Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.07.2013 року між сторонами був укладений Договір № 152, відповідно до умов якого відповідач зобов"язався виготовити продукцію, доставити її та виконати роботи із встановлення комплексу меблів у строк протягом 55 робочих днів з моменту виконання замовником умов договору щодо оплати послуг. Однак в установлений Договором строк відповідач свої зобов"язання не виконав, у зв"язку з чим позивачка звернулася до нього із заявою про повернення авансу. Повернувши 500, 00 грн., відповідач запропонував укласти угоду про розірвання договору та зобов"язався сплатити борг у розмірі 10000, 00 грн. на умовах, викладених у Договорі № 10 від 10.12.2013 року, укладеному між сторонами. Строк сплати грошових коштів за даним Договором становив 25.02.2014 року. Однак у встановлений даним Договором строк відповідач також не розрахувався. Позивачкою неодноразово надсилалися претензії відповідачу щодо виконання умов Договору, але до цього часу відповідач свої зобов"язання не виконав. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за Договором у розмірі 10000, 00 грн., пеню у розмірі 1363, 97 грн., борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1262, 87 грн., а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на її користь заборгованість за Договором у розмірі 10000, 00 грн., пеню у розмірі 1749, 45 грн., борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1867, 64 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000, 00 грн., а також судові витрати по справі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що, дійсно, між сторонами був укладений Договір від 09.07.2013 року № 152. Але через те, що на складі відповідача відбулася крадіжка обладнання він не зміг виконати свої зобов"язання. До цього часу злочин не розкрито, обладнання не повернуто. У зв"язку з невиконанням умов Договору нею, як представником відповідача, був укладений з позивачкою Договір № 10 від 10.12.2013 року, за яким частину коштів у розмірі 500, 00 грн. було повернуто, а іншу частину вони повинні були повернути у строк до 25.02.2014 року, але не змогли цього зробити. Також зазначила, що позивачкою було внесено на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 5000, 00 грн. Квитанція, що має у себе позивачка, на суму 5500, 00 грн. їй не видавалася, оскільки грошові кошти не вносилися. Пояснити, звідки у позивачки ця квитанція, вона не може. З урахуванням викладеного погоджується лише на повернення грошових коштів у розмірі 5000, 00 грн., а тому просить задовольнити позов частково. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.07.2013 року між позивачкою [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем ФОП [PERSON], з другої сторони, був укладений Договір № 152 (а.с. 9-15). Умовами Договору було передбачено зобов"язання відповідача виготовити продукцію, доставити її та виконати роботи з встановлення виготовленого комплекту меблів. Строк виконання умов Договору становив 55 робочих днів з моменту виконання замовником вимог Договору стосовно оплати послуг. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивачка [PERSON] умови Договору стосовно оплати виконала у повному обсязі, сплативши відповідачу грошові кошти у розмірі 10500, 00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 16). В передбачений Договором строк відповідач свої зобов"язання не виконав, у зв"язку з чим позивачка звернулася до нього з проханням повернути аванс. В подальшому між сторонами був укладений Договір № 10 про погашення заборгованості від 10.12.2013 року (а.с.19). Відповідно до умов п. 1.1 Договору боржник визнає у повному обсязі заборгованість у розмірі 10500, 00 грн., яка виникла у зв"язку з невиконанням боржником Договору підряду № 152 від 09.07.2013 року. Пунктом 1.2 Договору було визначено, що сторони погодилися, що сплата заборгованості, зазначеної у п. 1.1 Договору, буде проводитися боржником в строки частинами: 1 частина в обсязі 500, 00 грн. 10.12.2013 року, частина 5000, 00 грн. не пізніше 30.12.2013 року, частина 2500, 00 грн. до 20.01.2014 року, остання частина 2500, 00 грн. до 25.02.2014 року. На виконання умов даного Договору відповідачем було повернуто позивачці грошові кошти у розмірі 500, 00 грн., в подальшому відповідач умови Договору у повному обсязі не виконав, у зв"язку з чим позивачка неодноразово зверталася до відповідача із претензіями, але до цього часу грошові кошти не повернуто, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов"язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов"язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі (ч. 2 ст. 903 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов"язання по виконанню замовлення по виготовленню та встановленню меблі протягом 55 робочих днів з моменту виконання замовником вимог Договору стосовно оплати за послуги, в установлений строк свої зобов"язання не виконав, суму попередньої оплати у повному обсязі не повернув, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню, а з відповідача [PERSON] на її користь підлягає стягненню сума попередньої оплати у розмірі 10000, 00 грн. Що стосується заперечень представника відповідача з приводу внесення позивачкою коштів лише у розмірі 5000, 00 грн. та недійсності квитанції на сплату коштів у розмірі 5500, 00 грн., то слід зазначити, що дані заперечення судом до уваги не приймаються, оскільки не були доведені при розгляді справи належними доказами. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення пені та індексу інфляції, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 7.1.1 Договору визначено, що в разі прострочення з власної вини строків виконання робіт, зазначених в даному Договорі, Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно виконаних робіт (частини/етапу робіт) за кожний день прострочення (але не більше 3 % від ціни Договору). Відповідно до розрахунку, наданого представником позивачки, розмір пені за договором становить 1749, 45 грн., а сума індексу інфляції - 1867, 64 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки дані розрахунки повністю відповідають вимогам діючого законодавства. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як встановлено при розгляді справи, між позивачкою та адвокатом [PERSON] був укладений Договір № 4 від 18.06.2014 року про надання правової допомоги (а.с.51). Адвокат [PERSON] приймав участь у судових засіданнях при розгляді даної справи, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Відповідно до Акту № 1 виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 28.11.2014 року [PERSON] повинна сплатити адвокату грошові кошти у розмірі 5000, 00 грн. Вказану суму позивачка повинна сплатити представнику протягом трьох днів з моменту винесення рішення судом першої інстанції. Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Як передбачено діючим законодавством, на підтвердження складу та розміру витрат суду слід надати договір про надання правової допомоги (договір доручення. Договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформленої у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання авансу. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати. Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише у тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Стягнення ж суми у рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат, чинним законодавством не передбачено. При розгляді справи представником позивача не було надано суду доказів оплати позивачкою витрат на правову допомогу у розмірі 5000, 00 грн., а у своїх поясненнях представник позивачки зазначив про те, що грошові кошти за Договором будуть сплачені після постановлення судового рішення. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно із вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 465, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial