Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення грошових коштів за договором на вклад. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 березня 2014 р. між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Соболь О.С. - касира Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - ТВБВ № 10007/0204 було укладено договір банківського вкладу № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи строком на 90 днів, тобто до 22 червня 2014 року, під процентну ставку 17,5% річних. 24 березня 2014 року на вказаний банківський вклад нею було внесено 40000,00 грн., про що їй видано квитанції № 1 від 24 березня 2014 року. 23 червня 2014 року вона особисто з'явилася до ТВБВ № 10007/0204 Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в смт. Комишуваха Запорізької області для отримання суми депозиту та нарахованих відсотків за користування коштами відповідно до умов договору, однак їй в усній формі було відмовлено у видачі коштів без обґрунтування відмови. 30 серпня 2014 року вона звернулася з письмовою заявою до Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про видачу їй суми депозиту та нарахованих за депозитним договором відсотків. 17 жовтня 2014 року вона отримала письмову відповідь, з якої вбачається, що в установі Ощадного банку ТВБВ № 10007/0204 Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в смт. Комишуваха Запорізької області 24 березня 2014 року на її ім'я рахунок не відкривався та з порушеного нею питання у відділенні проведено службове розслідування, результати якого передані до правоохоронних органів. Також роз'яснено, що повернення їй грошових коштів буде визначено рішенням суду. Вважає, що банківською установою грубо порушуються її права, передбачені ст. 64 Конституції України, а тому посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 317, 319, 321, 509, 525, 526, 610, 612, 611, 625, 1059, 1066, 1068, 1074, 1212 ЦК України, просить суд стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на її користь загальну суму заборгованості за договором вкладу № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24 березня 2014 року в розмірі 51495,89 грн., (з них: сума вкладу в розмірі 40000,00 грн., нараховані відсотки за договором вкладу в розмірі 6002,74 грн., 3% річних від простроченої суми депозиту в розмірі 733,15 грн., індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 4760,00 грн.). В процесі розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги [PERSON], шляхом їх збільшення, та остаточно просила суд стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON]. загальну суму заборгованості за договором вкладу № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24 березня 2014 року станом на 18 травня 2015 в розмірі 63066,52 грн., (з них: сума вкладу в розмірі 40000,00 грн., нараховані відсотки за договором вкладу в розмірі 3317,48 грн., 3% річних від простроченої суми депозиту в розмірі 789,04 грн., індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 18960,00 грн.). (а.с. 86-88) Представники позивача, кожен в окремості, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримали та просили суд їх задовольнити, посилаючись на те, що вони є законними, обґрунтованими та підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами. Додатково зазначили, що посилання представника відповідача на відсутність у договорі вкладу № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р., квитанції № 1 від 24.03.2014р. про внесення грошових коштів, підпису посадової особи ПАТ «Державний ощадний банк України», а тому договір є нікчемним вважають безпідставними, оскільки копії доданих до справи документів свідчать про протилежне, а також протирічить ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Глави 1 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003р. Також зазначили, що посилання представника відповідача на те, що банківська установа не може нести відповідальність за кошти, які з вини працівника банківської установи не обліковані банківською установою є такими, що суперечать нормам матеріального права, а також не спростовують підтверджені доказами факти укладення між [PERSON] та відповідачем договору банківського вкладу та отримання касою банківської установи грошових коштів на його виконання. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечував в повному обсязі та просив суд у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. З письмових заперечень представника відповідача вбачається, що банківська установа заперечує з тих підстав, що договір № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. та квитанція № 1 від 24.03.2014р., представником банківської установи не підписані, сторонами не додержана письмова форму договору, а тому у відповідності до вимог ст.ст. 207, 1059 ЦК України зазначений договір є нікчемним та банківська установа за ним відповідати не повинна. 11 лютого 2015 року АТ «Ощадбанк» звернулося до СВ Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом підроблення підпису службової особи територіального відокремленого безбалансового підрозділу №10007/0204 філії АТ «Ощадбанк» Соболь О.