Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за укладеними сторонами кредитним договором №50008548 від 17 квітня 2013 року та додатковою угодою №1 від 14 квітня 2014 року до кредитного договору №50008548 від 17 квітня 2013 року, зазначивши предмет та підстави позову - заборгованість відповідача (із зазначенням розміру заборгованості станом на 06 грудня 2016 року в сумі 475059 грн. 45 коп.) як позичальника перед позивачем - кредитодавцем за зобов"язаннями по поверненню кредитних коштів, процентів (чергових платежів) саме за вказаним кредитним договором №50008548 від 17 квітня 2013 року та додатковою угодою №1 від 14 квітня 2014 року - за кредитом, наданим позивачем відповідачу на придбання автомобіля марки "Фольксваген" моделі "Поло". Саме вказаний позов (щодо стягнення з відповідача (як особи яка проживає на тимчасово окупованій території) вказаної заборгованості за укладеними сторонами кредитним договором №50008548 від 17 квітня 2013 року та додатковою угодою №1 від 14 квітня 2014 року до кредитного договору №50008548 від 17 квітня 2013 року) був предметом розгляду Апеляційного суду м. Києва щодо визначення підсудності, за наслідками якого згідно з ухвалою від 22 грудня 2016 року було визначено підсудність цивільної справи саме за вказаним позовом Дарницькому районному суду м. Києва (при цьому, судом враховано і відсутність правових підстав щодо зміни і предмету і підстав позову). У письмовій заяві представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обгрунтування. Просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, надані стороною позивача копії кредитного договору та додаткової угоди №1, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити, оскільки позивачем не доведені обставини, на які він посилається в обгрунтуванні позовних вимог. Так, відповідно до положень ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень п.2) ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року було звернуто увагу позивача на ту обставину, що в матеріалах провадження були відсутні всі додатки до позовної заяви (станом на 19 червня 2017 року). У зв"язку з чим, позовну заяву було залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення вказаних недоліків. Проте, отримавши копію вказаної ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року позивач надав до Дарницького районного суду м. Києва лише копії кредитного договору №50007446 від 22 квітня 2013 року та додаткової угоди №1 до кредитного договору №50007446 від 22 квітня 2013 року, в якому вказано про надання позивачем відповідачу іншого кредиту - на придбання автомобіля марки "Фольксваген" моделі "СС" та відповідні розрахунки (із зазначенням розміру заборгованості станом на 05 грудня 2016 року в сумі 1028752 грн. 36 коп.) щодо кредитного договору №50007446 від 22 квітня 2013 року, який не має відношення до предмету судового розгляду по даній справі (при цьому, визначення підсудності за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №50007446 від 22 квітня 2013 року та додатковою угодою №1 до кредитного договору №50007446 від 22 квітня 2013 року не було і предметом розгляду Апеляційного суду м. Києва (суду апеляційної інстанції). Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити, оскільки стороною позивача не доведено наявність у відповідача зобов"язнь за вищевказаним кредитним договором №50008548 від 17 квітня 2013 року та додатковою угодою №1 від 14 квітня 2014 року до кредитного договору №50008548 від 17 квітня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом виключно свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, судом враховано перевагу норм міжнародного права (у випадках їх конкуренції з нормами національного права), а саме, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказаний розумний строк для справи даної категорії визначено згідно з національним законодавством, а саме у ч.1 ст.157 ЦПК України. Крім того, судом враховано, що згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року підсудність іншого позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до [PERSON] про стягнення заборгованості було визначено Деснянському районному суду м. Києва (витяг з ЄДРСР). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed