Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.04.2020 між сторонами було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем була складена боргова розписка. За умовами укладеного договору позивач передав відповідачу 3500 доларів США, що станом на день укладення договору відповідно до офіційного курсу Національного Банку України становило 95 409 грн. 03 коп., які [PERSON] зобов"язувався повернути до 20.05.2020 року. [PERSON] свої обов"язки за договором виконав належним чином, а саме передав відповідачу визначену договором суму грошових коштів. Разом з тим, [PERSON] ухиляється від повернення грошових коштів, а тому [PERSON] вимушений звертатися до суду з позовом, в якому просить стягнути із відповідача 35000 доларів США заборгованості за договором позики від 10.04.2020, 9644.16 грн. процентів за користування позикою, 10 285.09 грн. інфляційних витрати, 4211.07 грн. - трьох відсотків за прострочення виконання грошового зобов"язання. Позивач просить також стягнути на свою користь із відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 1195.50 грн. Ухвалою суду від 06.10.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження, сторонам визначено строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечення. Відповідач в судове засідання не з"явився, будучи належно повідомленим про день та час розгляду справи, відзив на позов не подав, клопотань про розгляд справи у його відсутність не подав, а тому суд за згодою позивача ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримує та просить задовольнити, посилаючись на обставини, що ним зазначені в позові. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини: згідно розписки від 10.04.2020 [PERSON] взяв у борг в [PERSON] суму коштів в розмірі 3500 доларів США, що еквівалентно 94 500 грн., які зобов"язується повернути в повному обсязі до 20.05.2020. Розписка складена при свідках [PERSON] , [PERSON] (копія на а.с. 12, оригінал на а.с. 32). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Враховуючи викладене належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем у позивача 3 500 доларів США за договором позики, їх неповернення у строк, визначений договором, так як оригінал розписки на момент звернення до суду з позовом знаходився у позивача, беручи до уваги, що законодавчої заборони про виконання зобов"язання в іноземній валюті немає, суд приходить висновку про можливість задоволення вимоги [PERSON] щодо стягнення із [PERSON] 3500 доларів США за договором позики від 10.04.2020. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача процентів як винагороди за договором позики, а також інфляційних вират та 3-х відсотків за прострочення виконання грошового зобов"язання суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Враховуючи викладене, а також те, що позика надавалась в іноземній валюті, позивач просить повернути суму позики теж в іноземній валюті, стягнення процентів за договором позики, інфляційних витрат та 3-х процентів річних в гривнях не відповідає вимогам законодавства, а тому в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до такого Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а тому сума судового збору, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача складає 954,14 грн, що пропорційно до задоволених вимог. На підставі ст.ст. 192, 524, 526, 533, 625, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 289, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

Outcome: partial