Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]В.((третя особа - служба в справах дітей Чорнобаївської районної державної адміністрації) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за минулий період, посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано за рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 жовтня 2013 року. Позивач [PERSON] з сином з 2010 року проживає в Республіці Італія. 01 лютого 2012 року Судом для неповнолітніх міста Генуя Республіки Італія було постановлено рішення довірити [PERSON] матері і тільки їй, наказано припинити відносини неповнолітнього з батьком, батькові може бути дозволено зуустрічатися з сином, якщо він зробить відповідний запит за попередньої оцінки соціальниими службами у сфері добробуту неповнолітнього та адекватності обставин, в яких проживає батько, та призначив батьку сплату певних сум на утримання сина (щонайменше забезпечивши мінімальну щомісячну оплату в сумі не менше 200 євро. В обгрунтваня заявлених вимог позивач вказує на те, що відповідач вихованням та утриманням дитини не займався. Під час спільного проживання були часті випадки зловживання алкоголем з боку відповідача, що призводили до скандалів в сім"ї, очевидецем яких був неповнолітній син сторін. Всі функції по вихованню та розвитку дтини здійснювала позивачка. Безвідповідальна поведінка батька, відсутність інтересу до зростання і розвитку дитини з його боку, п"яні дебоші мали тільки негативний вплив на сина. Відповідач [PERSON] виїхав з Італії в кінці 2010 року і участі у виховання дитини не приймав. Потреба у спілкування батька з сином виявилася у кількох телефоних розмовах. В даний час позивач [PERSON] з сином проживає в орендованій квартирі, працює медичною сестрою, має постійний дохід, забезпечує потреби дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, здобуття освіти. Мотивуючи тим, що відповідач з 2010 року не бере участі у вихованні дитини, не дбає про здоров"я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, жодного разу не приїхав до дитини на територію Італії, не виявляв бажання бачитися з дитиною, не утримує дитину, позивач просить суд ухвалити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина. Також позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнутиз відповдіача аліменти на утримання сина за минулий період з моменту стягненя аліментів італійським судом, тобто з 01 лютого 2012 року, до 09 січня 2014 року в сумі 124152 грн. з розрахунку 200 євро щомісячно. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що відповідач вчиняв насильство відносно позивачки в присутності сина, що підтверджується відповідними зверненнями [PERSON] до правоохоронних органів Італії; висновком психолога та соціального працівника, складеними на підставі спілкування з неповнолітнім [PERSON], встановлено, що дитина згадує, що батько бив маму, не дарував подарунків на день народження. Представник позивача вважає, що відповідач ухиляється від виконання обов"язків по вихованню дитини, тому має бути позбавлений батьківських прав відносно сина. Так як італійським судом стягнуті аліменти на утримання дитини, просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період з 01 лютого 2012 року до 09 січня 2014 року за 32 місяці по 200 євро щомісячно, що за курсом Нацбанку України складає 124152 грн. Прокурор Гриценко Р.Л. підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі. Представник служби в справах дітей Чорнобаївської районної державної адміністрації [PERSON] також підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що вважає позов безпідставним та необгрунтованим. Обставини, на які посилається позивачка, не відповідають дійсності, так як відповідач не ухилявся від виконання батьківських обов"язків, а позивачка обіцяла надавати можливість бачитися з дитиною. Коли позивачка відмовилась виконувати обіцянку, відповідач звертався до компетентних органів за захистом своїх прав. Позовні вимоги в частині стягненя аліментів також вважає необгрунтованими, так як рішення італійського суду не легалізоване в Україні, позивачка свідомо відмовляється від отримання коштів, які неодноразово направляв відповідач. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини. Сторони в справі - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 14 жовтня 2013 року, мають сина [PERSON], [INFO]. З 2010 року дитина проживає разом з позивачкою в Республіці Італія м. Генуя вул.Аппарицьоне,20/7, відвідує школу. 01 лютого 2012 року Судом для неповнолітніх міста Генуя Республіки Італія було постановлено рішення довірити [PERSON] матері і тільки їй, наказано припинити відносини неповнолітнього з батьком, батькові може бути дозволено зуустрічатися з сином, якщо він зробить відповідний запит за попередньої оцінки соціальниими службами у сфері добробуту неповнолітнього та адекватності обставин, в яких проживає батько, та призначив батьку сплату певних сум на утримання сина (щонайменше забезпечивши мінімальну щомісячну оплату в сумі не менше 200 євро. Позивач [PERSON] не зверталась до компететних органів України з метою визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду. Згідно звіту психолога від 22 липня 2014 року неповнолітній [PERSON] призвичаївся до відносин на відстані та уникає будь-якого контакту з батьком. Досвід, який прийшлось пережити дитині, був травматичний. Він наклав доволі відчутний відбиток на подальший розвиток особистості дитини. На цей час дитина потребує захисту від подій, які можуть завдати йому болю.(а.с.121-132). За звітом соціального працівника муніципалітету м.Генуя від 28 липня 2014 року батько ніколи не переймався доглядом за дитиною, мав лише нерегулярні спонтанні контакти з сином; зараз вже два роки, як про нього немає ніяких звісток. Разом з тим дитина досягла хороших результатів в школі, виграв турнір з шахів, грає у футбол, готується до середньої школи.(а.с.138-142). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 13 розділу з Сімейного кодексу України, і стосуються особистих немайнових прав і обов"язків батьків і дітей. За частиною другою статті 51 Конституції України батьки зобов"язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.164 КК України підставою позбавлення батьківських прав є, зокрема, ухилення матір"ю, батьком від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання батьківських обов"зків відносно сина [PERSON], [INFO], не спілкується з дитиною, не бере участі у виховання та утриманні дитини. Відповідач необгрунтовано вказує, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Згідно зі звітом психолога від 22 липня 2014 року позивачка завжди намагалась посприяти зближенню [PERSON] з батьком у тих рідких випадках, коли була така нагода. На думку суду, батько не позбавлений можливості спілкуватися з дитиною за допомогю будь-яких прийнятних для сторін засобів зв"язку. Також, на думку суду, відповідач має можливість відвідати дитину за місцем проживання, так як він працює, має можливість заощаджувати, про що свідчить довідка про відкриття рахунку в банківській установі (а.с.74). Під час розгляду справи судом відповідач надсилав на ім"я позивача грошові перекази на загальну суму 350 євро в травні, червні, серпні та листопаді поточного року. Як пояснила представник позивача, ці кошти позивачка не отримала через те, що відповідач не повідомив їй код переказу. Зі слів представника відповідача позивачка умисно не бажає отримати перекази. На думку суду, відповідач таким чином здійснював спроби утримувати сина, але таке бажання у відповідача виникло під час розгляду справи та не свідчить про його дійсні наміри приймати участь у вихованні та утриманні дитини.. Суд вважає, що відповідачем порушене право дитини на належне батьківське піклування, яке підлягає захисту способом, визначеним позивачем. Позов в частині стягнення аліментів за минулий період не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. За приписом ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий період можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати в зв"язку з ухиленням останнього від їх сплати. В обгрунтування вимоги про стягнння аліментів за минулий період позивач вказує про наявність рішення від 01 лютого 2012 року Суду для неповнолітніх міста Генуя Республіки Італія, яким призначено батьку сплату певних сум на утримання сина (щонайменше забезпечивши мінімальну щомісячну оплату в сумі не менше 200 євро). Визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, врегульовано розділом V111 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що позивач не вживала заходів щодо звернення до виконання рішення суду від 01 лютого 2012 року. З цих підстав суд вважає, що вимоги в частині стгянення аліментів за минулий період необгрунтовані та не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати.

Outcome: partial