Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім.А.М.Кузьміна про відшкодування моральної шкоди, зазначивши в позові про те, що з 02.09.1985 року по 30.01.2012 року він працював у відповідача за професіями обдірщика та оператора по обробці металу. Внаслідок недосконалого технологічного процесу у нього виникло професійне захворювання та йому встановлено третю групу інвалідності та 35% втрати працездатності. У зв"язку з професійним захворюванням він постійно відчуває фізичний біль, вимушений приймати ліки, неодноразово знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв'язку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений реалізувати свої звички та бажання, цим йому завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює в 20 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позові. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що при прийомі на роботу та впродовж трудової діяльності позивач повідомлявся власником про наявність шкідливих факторів та їх вплив на здоров"я, однак був згоден продовжувати роботу на підприємстві в наявних умовах, вина підприємства в моральних стражданнях позивача відсутня, тому в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на ПАТ „Дніпроспецсталь" з 11.06.1999 по 30.01.2012 р.р. (накази про прийняття та звільнення з роботи а/с 47-49). Згідно з актом розслідування професійного захворювання від 14.12.2011 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу, тривалого стажу роботи зі шкідливими умовами праці (а/с 34). За результатами висновку останнього обстеження медико-соціальної експертної комісії № 007653 від 21.01.2014 року у результаті професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 35% стійкої втрати професійної працездатності (а/с10). Згідно з виписками із історії хвороби КУ Запорізької обласної клінічної лікарні [PERSON] неодноразово лікувався з приводу хвороби професійної патології ( а/с 13-22). Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв"язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв"язку між попередніми умовами. Відповідно до роз"яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою ПВС України від 25.05.2001 року), згідно зі ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я. Суд вважає, що сам факт виникнення у позивача професійного захворювання з настанням таких негативних наслідків, як визнання його інвалідом 3-ї групи із втратою професійної працездатності 35 % свідчить про те, що позивач в силу частини 1 та пункту 1 частини 2 ст.23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав позивач. Враховуючи характер, обсяг та тривалість страждань, глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення його немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих і трудових стосунках, обсягу зусиль, яких необхідно позивачу докласти для відновлення свого попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що слід визначити моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., у зв»язку з чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. підлягають частковому задоволенню

Outcome: partial