір оренди, відповідно до умов якого [PERSON] передав фермерському господарству належні йому на праві власності дві земельні ділянки (кадастрові №: 1824086200:03:000:0173; 1824086200:04:000:0219) в оренду строком на 15 років - до 12.12.2021 року. Згідно п. 35 договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 10-14). Зазначені договори оренди земельних ділянок є чинними, доказів про те, що вказані правочини припинені, розірвані, чи визнані недійсними, матеріали справи не містять. [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] . Право власності на чотири спірні земельні ділянки в порядку спадкування набула дочка померлих - відповідач [PERSON] (а.с. 37-40, 49-56). Під час дії попередніх договорів оренди, строк дії яких не закінчився, 09.03.2021 року між [PERSON] та ТОВ "Глорія Інвест" укладено чотири оспорювані договори оренди, відповідно до умов яких [PERSON] передала в оренду ТОВ "Глорія Інвест" належні їй на праві власності чотири земельні ділянки (кадастрові №: 1824086200:03:000:0141; 1824086200:04:000:0215; 1824086200:03:000:0173; 1824086200:04:000:0219) (а.с. 21-35). На підставі зазначених договорів оренди земельних ділянок державним реєстратором виконавчого комітету Новоград-Волинської ради прийнято рішення від 12.03.2021 року про державну реєстрацію речового права - права оренди ТОВ "Глорія Інвест" на чотири спірні земельні ділянки, відомості про яке внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 37-40). Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 Земельного кодексу України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Пунктом 35 договорів оренди земельних ділянок від 12.12.2006 року передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Крім того, згідно ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди. Відповідно до змісту правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року № 535/681/16-ц якщо попередній договір оренди землі не було припинено, розірвано, чи визнано недійсним, то укладений спадкоємцями земельної ділянки новий договір оренди землі з іншим орендарем може бути визнаний судом недійсним, а державна реєстрація права оренди, здійснена на підставі такого договору, - підлягає скасуванню. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Статтею 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами першою і третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що строк дії договорів оренди землі, укладених 12.12.2006 року між [PERSON] , [PERSON] та ФГ "Аделаїда" не закінчився та діє до 12.12.2021 року. [PERSON] після набуття спадщини не зверталася до товариства з вимогами щодо розірвання договору або щодо зміни його умов. Зазначені правочини є чинними та недійсними визнані не були. Оскільки договори оренди землі, укладені 12.12.2006 року між [PERSON] , [PERSON] та ФГ "Аделаїда", не були припинені на момент укладення оспорюваних правочинів, є чинними та недійсними визнані не були, суд приходить до висновку про те, що укладені між [PERSON] та ТОВ "Глорія Інвест" наступні договори оренди землі порушують права та законні інтереси ФГ "Аделаїда", яке на законних підставах користується земельними ділянками з 2006 року, у зв`язку із чим правочини, укладені під час дії інших договорів, підлягають визнанню недійсними із скасуванням їх державної реєстрації. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved