Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В серпні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на обставини, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 26.03.2004 року отримав кредит в розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість за кредитом станом на 30.06.2014 року становить - 9525,04 грн., яка складається з: 1514,77 грн. - заборгованість за кредитом; 8010,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, яку просили стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 243,60грн. судового збору. Представник позивача, Козіна Н.В. в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судове засідання, відповідач [PERSON] повторно не з'явився, повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2004 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач ПАТ КБ "ПБ", що підтверджується Статутом та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 3500,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 30.06.2014 року, загальна сума боргу відповідача по кредитному договору за невиконання умов договору складає 9525,04 грн. Позивач знав про припинення внесення коштів [PERSON] в рахунок повернення кредиту і тим самим порушено умови договору про щомісячні платежі та повернення кредиту протягом 12 місяців з дня укладення договору, тобто до березня 2006 року, оскільки платіжна картка була видана строком на два роки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином. В разі, якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, він, згідно положень ч.1 ст. 612 ЦК України вважається таким, що прострочив. Згідно до ст.ст.16, 257,258 ЦК України кредитор має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів в межах загальних та спеціальних строків позовної давності. Перебіг позовної давності визначається днем, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. За таких обставин днем початку перебігу позовної давності щодо вимог Позивача зі стягнення кредиту та процентів за ним є перший день, наступний за останнім днем сплати Відповідачем кредиту та заборгованості за ним. Як передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем не заявлено про причини пропущення позовної давності, питання про поновлення пропущеного строку не ставилось. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду доказів пролонгації строку дії кредитної картки. Суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що відповідно до умов кредитного договору, якщо протягом 12 місяців жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові, з яким позивач звернувся до суду, пропустивши трирічний строк звернення, тому в його задоволенні слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. Також позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача судового збору, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed