Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] за кордон до Франції, без згоди батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 15.10.2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON]. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 07.06.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] визначено з матір"ю, [PERSON]. Донька [PERSON] часто хворіє на простудні захворювання, а тому потребує оздоровлення як влітку так і в зимній період часу на морі, про що є відповідна довідка лікаря. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється надати дозвіл доньці на тимчасовий виїзд за кордон для оздоровлення, при цьому нічим не мотивує , просила вирішити дане питання у судовому порядку та надати дозвіл на тичасовий виїзд за кордон до Франції та країн Шенгенської угоди, разом з нею, [PERSON] у період з 20.09.2016 року по 30.12.2016 року включно, та з 15.01.2017 року по 15.05.2017р включно, без згоди батька, [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась з поважних причин, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному об"ємі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлявся у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України - за адресою місця проживання чи місця перебування фізичної особи, зареєстрованої у встановленому законом порядку. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, , Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно заяви Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області вбачається, що третя особа не заперечує проти розгляду справи без її участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15.10.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис за № 952 від 15.10.2011 року, серії [NUMBER], виданий Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Від спільного життя мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис за № 171 від 20.03.2012 року), батьком якої є [PERSON]. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 07.06.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, місце проживання дочки [PERSON], [INFO], визначено з матір"ю - [PERSON]. Неповнолітня [PERSON] часто хворіє на простудні захворювання, а тому лікарями були надані поради оздоровлювати дитину на морі як влітку, так і в зимній період, що підтверджується довідкою лікаря від 22.08.2016 року . Позивач [PERSON] має можливість оздоровити дитину на морі у Франції, оскільки має відповідне запрошення від громадянки Франції [PERSON] від 17.08.2016 року. [PERSON] не дає свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон доньці [PERSON], нічим не мотивуючи свою відмову. Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її права, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пункт 2 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції « Про права людини» передбачає, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Згідно до ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, визначено обов"язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обов"язок піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України « Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом положень Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини , тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. Відповідно до ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відповідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. У відповідності до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків , піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України « Про порядок виїзду з України і в"зду в Україну громадянами України» від 21.01.1994р № 3857-ХІІ, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 « Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України « Про порядок виїзду з України і в"зду в Україну громадянами України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред"явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об"єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров"я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Оскільки відповідач не надає письмову згоду на тимчасовий виїзд своєї доньки за кордон і відмовляється будь-яким чином це мотивувати, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному об"ємі. Відповідно до ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином , зібрані по справі докази, в сукупності та їх належна оцінка дають підстави для задоволення позовних вимог позивача в повному об"ємі. На підставі викладеного та

Outcome: approved