Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов, в якому позивачка [PERSON] просила стягувати аліменти на її користь з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]\~ в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття старшої дитини. В обґрунтування позову позивачка [PERSON] зазначила, що відповідач є батьком її дітей\~ [PERSON] та [PERSON]. Діти проживають разом із прозивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов"язаний її надавати, її ж доходів не вистачає для належного утримання дітей. Тому просила стягувати аліменти\~ на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно не з"явився в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, заяви про слухання справи у його відсутності не подавав. З цих підстав, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, вирішивши її на підставі наявних в ній доказів. Оскільки, сторони в судове засідання не з"явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Правовідносини, з приводу яких заявлено позов, врегульовані ст.ст.180-184 СК України, якими передбачено обовязок батьків утримувати неповнолітню дитину до її повноліття та способи такого утримання. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наявність порушення відповідачем своїх обов"язків, як батька, утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Відповідач не оспорював обставин, викладених в позовній заяві, не оспорював суму аліментів, що заявлена до стягнення, можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, а тому суд задовольняє позов. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В частині стягнення аліментів за один місяць суд допускає до негайного виконання згідно ст.ст.191 СК України, ст.430 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved