Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 14 грудня 1998 року між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого на товарній біржі " Кіровоградська біржа нерухомості" за р. №244/98. На обґрунтування вимог вказала, що 14 грудня 1998 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири . Даний договір було зареєстровано на товарній біржі " Кіровоградська біржа нерухомості" за р.№244/98. Відповідно до умов договору відповідач передала їй у власність вказану квартиру, а вона прийняла це майно та сплатила відповідачу суму коштів оговорену договором. Квартира належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів 05 серпня 1993 року, розпорядження №5861. На час укладання договору їй не було відомо, що він має бути нотаріально посвідчений, а відповідач про це не повідомила, фактично ухилившись від його нотаріального посвідчення. Після укладання договору вона зареєструвала право власності на квартиру. В судове засідання позивач, її представник не з"явились, про день та час розгляду справи повідомлялись. Від представника позивача надійшла, через канцелярію суду, заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 35-36). Відповідач [PERSON] не з"явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення в пресі "Народне слово" (а.с.37). Третя особа- Головне управління юстиції у Кіровоградській області, його представник в судове засідання надав, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у їх відсутності та не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.31-32). В судове засідання третя особа-Товарна біржа " Кіровоградська біржа нерухомості", яка залучена ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.01.2014 року, його представник не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся (а.с.30). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 14 грудня 1998 року продавець:[PERSON], жителька міста [ADDRESS], яка діє на підставі особистої власності, з однієї сторони, та, покупець: [PERSON], жителька [ADDRESS], яка керується власним бажанням, з другої сторони, згідно з Протоколом відкритих біржових торгів №244/98, підписаним на товарній біржі " Кіровоградська біржа нерухомості" склали цей договір про таке: продавець продала, а покупець купила квартиру [ADDRESS]. Квартира, що продається, належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів 05 серпня 1993 року, розпорядження №5861, зареєстрованого в Кіровоградському ОБТІ 05 серпня 1993 року в реєстрі за №6759/22. Продаж здійснюється за 7329 гривень, які гроші продавець одержала від покупця повністю до підписання цього договору (а.с.5). Як вбачається із архівної довідки №104079 від 14.11.2013 року, за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства " Кіровоградське обласне об"єднане бюро технічної інвентаризації", право власності на квартиру [ADDRESS], належало, [PERSON]- Ціле ( приватна ), договір купівлі-продажу від 14.12.1998 №244/98/ Кіровоградська біржа нерухомості. Вказана інформація актуальна станом до 01.01.2013 року (а.с.6). Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, а згідно ст. 227 ЦК України (в редакції ЦК 1963 року) договір купівлі-продажу жилого приміщення повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору згідно ст.47 ЦК України (в редакції ЦК 1963 року). Таким чином, на той час мала місце конкуренція норм права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», який діяв на той час, громадянин набуває права власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом, а згідно ст.48 вказаного Закону власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції ЦК 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Недотримання обов'язкової нотаріальної форми посвідчення договору позбавляє позивача можливості здійснювати свої права власника вказаної квартири. Згідно частини 3 статті 334 Цивільного кодексу України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача майна з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи те, що позивач та відповідач домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і те що відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку, що зважаючи на недотримання встановленої законом нотаріальної форми посвідчення Договору купівлі продажу від 14.12.1998 року, сторони договору виконали його умови, договір фактично відбувся, внаслідок чого наступили правові наслідки, а відтак вимоги позивача є законними та обгрунтованими, такими що підлягають задоволенню. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved