Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

\~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, виплачених як допомога по безробіттю, посилаючись на те, що в пошуках роботи 31.03.2013р. до Черкаського міського центру зайнятості звернувся [PERSON] та у зв"язку з відсутністю підходящої роботи та на підставі заяви, в якій він вказав про те, що не є суб"єктом підприємницької діяльності, йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. В період перебування на обліку в службі зайнятості з 31.01.2013р. по 03.02.2014р. відповідачу було нараховано та виплачено кошти як допомога по безробіттю в сумі 26615,34 грн. У зв"язку з поданням [PERSON] письмової заяви про відмову від послуг ДСЗ його було знято з обліку з 03.02.2014р., проте 24.10.2016р. відповідач повторно звернувся до позивача по питанню сприяння у працевлаштуванні. Однак під час внесення гр. [PERSON] до Єдиної інформаційно-аналітичної системи служби зайнятості в електронному форматі до Черкаського міського центру зайнятості надійшла інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про реєстрацію гр. [PERSON] як фізичної особи-підприємця з 16.04.2002 року по 30.09.2016р. За результатами обробки вказаної інформації було складено Акт перевірки достовірності даних безробітних, розслідування страхових випадків № 84, з якого вбачається, що гр. [PERSON] під час реєстрації в Черкаському міському центрі зайнятості в 2013 році приховав той факт, що він був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16.04.2002 року по 30.09.2016 року, в звязку з чим останньому відмовлено в повторній реєстрації в Черкаському міському центрі зайнятості. Позивач вважає, що відповідач не мав права на отримання статусу безробітного і на отримання допомоги по безробіттю в 2013-2014 роках та просить стягнути з відповідача кошти у сумі 26615 грн. 34 коп. \~ Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. Вказував, що про порушення прав позивач дізнався в ході перевірки у жовтні 2016 року достовірності наданих позивачем відомостей при зверненні у 2013 року, отримавшм витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, при цьому як вбачається з даного витягу реєстраційна дія по включенню даних про дату реєстрації з 16.04.2002р. відповідача як підприємця була здійснена лише 30.09.2016р. і в цей жде день було зареєстроване припинення державної реєстрації відповідача як підприємця, хоча згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону « Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців» усі фізичні особи-підприємці , зареєстровані до 01 січня 2004 року були зобовязані подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення їх до Єдиного державного реєстру. За результатами перевірки складений акт № 84 перевірки достовірності від 01.11.2016р. та винесений наказ № 596 від 01.11.2016р. про повернення відповідачем кошти, виплачениі як допомога по безробіттю в сумі 26615,34 грн., які не оскаржувались, однак залишені відповідачем без виконання, в звязку з чим позивач звернувся до суду. \~ Відповідач та його представник позов не визнав, заперечення проти позову обґрунтовували тим, що дійсно, [PERSON] був зареєстрований як суб"єкт підприємницької діяльності 16.04.2002р. по 30.09.2016р. З 2012 року відповідач підприємницькою діяльністю не займався та вважав, що знятий з реєстрації як підприємець, за 2013-2015 роки доходу не отримував. В заяві про застосування терміну позовної давності вказували, що на момент предявлення позову у січні 2017 року позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, оскільки про порушення прав позивач міг дізнатись з моменту звернення позивача у січні 2013 року до центру зайнятості, дані про його реєстрацію як підприємця містились у ЄДРПОУ та позивач згідно чинних положень нормативно-правових актів мав доступ до даних вказаного державного реєстру для перевірки достовірності наданих відомостей. Посилаючись на ст. 257 ЦК України просили застосувати строк позовної давності, зазначали, що за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право через суд. Вважали, що твердження позивача про те, що йому стало відомо про недостовірність даних про те, що позивачем не зареєстрований підприємцем, стало відомо лише у жовтні 2016 року, при повторному зверненні відповідача до Центру зайнятості не може бути підставою про відмову в застосуванні терміну позовної давності, адже ст.267 ЦПК чітко передбачає не тільки факт отримання такої інформації, а й саму можливість отримання такої інформації, зокрема можливість доступу позивача до даних ЄДРПОУ прямо передбачена Порядком розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплати матеріального забезепечення безробітним, затвердженого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2009 року за №60/62 крім того згідно з Порядком взаємодії суб"єктів інформаційного обміну щодо надання та використання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, затвердженим наказом Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату від 07.12.2005 №121/560/406, постановою правління Пенсійного фонду України від 07.12.2005 №23-3, постановою правління Фонду загальнообов"язкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 07.12.2005 №368, зареєстрованого у Мін"юсті 16.12.2005 за №1523/11803, передбачено можливість обміну інформацією з метою перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення. Просили відмовити у задоволенні позову. \~ Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Встановлено, що 16.04.2002р. [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець. 31.03.2013 року до Черкаського міського центру зайнятості в пошуках роботи звернувся гр. [PERSON]. 31.01.2013 року у звязку з відсутністю підходящої роботи та на підставі поданої ним заяви, в якій він вказував, що не є субєктом підприємницької діяльності, йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю у відповідності до п.п. 1,3,4 ст. 22, та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п.п. 2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності». Наказом Черкаського міського центру зайнятості від 03.02.2014 року № НТ140203 [PERSON] було знято з обліку у звязку з поданням безробітним письмової заяви про відмову від послуг ДСЗ з 03.02.2014 року. В період перебування на обліку в службі зайнятості з 31.01.2013 року по 03.02.2014 року гр. [PERSON] було нараховано та виплачено допомоги по безробіттюв сумі 26615 грн. 34 коп. 30.09.2016р. припинена державна реєстрація відповідача як фізичної особи-піджприємця. 24 жовтня 2016 року позивач вдруге звернувся до відповідача по питанню сприяння у працевлаштуванні, проте під час внесення гр. [PERSON] до Єдиної інформаційно-аналітичної системи служби зайнятості в електронному форматі до Черкаського міського центру зайнятості надійшла інфомація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця з 16.04.2002 року по 30.09.2016 року. 01 листопада 2016 року за результатами обробки вказаної інформації було складено Акт перевірки достовірності даних безробітних, розслідування страхових випадків № 84, про те, що гр. [PERSON] під час реєстрації в Черкаському міському центрі зайнятості в 2013 році приховав той факт, що він був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 16.04.2002 року по 30.09.2016 року, в звязку з чим останньому відмовлено в повторній реєстрації в Черкаському міському центрі зайнятості. Згідно ст. 4 п. 1 Закону України «Про зайнятість населення» належать до зайнятого населення особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно п. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осі фізичних осіб-підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно п. 5.5. «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого Наказом Мінпраці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307 (чинний порядок на момент виникнення спірних правовідносин) виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами». Таким чином гр. [PERSON] не мав права на отримання статусу безробітного та на отримання допомоги по безробіттю під час реєстрації в Черкаському міському центрі зайнятості в 2013 - 2014 роках. На виконання вищенаведених вимог законодавства Черкаським міським центром зайнятості було прийняте рішення про стягнення з відповідача коштів, виплачених йому як допомога по безробіттю в сумі 26615 грн. 34 коп. Рішення про стягнення коштів з гр. [PERSON] було оформлено Наказом Черкаського міського центру зайнятості «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю» № 596 від 01.11.2016 року, згідно якого відповідача було зобовязано повернути грошові кошти в сумі 26615 грн. 34 коп., протягом 15 днів після отримання копії даного наказу. Наказ № 596 від 01.11.2016 року та акт № 84 від 01.11.2016 року були направлені на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який він отримав 08.11.2016 року особисто, з позовом, щодо оскарження вказаного рішення субєкта владних повноважень на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів гр. [PERSON] у встановлений п. 5 ст. 99 КАС України строк до судових органів не звертався, але і кошти, в сумі 26615 грн. 34 коп. не повернув. Відповідно до абзацу 5, ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Згідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За вимогою ч.1\~ст. 1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом встановлено, що відповідачем при зверненні до позивача у січні 2013 року порушено положення ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності № 307 в частині не повідомлення позивачу про наявність обставин, які впливають на призначення допомоги по безробіттю, а саме у заяві про надання статусу безробітного від 31.01.2013р. позивач вказав недостовірну інформацію про те, що не зареєстрований як фізична-особа-підприємець, хоч з 16.04.2002р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець та на час звернення до служби зайнятості вказана реєстрація не була припинена. Тобто, у даному випадку при призначенні та виплаті відповідачу допомоги порушено встановлений загальнодержавний порядок призначення допомоги по безробіттю внаслідок недобросовісності відповідача, тому кошти, виплачені відповідачу як допомога по безробіттю в сумі 26615 грн. 34 коп. підлягають до стягнення з відповідача. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд враховує наступне. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.10.2016р. ( а.с. 9-10) вбачається, що реєстраційна дія по включенню даних про дату реєстрації 16.04.2002р. відповідача як фізичну особу-підприємця державним реєстратором була здійснена лише 30.09.2016р. і в цей же день за його заявою було зареєстроване припинення державної реєстрації відповідача як підприємця. Таким чином документально підтверджено, що про порушення прав позивач дізнався та міг дізнатись з моменту внесення 30 вересня 2016 року даних про реєстрацію з 16.04.2002р. відповідача до Єдиного державного реєстру і таким чином в межах передбаченого законом трирічного строку позовної давності звернувся до суду. Суд також враховує, що тривалість періоду внесення даних про реєстрацію до Єдиного державного реєстру залежала виключно від волі відповідача, оскільки згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону « Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців» усі фізичні особи-підприємці, зареєстровані до 01 січня 2004 року були зобовязані подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення їх до Єдиного державного реєстру. Таким чином зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. При зверненні до суду позивач був звільнений від оплати судового збору згідно з п.18 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому на підставі ст.88 ЦПК України оплату судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved