Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Заступник прокурора м.Рівне звернувся в суд із позовом в інтересах [PERSON],[PERSON] до Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради, ФОП [PERSON], виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 грудня 2006 року №245 (із змінами від 14 листопада 2007 року) «Про відміну рішення виконкому від 12 вересня 2006 року №179 та затвердження переліків нежитлових приміщень,що є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради» в частині включення до переліку об»єктів, які належать до комунальної власності територіальної громади міста приміщення, розміщеного в підвалі багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS], визнання незаконним та скасування рішення Рівненської міської ради №1589 від 12 червня 2008 року «Про приватизацію нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS]», визнання недійсним договору купівлі-продажу ВКТ №045631 від 01 жовтня 2008 року нежитлового приміщення підвалу,що знаходиться в [ADDRESS],а саме приміщення №1, №2,№3 загальною площею 22,7 кв.м.,скасування державної реєстрації права власності за ФОП [PERSON] на допоміжне приміщення підвалу,що знаходиться в [ADDRESS] та витягу про реєстрацію на об»єкт нерухомого майна, зобов»язання ФОП [PERSON] привести у відповідність придбане приміщення шляхом вивільнення майна. В обґрунтування позовних вимог вказували,що виконавчий комітет 12 грудня 2006 року затвердив перелік нежитлових приміщень,що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного в особі Рівненської міської ради загальною площею 15,9 кв.м. по [ADDRESS]. В подальшому 14 листопада 2007 року в рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради внесено зміни,згідно яких нежитлове приміщення площею 91,1 кв.м. по [ADDRESS] перебуває на балансі ЖКП «Центральне» та віднесено до комунальної власності територіальної громади м.Рівного. 12 червня 2008 року згідно рішення Рівненської міської ради №1589 затверджено перелік об»єктів комунальної власності,що підлягають приватизації шляхом викупу орендарями цих об»єктів, зокрема,нежитлового приміщення загальною площею 22,7 кв.м.,розташованого в підвалі будинку по [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу 01 жовтня 2008 року ФОП [PERSON] придбала приміщення №1,№2,№3 загальною площею 22,7 кв.м. по вищезазначеній адресі. Даний договір 15 жовтня 2008 року зареєстрований в КП «РМБТІ»,про що зроблено відповідний запис №84-2637 у книзі №17. Вказують,що в порушення ст.ст.355,368,369,382 ЦК України згода співвласників багатоквартирного будинку про передачу допоміжних приміщень не надавалася. Вважають,що відповідно до п.41 «Положення про порядок передачі квартир у власність громадян» допоміжні приміщення,які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку, не підлягають приватизації. Отже прийняття виконавчим комітетом Рівненської міської ради рішення в частині включення приміщення по [ADDRESS] в перелік об»єктів,які належать до комунальної власності міста, є протиправним,порушує права співвласників цього приміщення,в зв»язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню. Згідно інформації ЖКП «Покровське» спірне приміщення призначене для обслуговування мешканців будинку [ADDRESS], і оскільки дане приміщення не могло належати територіальній громаді міста,право укладення в Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради договору купівлі-продажу відсутнє,тому на підставі ст.215 ЦК України даний договір є недійсним. Визнання незаконним рішення та недійсним договору купівлі-продажу є підставою для скасування попередньої реєстрації та приведення даного приміщення у відповідність шляхом зобов"язання вивільнення майна. Покликаючись на викладені обставини, просили позов задовольнити. В судовому засіданні прокурор та представники позивачів позов підтримали з посиланням на обставини,викладені в позовній заяві. Окрім того зазначили, що оскільки про порушення свого права вони дізнались у 2013 року,строк позовної давності звернення до суду ними не пропущений. Представники відповідачів - Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради Гарник О.В., Рівненської міської ради Андрєєв Р.В., виконавчого комітету Рівненської міської ради Капланов О.В. вказали на те, що позивачами не доведено статусу підвального приміщення по [ADDRESS] допоміжним, тому підстав для задоволення позову немає. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] просили у задоволенні позову відмовити. Пояснили,що [PERSON] є власницею нежитлового приміщення підвалу по [ADDRESS],в якому жодного технічного обладнання,необхідного для експлуатації будинку, немає. Вказують,що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Житлового кодексу України необхідно розмежовувати допоміжні приміщення багатоквартирного жилого будинку,які призначені для обслуговування будинку та входять до житлового фонду,та нежилі приміщення,які призначені для торговельних,побутових та інших потреб непромислового характеру. Нежитлове приміщення підвалу, власницею якого є [PERSON] не є допоміжним,а відповідно договір купівлі-продажу укладений відповідно до вимог чинного законодавства. Просили відповідно до ст.267 ЦК України застосувати строк позовної давності,який розпочався з 2009 року,коли позивачі дізналися про передачу підвального приміщення [PERSON] і пропустили строк звернення до суду без поважних причин. Представник третьої особи КП "РМБТІ" в судове засідання не з"явився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 грудня 2006 року №245 «Про відміну рішення виконкому від 12 вересня 2006 року №179 та затвердження переліків нежитлових приміщень,що є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради» в зв»язку з уточненням даних щодо об»єктів нерухомого майна,що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного,виконавчий комітет Рівненської міської ради, відмінено рішення виконавчого комітету від 12 вересня 2006 року №179 «Про внесення змін в перелік нежитлових приміщень,що віднесені до комунальної власності територіальної громади м.Рівного в особі Рівненської міської ради», затверджено перелік нежитлових приміщень,що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного в особі Рівненської міської ради,в тому числі і на приміщення по [ADDRESS] площею 15,9 кв.м. В подальшому згідно рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 липня 2007 року №101 внесено зміни та доповнення у перелік нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного, викладено в новій редакції п.465 - [ADDRESS] площею 81,5 кв.м. 14 листопада 2007 року відповідно до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради у перелік нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного внесено зміни, нежитлове приміщення площею 91,1 кв.м. по [ADDRESS] перебуває на балансі ЖКП «Центральне» та віднесено до комунальної власності територіальної громади м.Рівного. 12 червня 2008 року згідно рішення Рівненської міської ради №1589 «Про приватизацію нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS]» затверджено перелік об»єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу орендарями цих об»єктів, зокрема, нежитлового приміщення загальною площею 22,7 кв.м.,розташованого в підвалі чотириповерхового цегляного будинку по [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлове приміщення) ВКТ №045629, укладеного 01 жовтня 2008 року між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та фізичною особою-підприємцем [PERSON],посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області,зареєстровано в реєстрі №903, остання як покупець придбала нежитлове приміщення підвалу по [ADDRESS],а саме приміщення №1(один), №2(два),№3(три),що згідно з проведеним розрахунком складають 25/100 ідеальну частку, вартістю 37 784 грн. 40 коп. Даний договір зареєстровано в РМБТІ 15 жовтня 2008 року за №17-84-2637. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції від 17 лютого 2006 року) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках,де мешкають два і більше наймачів,та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Об»єктами приватизації відповідно до ст.2 Закону є квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів,які використовуються громадянами на умовах найму. У відповідності до ч.2 ст.10 Закону,власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Вирішуючи питання про офіційне тлумачення положень статей 1,10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду", Конституційний Суд України в своєму рішенні від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 по справі №1-2/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), в аспекті конституційного звернення і конституційного подання,виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 1 Закону суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду. Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України, забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України). Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник(власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т.ін. Аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків(фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття,сходові марші і т.ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку". Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України, виключно законами України. Отже, виходячи з вищезазначеного рішення Конституційного Суду України, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків,підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій,зокрема створення об»єднання співвласників багатоквартирного будинку,вступу до нього. Статтею 1 Закону України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні шахти та інші технічні приміщення). Віднесення приміщень, в тому числі підвалів, де розташоване технічне обладнання будинку, до допоміжних приміщень, передбачалось і наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 квітня 1996 року №28/389 "Про затвердження Типового статуту об"єднання (товариства) співвласників багатоквартирного будинку" (втратив чинність на підставі наказу Державного комітету з питань житлово-комунального господарства №189/2040 від 17 листопада 2003 року) та наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 серпня 2003 року №141 про затвердження нового Типового статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя. Судом досліджено надану характеристику підвального приміщення по [ADDRESS] загальною площею 22,7 кв.м., з»ясовано, що в даному приміщенні знаходяться мережі каналізації,холодного водопостачання та опалення,розміщені стояки з запірною арматурою,що підтверджено відповіддю ЖКП «Покровське» заступнику прокурора м.Рівне №287 від 05 березня 2014 року,зміна цільового призначення та реконструкція приміщень ФОП [PERSON] не проводилась,що вбачається із відповіді заступника Управління містобудування та архітектури від 18 лютого 2014 року №01-11/210. Згідно ч.3 ст.41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об»єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Як встановлено судом,спірне приміщення згідно із ст.ст.355,356,382 ЦК України є спільною сумісною власністю власників приватизованих квартир в будинку по [ADDRESS], оскільки відповідно до цивільного законодавства України розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю проводиться за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених законом. Як встановлено судом, вказане підвальне приміщення використовувалось співвласниками квартир в цьому будинку для забезпечення власних потреб, через це приміщення прокладені мережі комунікацій. Таким чином, приміщення призначене для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку і є допоміжним. Відповідно належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам квартир, які знаходяться в жилому будинку і перебуває в їх загальному користуванні. Доводи відповідачів про недоведеність прокладення через спірне приміщення мереж комунікацій, не ґрунтуються на вимогах закону, тому є безпідставними. Суд встановив,що підвальне приміщення по [ADDRESS] призначене для побутового обслуговування мешканців будинку,в якому прокладені трубопроводи водопостачання та каналізації,санітарні приладдя,вважає,що рішення виконавчого комітету та Рівненської міської ради такими,що підлягає скасуванню. Відповідно до ст.ст.319,321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, без згоди співвласників, рішенням виконкому Рівненської міської ради № 245 від 12 грудня 2006 року, спірне нежитлове приміщення в житловому будинку [ADDRESS] безпідставно внесено до переліку об'єктів комунальної власності і в подальшому на підставі договору від 01 жовтня 2008 року Управлінням комунальною власністю продане для ФОП [PERSON] У відповідності зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користуванні та розпорядження своїм майном. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. За таких обставин, підстави для задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу ВКТ №045631 від 01 жовтня 2008 року спірного підвального приміщення по [ADDRESS] та зобов»язання [PERSON] вивільнити придбане майно у вказаному приміщенні наявні. Тому позов в цій частині підлягає до задоволення. В решті вимоги позивачів суд визнає безпідставними. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині скасування державної реєстрації та витягу за необґрунтованістю, оскільки наслідком визнання вищезазначених рішень незаконними є скасування реєстрації права власності. Посилання відповідачів на пропуск позивачами строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки про порушення свого права останні дізнались у 2013 році. На підставі викладеного, ст.ст.41,55 Конституції України, ст.ст.355, 368,369,382 ЦК України,Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,

Outcome: partial