Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ,вказавши наступне . З 21.11.2014 року вона працювала у відповідача прибиральницею виробничих приміщень. ЇЇ посадовий оклад складав 770 грн. 13.01.2015 року вона була звільнена за згодою сторін на підставі п.1ст.26 КЗпП України. За час роботи їй не видавалися спецодяг, молоко,мийні засоби .При звільненні відповідач відмовив їй у виплаті заробітної плати за листопад, грудень 2014 року, в тому числі не оплатив лікарняний лист.Їй не виплачена заробітна плата за січень 2015 рік.,немає внесків в Пенсійний фонд .В зв"язку з цим просить стягнути з відповідача на її користь : нараховану, але невиплачену заробітну плату за листопад і грудень 2014 року в сумі 920,88 грн; заробітну плату за сім робочих днів в січні 2015 року з 01.01.2015 року по 13.01.2015 року в сумі 256,62 грн. середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні на 12.02.2015 рік в сумі 859,74 грн., компенсацію за два невикористаних дня чергової відпустки в сумі 64, 16 грн. Зобов"язати відповідача перерахувати внески до Пенсійного фонду України. Зобов"язати відповідача видати їй за час роботи мийні засоби та молоко. Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги. Остаточно в судовому засіданні просила стягнути з відповідача на її користь нараховані по лікарняному листу грошові кошти в сумі 428,88 грн. за грудень 2014 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 19.05.2015 рік в сумі 3235,37 грн.,а всього 3664,25 грн.Позивач пояснила ,що їй по цей день не оплачено лікарняний лист ,а заробітна плата в сумі 722, 22 грн. отримана нею в АТРайффайзен Банк Аваль" 05 березня 2015 року ,вже в той час коли розглядалася ця справа Представник відповідача збільшені позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звльненні за період з 14.01.2015 рік по 12.02.2015 року.,мотивуючи це тим,що з відповідачем проведено остаточний розрахунок 12.02.2015 року. Позовні вимоги про стягнення невиплаченої допомоги в зв"язку з тимчасовою непрацездатністю внаслідок захворювання не визнав,пояснивши,що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі-Фонд), починаючи з шостого дня непрацездатності . Позивачу за період перебування на лікарняному, за рахунок підприємства в день звільнення-13.01.2015 року було сплачено 107,22 грн. Фонд мусить виплатити допомогу в розмірі 428,88 грн. Крім того,сума допомоги в зв"язку з тимчасовою непрацездатністю внаслідок захворювання не належить до виплат при звільненні відповідно до ст.116 КЗпП України. Заслухавши пояснення сторін ,об"єктивно дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності ,суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.10 ч.2,3 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю „Луганське енергетичне об"єднання" на посаді прибиральника службових приміщень з 21.11.2014 року (наказ № 10к-01 від 12.11.2014 року -а.с.16). 13.01.2015 року позивач була звільнена з роботи за згодою сторін за п.1.ст.36 КЗпП України (наказ № 01К-02 -а.с.15). Відповідно довідки Рубіжанського відділення АТРайффайзен Банк Аваль" (а.с.14) 27.11.2014 року клієнту [PERSON] був відкритий зарплатний рахунок № [NUMBER] . Середньоденна заробітна плата позивача становить 25,01 грн.(довідка про середню заробітну плату від 25.02.2015 року № 30 ,надана відповідачем). З позивачем було проведено остаточний розрахунок 12.02.2015 року шляхом перерахування на її зарплатний рахунок 152,37 гривень(відомость про нарахування коштів № 2-а.с.18,19,платіжне доручення № 69 від 10.02.2015 року , проведене банком 12.02.2015 року-а.с. 23). Відповідач звертався до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з заявою-розрахунком в якій просив здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованій особі [PERSON] в сумі 428,88 грн. за рахунок кошів Фонду (заява-розрахунок та додаток до неї-а.с. 88,89 ). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У день звільнення працівнику має бути видана заробітна плата.включаючи оплату праці за останній день роботи,відпускні за невикористанні відпустки. Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно роз'яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999р. (Із змінами) „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117КЗПП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У відповідності з роз'ясненням, даним в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Середній заробіток за час вимушеного прогулу суд визначає виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 p., зі змінами від 30.07.1999 р. „Про порядок обчислення середньої заробітної плати" і встановлює наступне. Згідно довідки ,наданої відповідачем середньоденний заробіток позивача складає 21,01 грн.,що позивачем не оспорювалось. Суд не бере до уваги пояснення позивача про те,що з нею остаточно розрахувались лише 05.03.2015 року оскільки днем розрахунку не є отримання грошових коштів в банку , а день зарахування їх на зарплатний рахунок. Як вбачається із наданих документів позивач була звільнена 13.01.2015 року , остаточний розрахунок був проведений з позивачем 12.02.2015 року - в день, коли грошові кошти були зараховані їй на зарплатний рахунок. Таким чином ,суд вважає,що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2015 року по 12.02.2015 року,що складає 22 робочих дня. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку ,яка підлягає стягненню з відповідача становить 550,22 грн.( 25,1 гривень Х 22 дня). Отже позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок заворювання ,суд зазначає наступне . Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" ,допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач виконав свій обов"язок по оплаті перших п"яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок завхорювання позивача ,що сторонами не оспорювалось і підтверджується вищезазначеною заявою-розрахунком . Отже , допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за в сумі 428,88 грн. мусить бути виплачена позивачу Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Таким чином , позовні вимоги про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок заворювання є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. З урахуванням наведеного,суд вважає,що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю „Луганське енергетичне об"єднання" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 550, 22 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial