Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.12.2012 року він передав відповідачці, як позику, грошові кошти у розмірі 69600, 00 доларів США із строком повернення до 30.12.2012 року. На підтвердження передачі грошових коштів відповідачка [PERSON] написала розписку про отримання грошових коштів. Частину грошових коштів у розмірі 3303, 00 доларів США відповідачка повернула позивачу, але частина коштів залишилася неповернутою. У зв"язку з невиконанням відповідачкою грошового зобов"язання, починаючи з 31.12.2012 року, вона повинна сплатити позивачу 3 % річних за прострочення виконання зобов"язань у розмірі 100890, 63 грн. На неодноразові вимоги позивача щодо повернення грошових коштів відповідачка не реагує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки на його користь борг за договором позики у розмірі 1421407, 68 грн., 3 % річних у розмірі 100890, 63 грн., а також судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що грошові кошти, зазначені у розписці, вона ніколи від позивача не отримувала, розписку про отримання грошових коштів написала для підтвердження того, що вона поверне грошові кошти за товар, який був переданий для реалізації третій особі, оскільки у неї з позивачем був спільний бізнес. Але через скрутне матеріальне становище вона не змогла своєчасно повернути всі кошти, але при цьому зазначила, що крім 3303, 00 доларів США, які вказує позивач, вона повернула ще понад 30000, 00 грн., а тому вважає, що борг повинен бути зменшений на цю суму. Також вона заперечувала проти стягнення з неї процентів, оскільки вважає це безпідставним. На підставі викладеного відповідачка просила позов задовольнити частково. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2012 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 69600, 00 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачка [PERSON] написала розписку від 10.12.2012 року, відповідно до якої зобов"язалася повернути отримані грошові кошти в строк до 30.12.2012 року. На момент звернення позивача до суду відповідачка, згідно даних позивача та відповідних письмових розписок, частину грошових коштів у розмірі 3303, 00 доларів США повернула. Але частина коштів у розмірі 1421407, 68 грн. станом на момент звернення позивача до суду залишилася неповернутою. Під час розгляду справи судом було встановлено, що частина грошових коштів у розмірі 30600, 00 грн. була сплачена відповідачкою на картковий рахунок позивача, що підтверджується належними письмовими доказами. В судовому засіданні сам позивач не заперечував проти того, що вказані кошти були ним отримані, і просив врахувати цю суму при постановленні судового рішення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Сторонами у зобов"язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України. Як вбачається з написаної відповідачкою розписки від 10.12.2012 року, грошові кошти у розмірі 69600, 00 доларів США остання зобов"язувалася повернути у строк до 30.12.2012 року, але до цього часу гроші у повному обсязі не повернула. В своїх запереченнях відповідачка вказує про те, що гроші від позивача вона не отримувала, розписку написала для підтвердження своїх боргових зобов"язань перед позивачем за отриманий нею товар. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Твердження відповідачки щодо того, що вона не отримувала грошові кошти, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, були спростовані належними письмовими доказами, наданими позивачем. А тому ці твердження судом до уваги не беруться. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] добровільно не виконує прийняті на себе зобов′язання за Договором позики, в зазначений у розписці строк грошові кошти не повернула, а тому неповернута сума боргу у розмірі 1390807, 68 грн. (сума за вирахуванням повернутих відповідачкою коштів) підлягає стягненню з неї у судовому порядку у повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення 3 % річних, то судом встановлено наступне. Статтею 1052 ЦК України передбачено, що у разі невиконання позичальником обов"язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов"язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено при розгляді справи, розпискою від 10.12.2012 року не було визначено розмір процентів, який відповідачка повинна сплатити за користування грошовими коштами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов′язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов′язання, на вимогу кредитора зобов′язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, 3 % річних за прострочення виконання зобов"язань за період з 31.12.2012 року по 17.04.2015 року (дата звернення до суду) становить 100890, 63 грн. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд вважає, що вказані 3 % річних у розмірі 100890, 63 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial