Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, 05.06. 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № MKT0AR01050176, згідно умов якого банк зобов"язався надати позичальнику кредит в сумі 54510,00 гривень на термін до 03.06. 2011 року, а позичальник зобов"язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування ним в строки та на умовах, передбачених договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, через що, виникла заборгованість перед банком, яка станом на 16.12. 2014 року складає 177 427,97 гривень, з яких: 26219,95 гривень - заборгованість за кредитом; 51151,78 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом; пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань - 100056,24 гривень. На підставі наведеного, просять стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк" вищевказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк", в судове засідання не з"явився, однак надав суду заяву (реєстрація по канцелярії суду за вх. номером ЕП 411/15-вх. від 14.04. 2015 року), в якій просить справу розглянути без його участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні заявив клопотання про застосування строку позовної давності та у задоволенні позову відмовити у зв"язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] 05.06. 2006 року, було укладено крединий договір № MKT0AR01050176, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 54510 гривень у вигляді невідновлюваної кредитної лінії. Процентна ставка за кредитним лімітом встановлюється в розмірі 1,59 % на місяць. Погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється щомісячно, в період сплати - з "01" по "20" числа кожного місяця позичальник повинен вносити на картковий рахунок грошові кошти в сумі 2,65 % від суми використаних в рахунок кредитного ліміту коштів. З матеріалів справи, досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що відповідач [PERSON], взяті не себе зобов"язання, що виникають з умов договору належним чином не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитом. Станом на 16.12. 2014 року має заборгованість в сумі 177427,97 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом - 26219,95 гривен; заборгованості по відсотках - 51151,78 гривень; пеня за несвоєчасність виконання грошового зобов"язання - 100056,24 гривень. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено, що відповідачем порушені умови кредитного договору, зокрема ним прострочено свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, отже, в даному випадку, має місце невиконання зобов'язання відповідачем [PERSON] Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено визначення поняття "строк позовної давності", під яким слід розуміти строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.ст. 257, 258, 259 ЦК україни, загальна позовна давність встановлюється тривалічстю у три роки. Для окремих видів вимог, законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені). Позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Як вбачається з п. 1.1. Кредитного договору, договір укладено на строк до "03.06. 2011 року", тому враховуючи, що між сторонами існують правовідносини з кредитних зобов'язань саме з визначеним строком, строк виконання зобов'язання закінчується 03.06. 2011 року, тому саме з вказаної дати слід обчислювати перебіг строку позовної давності з позицій ч. 5 ст. 261 ЦПК України. На підставі вищенаведеного, суд констатує, що строк в межах якого позивач міг, в матеріальному розумінні, пред"явити даний позов закінчився 03.06. 2014 року, натомість позов подано 18.03. 2015 року. Тому, враховуючи, що позивачем пред"явлено позов поза межами трирічного строку позовної давності, в кредитному договорі сторонами не домовлено про збільшення такого строку, про поновлення строку позовної давності представником позивача жодних клопотань не заявлено, у зв"язку з чим суд вбачає достатність правових підстав для відмови у задоволеннні позову у зв"язку з пропуском строку позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed