Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, і спорудами, розташованими по [ADDRESS]Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS], був побудований батьками позивача - [PERSON] та [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться довідкою Далешівської сільської ради №1683 від 19.10.2017 року. Проте, згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» №8182 від 16.08.2017 року, право власності на житлове господарство не було зареєстроване. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 72 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м, літньої кухні, двох сараїв, двох стодол, стайні, комори, двох навісів, криниці, вбиральні, огорожі тв вимощення. Будівництво житлового будинку здійснено у 1973 році, а господарські будівлі зведені протягом 1980-1990 років. Згідно технічного паспорта від 11.09.2017 року інвентаризаційна вартість обумовленого житлового господарства становить 171 636 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. 24 січня 2013 року [PERSON] вчинив на користь позивача заповіт, згідно з яким розпорядив йому все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 25.06.2013 року, актовий запис № 25. З метою реалізації своїх спадкових прав [PERSON] звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 236. 11 листопада 2014 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Проте, нотаріус відмовила у видачі документів на спадщину на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на нього у спадкодавця, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.10.2017 року. Батько позивача визначив її своїм спадкоємцем за заповітом, вони проживали разом та вели спільне господарство, [PERSON] своєчасно звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, інших претендентів на спадкове майно немає. Мама позивача [PERSON] не бажає оформляти спадщину. Спадкодавець склав на користь позивача заповіт та вона своєчасно звернулася в нотаріальну контору з метою реалізації спадкових прав. Після смерті батька позивач фактично вступила в управління спадщиною - користується спадковим майном на власний розсуд, виготовила технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючих документів. Сторони в судове засідання не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі. Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство по [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1973 р., загальною площею 72,0 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., стайні, стодоли, комори, літньої кухні, вбиральні, гаражу, стодоли, 2 навісів, 2 сараїв, криниці, огорожі, вимощення; інвентаризаційна вартість житлового господарства становить 171 636 грн. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 8182 від 16.08.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно довідки № 1685 від 19.10.2017 року, виданої виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що вулиця і номер будинку в с. Дубки Івано-Франківської області, який [PERSON] успадковує після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], помінялися: теперішня - [ADDRESS]. В силу вимог абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 3 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Згідно технічної документації на житловий будинок, будинок збудовано у 1973 році. Отже, документом, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом на той час був технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затвердженої Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127) передбачено, що не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Як слідує з листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно довідки № 1683 від 19.10.2017 року, виданої виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що за будинком в [ADDRESS] числиться земельна ділянка в розмірі 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. З довідки № 1684 від 19.10.2017 року, виданої виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області слідує, що [PERSON], який помер [INFO] (А/З № 25 від 25.06.2013) на час смерті був зареєстрований в [ADDRESS] Судом встановлено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області являється [PERSON]. За заповітом від 24.01.2013 року, посвідченим секретарем виконкому Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і на що він за законом матиме право заповів дочці [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Копією свідоцтва про народження позивача серія [NUMBER] від 28.07.1973 року, стверджено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Батьки позивача з 15.09.1964 року перебували в шлюбі, що стверджено копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] [PERSON] після укладення шлюбу 02.02.1991 року з [PERSON], [INFO], змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією повторного свідоцтва про шлюб серія [NUMBER]. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] (позивач). Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] (відповідач) позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, на частку у спадковому майні не претендує та не зверталася до нотаріальної контори з приводу її оформлення та не буде звертатися в майбутньому; не заперечує щодо визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по [ADDRESS], в цілому за [PERSON], що стверджено поданою до суду заявою. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Копією спадкової справи № 236/2014 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та копією витягу про реєстрацію спадкової справи в спадковому реєстрі № 38088913 від 08.08.2014 року, довідкою № 1684 від 19.10.2017 року, виданою виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що [PERSON] (позивач) прийняла спадщину після смерті батька [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 1971/02-31 від 24.10.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS], оскільки спадкоємець не надала оригінал правовстановлюючого документу, який посвідчує право власності померлого на будинок, що успадковується. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 317, 328, 392, 1216 ЦК України,

Outcome: approved