Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

04.08.2015р. року на адресу Погребищенського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Мончинецької сільської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. 13.08.2015р., до розгляду справи в судовому засіданні від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вона просила виключити з прохальної частини позовної заяви вимогу щодо визнання за нею у порядку спадкування за заповітом на банківські вклади у ВАТ "Державний ощадний банк України" 2893/09, рахунок № 057458 та рахунок №91551/86800(1868), які належали спадкодавцю. В обґрунтуванні своїх позивних вимог позивач вказала, що 12.05.2014р. померла її мати [PERSON], свідоцтво про смерть серія 1-АМ № 291948. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку пай та все її майно. За життя [PERSON] втратила оригінал правовстановчого документу, про що була розміщена об"ява в газеті "Колос". Позивач спадщину прийняла після смерті матері подавши до нотаріальної контори заяву про її прийняття. При зверненні до державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом їй нотаріусом було відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документу. Дані обставини змусили позивача звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з"явилась, просила розглянути справу за її відсутності, про що до суду подала відповідну заяву, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Мончинецької сільської ради просив провести розгляд даної справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що до суду надав відповідну заяву. З"ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Беззаперечно встановлено, що 12.05.2014р. померла [PERSON], про що свідчить свідчить відоцтво про смерть серія 1-АМ № 291948(а.с.7), яка являлась матір"ю [PERSON] (свідоцтво про народження серії А-В № 024607 а.с. 8). Померла була власником земельних ділянок, які розташовані на території Мончинецької сільської ради, Погребищенського району, Вінницької області, що підтверджується витягами відділу Держземагенства у Погребищенському районі (а.с. 15-18). [PERSON] склала заповіт від 30.01.1996р., яким заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). [PERSON] від своєї частки спадщини відмовилась, про що свідчить її заява про відмову від спадщини від 02.06.2014р. (а.с. 12). Після смерті спадкодавця позивач являється спадкоємцем за заповітом та має намір успадкувати майно померлої. Дані правовідносини регулюються: Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо внаслідок неможливості визначити склад спадкового майна, а саме який номер мала спадкова квартира, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі. - ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном.; - ч.1 ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична особа або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ч.2 ст.256ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що 12.05.2014р. померла [PERSON], яка була власником земельної ділянки, а позивач як спадкоємець за заповітом має намір успадкувати майно померлої, але за вказаних обставин не має змоги цього зробити, то з метою захисту прав позивача суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved