Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача 17580,88 дол США заборгованості по отриманому згідно укладеного сторонами кредитного договору від 07.11.2007 року № ZRZ0GB00004147, згідно якого відповідач отримав у банку кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 92882 дол США зі сплатою 0,9 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,14 відсотка від суми виданого кредиту щомісячної сплати з кінцевим терміном повернення кредиту до 06.11.2027 року, мотивуючи свої вимоги тим, що позичальник не виконав взяті на себе зобов"язання, заборгувавши банку вказану вище суму, включаючи нараховані проценти та пеню. У судовому засіданні відповідач позов визнав, вказавши, що із-за різкого збільшення курсу долара США він не спроможний на разі виконувати взяті на себе зобов"язання по кредиту. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти Ст. 526 ЦК України зазначає, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 7.1 укладеного сторонами 07.11.2007 року кредитного договору № ZRZ0GB00004147 відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 92882 дол США зі сплатою 0,9 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,14 відсотка від суми виданого кредиту щомісячної сплати з кінцевим терміном повернення кредиту до 06.11.2027 року з щомісячним погашенням частини суми кредиту зі сплатою відсотків згідно графіку розрахунків. 25.04.2014 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, де змінилирозмір відсотків до 0,12 відсотка річних, встановивши розмір пені у 0,04 відсотка від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. З огляду на невиконання відповідачем взятих на себе зобов"язань, він станом на 27.01.2015 року заборгував 15693,37 дол США за тілом кредиту, 3,51 дол США за відсотками, а також позичальнику нарахована пеня в розмірі 1884 дол США, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком, який узгоджується з умовами укладеного правочину. При цьому суд враховує тк обставину, що, сторонами договору у додатковій угоді № 1 від 25.04.2014 року сума заборгованості була зменшена на 657,87 дол США із зміною умов раніше укладеного основного правочину. Таким чином, в зв"язку з невиконанням позичальником взятих на себе договірних зобов"язань він відповідно до вимог укладеного правочину зобов"язаний достроково повернути суму кредиту, а тому з нього слід стягнути відповідно до положень ст.ст. 611,624,1048-1050 ЦК України заборгованість в розмірі 17580,88 дол США, що еквівалентно 412141,98 грн. станом на 31.03.2015 року (сума визначена по курсу НБУ на день винесення судового рішення по справі): 17580,88 * 23,442625 = 412141,98. При цьому суд враховує положення п. 12 постанови Пленуму ВСС України від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин ", згідно якого у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної зарплати (243,60 грн.) та не більше трьох розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн.). Отже, з огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2793,60 грн. у порядку погашення понесених по справі судових витрат, а також 860,40 грн. у дохід держави щодо недоплоченої суми судового збору з огляду на ріст валютного курсу (3654 - 2793,60 = 860,40). На підставі викладеного,

Outcome: approved