Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої доньки - [PERSON], збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини. Заявлені вимоги обґрунтовує ти, що під час перебування у шлюбі з відповідачем [INFO] народилась дитина [PERSON]. Шлюб з відповідачем розірвано 14.10.2011 року, але фактично шлюбні відносини припинили своє існування з 2009 року. Дитина з народження проживає з позивачем, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом. Дитина жодного разу не бачила свого батька, не отримувала від нього подарунків чи привітань зі святами. Посилаючись на ст.ст. 150, 164, 165 СК України вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, а тому просить позбавити його батьківських прав. Вказує, що оскільки відповідач добровільно не надавав допомогу на утримання дитини, то рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова з нього на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини доходів, проте 02.02.2012 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова розмір аліментів було зменшено до 1/8 частини доходів відповідача. Зазначає, що їй встановлено другу групу інвалідності, що призвело до звільнення з роботи, у зв'язку з чим суттєво змінився її матеріальний стан. Відповідач на даний час має постійне місце роботи, має регулярний достатньо високий заробіток, його матеріальний стан покращився, оскільки перестали стягуватись аліменти на утримання до трьох років [PERSON] та [PERSON], матерів дітей [PERSON] та [PERSON], а отже просить збільшити розмір аліментів на утримання дитини до 1/4 частини доходів. В обґрунтування вимог про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини зазначає, що позивачем понесені витрати на оплату дитячого садка за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року в розмірі 992,85 грн.; курсів підготовки до школи з вересня 2015 по березень 2016 року в розмірі 564 грн.; занять у клубі спортивного бального танцю «Аеліта» - 1000 грн., з вересня 2016 року дитина продовжує займатися танцями і оплата до закінчення занять становить 1530 грн. Крім того дитина з 13.07.2015 по 27.07.2015 та з 21.09.2015 по 02.10.2015 знаходилась на стаціонарному лікуванні, дитині потрібне постійне лікування, що потребує значних витрат, документально підтверджені витрати на лікування складають (1779,10 +266, 50) грн.Отже, додаткові витрати на дитину підтверджені документально 6132,45 грн. по 3066, 23 грн. на кожного з батьків. Також планує оздоровити доньку в санаторії та записати у музичну школу, прогнозовані витрати при цьому складають 2000 грн. . Тому просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у сумі 5 066,23 грн. (3066 грн. 23 коп. + 2000 грн.) В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові. Просили задовольнити позов. Додатково позивач зазначила, що однією з підстав позбавлення батьківських прав відповідача є та обставина, що останній відмовлявся добровільно надати згоду на виїзд дитини за кордон, що змусило її звертатись до суду з відповідним позовом. Відповідач та його представник визнали позов частково та не заперечили проти стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 925 грн., а саме, за заняття танцями. В задоволенні позову в іншій частині просили відмовити. Відповідач заперечив проти позбавлення батьківських прав, вказав на бажання піклуватись та виховувати дитину. До цього часу боявся зустрітись з донькою, оскільки боявся її психологічно травмувати, не знаючи, що про нього розповідала їй мати. Представник органу опіки і піклування підтримав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] вказали, що ніколи не бачили відповідача з дитиною з моменту її народження. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2011 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 14.10.1011 роук було розірвано (а.с.10-11). У період шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO] (а.с.12). Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 164 СК України передбачено, що підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини та протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України, а також при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, повинен з'ясувати безліч обставин, які дають підстави для позбавлення таких прав щодо дитини. Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці. З вищевикладеного виходить, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, можливо лише при повному, всебічному та об'єктивному з'ясування всіх обставин, оскільки позбавлення таких прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Відповідно довідки КП «Деснянське» № 119/г від 15.01.2016 року [PERSON], 2010 року народження постійно проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Актом про фактичне проживання осіб від 15.01.2016 року (а.с. 14) також підтверджується, що неповнолітня [PERSON], 2010 року народження, проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно довідки № 17 від 01.07.2016 Чернігівського дошкільного навчального закладу № 1 (а.с. 15) [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 2012 року, за цей час батько не приходив до дитячого закладу, не приводив і не забирав дитину, не турбувався її станом здоров'я та вихованням. Водночас, батько дитини сплачує аліменти на утримання, що підтверджується довідкою про доходи [PERSON] виданою Виробничим підрозділом Київського загону воєнізованої охорони регіональної філії "Південно-Західної залізниці" ПАТ "Українська залізниця" від 03.02.2016 (а.с. 36). Заборгованості по аліментам не має. Згідно висновку органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради від 26.12.2016 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.152). Проте, вказаний висновок, не може служити беззаперечною підставою для позбавлення особи батьківських прав, оскільки він не містить виключних обставин за яких може бути застосований виключний захід до батька - позбавлення його батьківських прав. Також, суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, не є додстатньою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки, як зазначили сторони, такий дозвіл в подальшому був наданий [PERSON] та посвідчений нотаріально. Крім того, суд вважає, передчасними вимоги щодо позбавлення батківських прав, з тих підстав, що відповідач в подальшому не буде надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Таким чином, беручи до уваги що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини належним чином, виявляє бажання до спілкування та виховання дитини, суд приходить до висновку, що позбавляти його батьківських прав є недоцільним, оскільки позбавлення таких прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому у задоволенні позовних вимоги в частині позбавлення батьківських прав слід відмовити. Водночас, пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. За таких умов, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу, що з врахуванням відносин, що склалися між ним та дитиною, він повинен застосовувати ініціативу у поновленні постійних батьківських відносин з нею, вживати дієві заходи щодо прийняття участі в вихованні дитини, проявляти батьківську турботу, у разі перешкоджання у зустрічах з дочкою, звертатися до органів опіки та піклування за допомогою в організації таких зустріч, визначення йому часу та місця, оскільки у подальшому, якщо ставлення батька до доньки не зміниться, позивач не позбавлена можливості повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Розглядаючи вимогу позивача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом встановлено наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.04.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з [INFO] та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-18). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2012 року було зменшено розмір аліментів до 1/8 частини всіх видів заробітку (а.с. 19-22). Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з довідки МСЕК серія АВА № 025093 від 01.12.2015 року позивач має другу групу інвалідності за загальним захворюванням, їй протипоказана фізична праця та тривала хода (а.с. 33). Про погіршення здоров'я позивача свідчать і виписки із медичної картки стаціонарного хворого за період з серпня 2015 по червень 2016 року (а.с. 27-32). На даний час згідно довідки МСЕК від 15.12.2016 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності. Із запису у трудовій книжці позивача вбачається, що 16.12.2015 року вона звільнена з посади вчителя англійської мови за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи (а.с. 26). Згідно довідки Управління пенсійного фонду в м. Чернігові № 1414/4 від 18.02.2016 року [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ в м. Чернігові та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання у розмірі 1154,05 грн. (а.с. 35). Із рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2012 року (а.с. 20) вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання стягувались аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], 3-х років та на користь [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення донькою [PERSON], [INFO], 3-х років. Таким чином, стягнення аліментів з відповідача на утримання [PERSON] та [PERSON] на сьогоднішній день припинено. Згідно довідок про утримання аліментів з [PERSON] (а.с. 86-88) відповідач сплачує аліменти на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON], загальна сума утриманих аліментів на трьох дітей за період з травня 2016 по жовтень 2016 року складає 9 528,81 грн. при тому, що загальна сума доходу відповідача складає 16 046,82 грн. В своїй заяві від 04.11.2016 року (а.с. 105), яку відповідач подав за місцем роботи, він просить додатково утримувати з його заробітку на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, оскільки остання потребує домашнього догляду та лікування, що підтверджується медичними документами (а.с. 93-102). Посилання відповідача, що він має хронічні захворювання в стадії загострення також підтверджуються відповідними медичними документами (а.с. 113-126). Отже, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти зміни матеріального стану позивача та погіршення її здоров'я, а також покращення матеріального стану відповідача у зв"язку з припиненням стягнення аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON], що є підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів на утримання доньки [PERSON]. Проте, зважаючи на наявність у відповідача інших аліментних зобов'язань, його стану здоров'я, суд вважає, що вимога позивача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню, а саме, розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] має бути збільшено до 1/6 частини заробітку (доходу) але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Тобто, суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Згідно довідки (а.с. 39) [PERSON] відвідує відвідує заняття клубу спортивного бального танцю "Аеліта" з вересня 2015 року. Щомісячна плата за заняття становить 100 грн. Згідно довідки від 12.10.2016 року (а.с. 40) з 01.09.2016 року щомісячна плата за заняття становить 170 грн. Орієнтовна дата закінчення занять 31.05.2017. Вартість занять з танців становить за період з вересня 2015 по 31.05.2017 рік 2530 грн., тобто по 1265 грн. з кожного з батьків. Таким чином, сума в розмірі 1265 грн. підлягає стягненню з відповідача як додаткові витрати на дитину. Згідно довідки дитячої поліклініки №1 Чернігівської міської ради [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з 06.12.2013 з діагнозом, згідно якого була призначена терапія: дуфалак, фурамаг, Са пантогенат, сольфіт. Документально підтверджені витрати на вказане лікування становлять 140 грн. 76 коп. Отже з відповідача підлягає стягненню 70 грн. 38 коп. додаткових витрат пов"язаних з лікуванням дитини. Всього підлягає стягненню з відповідача 1335 грн. 38 коп (1265 грн. + 70 грн. 38 коп.) В задоволенні позову в частині стягнення витрат на лікування в іншій частині, задоволенню не підлягає, оскільки ці витрати не виклікані особливими обставинами і не відносяться до витрат пов"язаних з захворюванням за яким дитина поставлена на диспансерний облік. Вказане підтверджується довідкою з дитячої поліклініки № 1 (а.с. 143). Витрати на оплату дитсадка в розмірі 496 грн. 43 коп та оплату за відвідування занять для підготовки до школи в розмірі 282 грн. не можна вважати такими, що пов'язані з особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України і є звичайними витратами на які батьком також сплачуються аліменти, а отже стягненню не підлягають Позивачем не підтверджені витрати на суму 2000 грн., які вона має намір здійснити в майбутньому та їх не можна віднести до прогнозованих, оскільки це не підтверджено відповідними доказами. З відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 696 грн. 48 коп. (551 грн. 20 коп. (вимога про збільшення розміру аліментів) + 145 грн. 28 коп. (вимога про додаткові витрати). Згідно розрахунку компенсації витрат, пов"язаних з наданням правової допомоги адвокатами [PERSON] та [PERSON] а також квітанції до прибуткового касового ордера позивачем сплачено 2000 грн. за надання правової допомоги. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, виходячи з принципу розумності та справедливості, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1000 грн.

Outcome: partial