Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], Комунального підприємства " Дирекція замовника з управління жиловим господарством Дарницького району міста Києві " Житлово експлуатаційна контора № 202 про поділ особових рахунків, свої вимоги мотивує тим, що 14 січня 2015 року позивач письмово звернулась до Комунального підприємства " Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва " Житлово - експлуатаційна дільниця № 202 із заявою про поділ особових рахунків по оплаті за комунальні послуги в житловій квартирі [ADDRESS], але отримала відповідь, в якій було зазначено, що " Підприємство не наділено повноваженнями щодо вирішення конфліктних ситуацій між співвласниками. Вона зверталася до своєї доньки - співвласниці особового рахунку на відповідну квартиру [PERSON] з проханням щодо вжиття необхідних організаційно-правових заходів для розподілу в установленому порядку особового рахунку на квартиру, проте отримала негативну відповідь. Внаслідок отримання негативної відповіді, для вирішення спору в досудовий спосіб направила листа для поділу особового рахунку [PERSON], яка є співвласником вказаної квартири. Зазначений лист направлено 18.02.2015 року з повідомленням. Однак до теперішнього часу відповіді від відповідача вона не отримала. Один із співвласників про право власності на житло [PERSON] визнано померлою відповідно до свідоцтва про смерть від 19 грудня 1999 року серія [NUMBER]. Дочкою померлої є [PERSON], яка отримала право на спадщину, що зазначено в Свідоцтві про право на спадщину за законом: зареєстровано в реєстрі за № 3 - 594, від 02 квітня 2003 року. Розподіл особового рахунку між позивачем та відповідачем 1 необхідно здійснити для того, щоб позивач могла нести витрати на житлово-комунальні послуги лише за кімнату, яку вона займає. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення судової повістки, яка повернулась на адресу суду. про те, в своїй письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності та дає згоду на розподіл особових рахунків. Відповідач Комунальне підприємство " Дирекція замовника з управління жиловим господарством Дарницького району міста Києві " Житлово експлуатаційна контора № 202, в судове засідання свого представника не направив, 08 травня 2015 року за вх. № 21946 представник за довіреністю Савченко Г.М. надала клопотання про розгляд справи за їх відсутності та в задоволенні позову просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., частки сторін є рівними відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.10. 2006 року ( а.с.5). Після отримання права на спадщину, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом , позивачці на праві власності належить ще 1/3 частина квартира після смерті її матері. Отже, частки сторін у спільній частковій власності є такими, за позивачкою 2/3 частки спірної квартири, а за відповідачкою 1/3 частина спірної квартири. Як вбачається з поверхового плану квартира [ADDRESS] складається з відокремлених кімнат площами 19,0 кв.м., 11,6 кв.м. та кухні площею 7,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., коридору площею 6,9 кв.м. ( а.с.6-7) Також судом встановлено, що сторони є мати та дочка, перебувають у конфліктних стосунках, з приводу платежів за комунальні послуги, проживають та зареєстровані у спірній квартирі, відповідно до довідки форми № 3 від 24.12. 2014 року за № 1168 ( а.с. 8) . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, частки є такими, за позивачкою 2/3 частки спірної квартири, остання займає кімнату 11, 6 кв. метри, а за відповідачкою 1/3 частина спірної квартири, яка з своїм неповнолітнім сином зай має кімнату 19,9 кв. метри. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. З урахуванням того, що сторони є співвласниками спірної квартири та відповідно їх зобов'язань щодо утримання майна, участі в його утриманні, що передбачено вимогами цивільного закону, суд вважає безпідставними вимоги щодо відкриття на ім'я позивачки та відповідачки окремого особового рахунку. Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Визначення права спільної власності надане у ст.355 Цивільного кодексу України - це майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними - ч.1 ст.369 ЦК України. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006р. №45) власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням - п.10 Правил. Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; - за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Одним зі способів захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного цивільного права за ст. 16 ЦК України є зміна правовідношення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Разом із тим, такого способу захисту цивільних прав як поділ особових рахунків законодавством України не передбачено. Правовідносини з обслуговування будинку й прибудинкової території, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються на договірних підставах. Статтею 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), та ін. За положеннями ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою - ст.29 Закону України „Про житлово-комунальні послуги". Статтями 20, 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків. Відповідно до п.4 ст.4 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів є актами цивільного законодавства, тому Правила користування електричної енергією для населення, затверджені Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357 (далі - ПКЕЕН), обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форми власності. Пункт 3 ПКЕЕН визначає, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з типовим договором про користування електричною енергією. Відповідно до п. 2 ПКЕЕН об'єктом споживача є житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування. А за положеннями п. 9 ПКЕЕН у квартирах, або інших об'єктах споживача, розташованих за однією адресою, встановлюється один прилад обліку, не залежно від кількості господарських будівель. Згідно п. 2 ПКЕЕН технічні умови - документ, що видається споживачу енергопостачальником і містить перелік технічних вимог, які необхідно виконати для приєднання електроустановок нового споживача до електромережі, реконструкції діючих електроустановок споживача або зміни категорії надійності електропостачання споживача. Відповідно до Правил приєднання електроустановок до електричних мереж затверджених Постановою НКРЕ від 17.01.2013р. № 32 технічні умови - на приєднання до мереж (об'єктів) електроенергетики - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта замовника електричною енергією, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо електропостачання, та є невід'ємним додатком до договору про приєднання. За умовами п. 41 ПКЕЕН підключення до електричної мережі можливо лише у разі виконання правил користування електричною енергією, тобто після набуття окремої поштової адреси на об'єкт споживача, отримання технічних умов, укладення договору на постачання електричної енергії, з урахуванням вимог ЦК України, ЗУ "Про електроенергетику", ПКЕЕН, Правилами користування електричною енергією надалі (ПКЕЕ) затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. № 28, Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених 17.01.2013р. постановою НКРЕ №32 та іншими нормативними документами. Згідно п.3.9 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, від 27.06.2008 року № 190, рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам. Якщо субспоживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником. Розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно. У випадках, коли засоби обліку на вводах субспоживачів відсутні, розрахунки за воду проводяться за нормами водоспоживання, при цьому обсяг стічних вод, які належать до сплати, дорівнює обсягу водоспоживання. Відповідно до положень ст.ст. 6, 19 Закону України „Про теплопостачання", п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630 плата за які відпускаються в квартиру -т плову енергію і гарячу воду, здійснюється на підставі договірних відносин між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. З матеріалів справи вбачається, що частки сторін у спірній квартирі реально не виділені, окремі прилади обліку споживання газу, води, теплової та електричної енергії не встановлені, договори про надання послуг теплопостачання, гарячої та холодної води, водовідведення, утримання будинку та прибудинкової території - не укладені. Крім того між сторонами не визначено порядок користування житловими площами. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, за положеннями ст. 150 ЖК України користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 158 ЖК України передбачено право власника укладати договір найму жилого приміщення - між власником будинку (квартири) і наймачем договір укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін - ст. 162 ЖК України. Проте плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами та наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як роз'яснює в своїй постанові N 2 від 12.04.1985р. „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" Пленум Верховного Суду України в п. 5 при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено про те, що позивач не надав суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог, не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed