Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON]- [PERSON] звернулась в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 12.07.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ ПРИВАТБАНК було укладено кредитний договір № КRU0GK00150862, згідно якого банк надав позивачу у тимчасове відплатне користування грошові кошти в сумі 91000 грн. для придбання нерухомості, а саме: трикімнатної квартири за адресою [ADDRESS] та грошові кошти в сумі 16399 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбаченому умовами Договору. В рахунок виконання кредитного договору між позивачем та відповідачем 20.07.2007 року укладено договір іпотеки вказаної квартири. Відповідно до умов договору [PERSON] зобовязаний щомісяця, в період сплати з 12 по 16 число кожного місяця надавати банку 1468 грн. 80 коп. 13.03.2012 року позивач отримав лист повідомлення від ПАТ КБ ПРИВАТБАНК підписане керівником напрямку по поверненню проблемної заборгованості, з тексту якого вбачається, що [PERSON] не виконані умови п.2.2.12 кредитного договору, а саме не надані документи, що підтверджують його фінансовий стан, і як наслідком, банк вказаним листом повідомляє про розірвання договору з 02.03.2012 року та вимагає у тижневий термін з дати розірвання договору погасити заборгованість в повному обсязі. У випадку невиконання цієї вимоги банк буде вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача вважає, що здійснення [PERSON] оплати заборгованості за Договором, з моменту укладення договору по день отримання повідомлення від Відповідача про розірвання в односторонньому порядку договору, відбувалось в повному обсязі та вчасно, свідчить про те, що його фінансовий стан дозволяє виконувати умови Договору, а факт вчасного та в повному обсязі перерахунку грошових коштів на рахунок банку є повідомленням про стабільність його фінансового стану. Окрім того, п. 2.2.12 Договору знаходиться у розділі II Договору Права та обов'язки сторін, зміст яких спрямований на забезпечення своєчасного та повного виконання останніми своїх зобов'язань за Договором. Банком не вірно розтлумачено положення п.2.3.3. Договору та ототожнено поняття зобов'язання по Договору з поняттям обов'язки сторін. Вважає, що вимога банку щодо одностороннього розірвання Договору з причини не повідомлення позичальником про фінансовий стан не відповідає вимогам розумності та справедливості, тому просить визнати незаконними дії ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" щодо одностороннього розірвання з 02.03.2012 року кредитного договору № КRU0GK00150862 від 12.07.2007 року та визнати недійсним повідомлення відповідача від 17.02.2012 року про розірвання з 02.03.2012 року в односторонньому порядку вказаного кредитного договору. Позивач в судове засідання не явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно. Надав довіреність [PERSON] представляти його інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та викладені в позові обставини. Пояснила, що згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1, 4 ст.203 ЦК України зміна правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленої законом. В силу дії ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Правочин, який вчиняється юридичною особою, підписується особою, уповноваженою на це її установчими документами, довіреністю та скріплюється печаткою. Відповідно до ст.654, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається. Направлений позивачу лист, яким повідомлено про розірвання кредитного договору, не відповідає вимогам законодавства, підписаний не уповноваженою на це особою. Так кредитний договір був підписаний керівником відділення Південне Криворізької філії ПриватБанку, а лист-повідомлення - керівником напрямку по поверненню проблемної заборгованості. Вказаний лист не містить печатки банку. Також банк не вірно тлумачить положення кредитного договору та ототожнює поняття зобовязання по договору з поняттям обовязки сторін. Позивач своєчасно та в повному обсязі сплачував платежі по кредитному договору, що підтверджувало, що його фінансовий стан дозволяє виконувати умови договору. В пункті 2.2.12 кредитного договору не конкретизовано, якими саме документами необхідно підтверджувати фінансовий стан. Також зазначила, що відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказана стаття містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, який не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. Просить задовольнити позовні вимоги [PERSON]: визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк щодо одностороннього розірвання з 02.03.2012 року кредитного договору КRU0GK00150862 укладеного між банком і [PERSON] 12.07.2007р. та визнати недійсним повідомлення відповідача від 17.02.2012 року за вих.№ Г08.0.0.0/1-126 про розірвання з 02.03.2012 року в односторонньому порядку вказаного кредитного договору. Представник відповідача - Метлюх Н.С. проти позовних вимог заперечувала. В судовому засіданні пояснила, що договір є розірваним згідно повідомлення банку. Позивачем та його представником не надано належних доказів на підтвердження обставин викладених в позові та стосовно відсутності порушення [PERSON] умов кредитного договору. Довідка про фінансовий стан позичальником банку не надавалась. Доказів про те, що повідомлення про розірвання кредитного договору було отримано позивачем після закінчення терміну дії договору, яке зазначено в повідомлення також відсутні. Кредитний договір було розірвано, докази про це маються в матеріалах справи, а також підтвердженням цього є позов банку про стягнення суми заборгованості по спірному кредитному договору солідарно з [PERSON] та [PERSON], який розглядається в суді окремо від даного позову. Також зазначила, що ст.16 ЦК України не містить такої вимоги щодо визнання дій незаконними. Просить відмовити в задоволенні позову. Вислухав представника позивача [PERSON], представника відповідача, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. 12.07.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] був укладений кредитний договір №КRU0GK00150862, за умовами якого, відповідно до п.7.1 Договору, банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку у вигляді не поновлювальної лінії (кредит) у розмірі 91000 грн. на придбання житла та у розмірі 16399 грн. на сплату страхових платежів у випадках та на умовах визначених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Період сплати кредиту з 12 по 16 число кожного місяця. Для погашення заборгованості за договором позичальник повинен щомісяця в період сплати надавати банку кошти у сумі 1468 грн. 80 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Для зарахування коштів на погашення заборгованості по даному договору банком було відкрито позичальнику рахунок № [NUMBER] (а.с.5-7). Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека- трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], згідно договору іпотеки №КRU0GK00150862 від 12.07.2007р. (пункт 7.3 Кредитного договору). Згідно п.2.2.12 кредитного договору позичальник зобов"язався надавати банку документи, підтверджуючи його фінансовий стан або підтвердити свій фінансовий стан будь-яким іншим способом не рідше 1 разу на рік, а при простроченні виконання зобов"язань протягом всього періоду несвоєчасного погашення заборгованості - щокварталу. Відповідно до п.2.3.3 укладеного кредитного договору, у випадку порушення позичальником зобов"язань, передбачених умовами договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів, порушення іпотекодавцем зобов"язань по договорах іпотеки, укладеним для забезпечення виконання зобов"язань за даним Договором, у тому числі при порушенні порядку заміни предмета іпотеки, Банк на власний розгляд має право змінити умови договору та зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії і відсотків, виконання інших зобов"язань; розірвати договір у судовому порядку або згідно ст.651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. Позичальнику [PERSON] було направлено повідомлення №08.0.0.0/1-126 від 17.02.2012 року про порушення останнім п.2.2.12 кредитного договору, а саме щодо надання документів про свій фінансовий стан. Тому, відповідно до п.2.3.3 кредитного договору та згідно ст.651 ЦК України вказаним листом повідомляється, що кредитний договір буде розірвано з 02.03.2012 року. Вимагають у тижневий термін з дати розірвання договору погасити заборгованість в повному обсязі (а.с.4). Вказане повідомлення складено на бланку відповідача ПриватБанк, підписане керівником напрямку по поверненню проблемної заборгованості Наrd Collection, заступником керівника Напрямку Credit Collection - [PERSON]. Печатка банку на вказаному повідомленні відсутня. Також встановлено, що за заявою [PERSON] від 12.07.2007 року (а.с.71) останнім 12.07.2007 року було укладено із Закритим Акціонерним Товариством "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" договір особистого страхування №КRU0LK0007650 на строк з 12.07.2007р. по 11.07.2008 року. Вигодонабувачем за вказаним договором є ПриватБанк (а.с.75). [PERSON] здійснено перерахування страхового платежу в сумі 455,00 грн. (а.с.74). На підставі заяви [PERSON] від 12.07.2007 року (а.с.72), між ним і Закритим Акціонерним Товариством "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" 12.07.2007 року було укладено договір страхування майна №КRU0GK00007649 на строк з 12.07.2007р. по 11.07.2008 року. Вигодонабувачем за вказаним договором є ПриватБанк (а.с.76). [PERSON] здійснено перерахування страхового платежу в сумі 364,94 грн. (а.с.73). ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ "ПРИВАТБАНК" було подано до суду позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №КRU0GK00150862 від 12.07.2007 року. яка станом на 18.12.2013 року складає 165579,83 грн. (а.с.67-69). Із розрахунку заборгованості до вказаного кредитного договору станом на 18.12.2013 року, слідує, що після 02.03.2012 року змінюється сума простроченого сальдо, нарахування заборгованості на прострочену заборгованість, сума загальної заборгованості процентів (накопичувана), здійснюється нарахування пені та наявна загальна заборгованість з пені, яка збільшується. Загальна заборгованість за кредитом складає 157456 грн. 98 коп., нарахування штрафів в розрахунку відсутнє (а.с.77-80). Із копій квитанцій наданих представником позивача вбачається, що [PERSON] в період з січня 2010 року по грудень 2013 року здійснював платежі на погашення заборгованості за кредитним договором №КRU0GK00150862 від 12.07.2007 року на рахунок № [NUMBER] (а.с.90-117). Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 22.02.2010 року задоволені частково позовні вимоги [PERSON] до Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди. Визнано незаконними дії банку щодо односторонньої зміни умов кредитного договору №КRU0GK00150862 від 12.07.2007 року відносно підвищення відсоткової ставки з 01.02.2009 року до 27,42% на рік (а.с.118-119). Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.08.2011 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2011 року виправлено описку в зазначенні дати (а.с.120-122). Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які витікають з умов та виконання договору споживчого кредиту, прав та обов'язків сторін, а також прав та обов'язків споживачів, розірвання договору. Приписами ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, в тому числі, договори та інші правочини. Відповідно до ст.509 ЦК України, з вказаних підстав виникають зобовязання. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Встановлено, що [PERSON] виконував умови спірного кредитного договору №КRU0GK00150862 від 12.07.2007 року стосовно повернення кредиту. Однак, внаслідок підвищення банком відсоткової ставки в односторонньому порядку, виникла заборгованість по кредиту. На підставі рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 22.02.2010 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.08.2011 року, вказане підвищення відсоткової ставки визнано незаконним. Пунктом 2.2.12 укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що позичальник повинен надавати банку документи, що підтверджують його фінансовий стан або підтверджувати свій фінансовий стан будь - яким іншим способом не рідше одного разу на рік, а при прострочені виконання зобов'язання протягом всього періоду несвоєчасного погашення заборгованості - щокварталу. Зазначена умова договору надає позичальнику право підтверджувати свій фінансовий стан шляхом надання документу або будь-яким іншим способом. Оскільки [PERSON] регулярно надавав банку кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, отже його фінансовий стан дозволяв виконувати умови договору. Надання документів на підтвердження свого фінансового стану не є основним зобов"язанням позичальника за кредитним договором. Відповідно до п.7.2 кредитного договору, кредит надається в обмін на зобов"язання позичальника по повернення кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним Договором строки. Предметом даного спору не є наявність заборгованості за кредитом. Відповідно до п.2.3.3 укладеного кредитного договору, у випадку порушення позичальником зобов"язань, передбачених умовами договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів, порушення іпотекодавцем зобов"язань по договорах іпотеки, укладеним для забезпечення виконання зобов"язань за даним Договором, у тому числі при порушенні порядку заміни предмета іпотеки, Банк на власний розгляд має право згідно ст.651 ЦК України змінити умови договору або здійснити його одностороннє розірвання з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. Згідно вказаної умови договору, банком було направлено [PERSON] повідомлення, згідно якого вказано, що кредитний договір №КRU0GK00150862 від 12.07.2007 року буде розірваний з 02.03.2012 року, у зв"язку з тим, що позичальником не виконані умови договору стосовно надання документів, що підтверджують його фінансовий стан. Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Встановлено, що спірний кредитний договір №КRU0GK00150862 від 12.07.2007 року було підписано від імені банку - керівником відділення "Південне" Криворізької філії ПриватБанку - [PERSON]. Із повідомлення направленого [PERSON] №08.0.0.0/1-126 від 17.02.2012 року вбачається, що він підписаний не уповноваженою на розірвання договору особою, а саме керівником напрямку по поверненню проблемної заборгованості Наrd Collection, заступником керівника Напрямку Credit Collection - [PERSON]. Із посади вказаної особи не вбачається, що останній діяв від імені та в інтересах банку, з яким було укладеного позивачем кредитний договір №КRU0GK00150862 від 12.07.2007 року. Печатка банку на вказаному повідомленні відсутня. Також в повідомлені не зазначено, яку саме позичальник повинен повернути суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, та які інші зобов"язання за договором останній повинен виконати відповідно до пункту 2.3.3 Кредитного договору. Представником відповідача не надано суду доказів (довіреності) на підтвердження повноважень вказаної особи стосовно підпису повідомлення про розірвання договору, тобто на вчинення певних дій. В односторонньому порядку позивач не відмовився від виконання умов договору, що підтверджується квитанціями про регулярну оплату грошових коштів по кредитному договору та продовжував виконувати свої обов"язки і надалі. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" [PERSON] є споживачем послуг відповідача - суб"єкта господарювання, який надає послуги (виконавець). Відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Частиною 10 статті 11 вказаного закону передбачено наступне: якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач здійснив одностороннє розірвання кредитного договору, укладеного з [PERSON], та вимагає повернення споживачем заборгованості по договору в повному обсязі. Однак, жодної із вище перелічених умов позивачем порушено не було. Ненадання документу про фінансовий стан не є істотним порушення умов кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, а також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, зазначений в ч.1 ст.16 ЦК України перелік способів захисту не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом була роз"яснена сторонам ст.60 ЦПК України та надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні, та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні представником відповідача не було надано доказів на підтвердження належного повідомлення позивача про одностороннє розірвання кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та його представника [PERSON] стосовно визнання незаконними дій банку щодо одностороннього розірвання кредитного договору та визнання недійсним повідомлення про розірвання кредитного договору - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі ст.ст. 11, 16, 203, 509, 525, 526, 527,530,536, 549-552, 611, 612, 651, 654,1046-1056 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України Про захист прав споживачів та

Outcome: approved