С. у договорі № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. Надалі зазначено, що у зв'язку з тим, що договір № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. з [PERSON] не укладався, ощадна книжка не видавалася та грошові кошти на рахунок не надходили, то договір є припиненим з моменту його укладення, тобто з 27.03.2014р.. Також зазначено, що наданий стороною позивача розрахунок відсотків за користування депозитними коштами за 313 днів не відповідає умовам договору, оскільки його дія становить 90 днів, а нарахування відсотків не може бути більшим ніж за 88 днів. Також зазначено, що договір № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. та квитанція № 1 від 24.03.2014р., були підписані контролером-касиром Соболь О.С., відносно якої прокуратурою Жовтневого району м. Запоріжжя за зверненням АТ «Ощадбанк» на підставі акта документальної перевірки від 02.07.2014р. щодо виявлення нестачі грошових коштів на рахунках клієнтів ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 1087878,03 грн. та 1895 доларів США, відкрито кримінальне провадження за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Вважає, що у зв'язку з тим, що грошові кошти, які були внесені позивачем у касу відділення банку, тобто передані Соболь О.С., були останньою привласнені, а тому банківська установа не може відповідати перед по зобов'язанням за депозитним договором, яким кошти до банку фактично не надходили. Суд, взявши до уваги пояснення представників позивача, відповідача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги письмові пояснення сторін по справі, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 24 березня 2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Соболь О.С. - касира Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - ТВБВ № 10007/0204 було укладено договір банківського вкладу № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи строком на 90 днів, тобто до 22 червня 2014 року, під процентну ставку 17,5% річних. (а.с. 8-10) 23 червня 2014 року [PERSON] особисто з'явилася до ТВБВ № 10007/0204 Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в смт. Комишуваха Запорізької області для отримання суми депозиту та нарахованих відсотків за користування коштами відповідно до умов договору, однак їй в усній формі було відмовлено у видачі коштів без обґрунтування відмови. 30 серпня 2014 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою до Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про видачу їй суми депозиту та нарахованих за депозитним договором відсотків. (а.с. 11) 17 жовтня 2014 року [PERSON] отримала від ПАТ «Державний ощадний банк України» Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк»письмову відповідь, з якої вбачається, що в установі Ощадного банку ТВБВ № 10007/0204 Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в смт. Комишуваха Запорізької області 24 березня 2014 року на її ім'я рахунок не відкривався та з порушеного нею питання у відділенні проведено службове розслідування, результати якого передані до правоохоронних органів. Також роз'янено, що повернення їй грошових коштів буде визначено рішенням суду. (а.с. 12) Відповідно до п. 2.4. зазначеного договору, сума початкового вкладу не менше 300 гривень 00 копійок. Згідно п. 1.2 вказаного договору, процентна ставка за Депозитом встановлюється в розмірі 17,5 % річних. Пунктом 3.3 зазначеного договору передбачено, що Банк зобов'язується повернути депозит шляхом перерахування на рахунок № ........................, відкритий у ........................ (назва банку), ....................(код банку) або шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані проценти, обумовлені Договором, шляхом перерахування на рахунок № ........................, відкритий у ........................ (назва банку), ....................(код банку) або шляхом видачі готівкою. Відповідно до п. 4.1. зазначеного договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором. Відповідно до п. 4.2. зазначеного договору, цей Договір вважається припиненим і Рахунок закривається з моменту виплати Банком Вкладнику всієї суми Депозиту та нарахованих процентів за ним. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського внеску незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як вбачається із п. 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб належить до банківських послуг. Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У відповідності до пунктів 13, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. За таких обставин суд приходить до висновку про поширення на відносини між сторонами положень Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Таким чином, оскільки банк не виконав свого обов'язку з видачі вкладу на вимогу вкладника, а також свого обов'язку із виплати процентів на вклад, вказані суми коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Таким чином, станом на 18 травня 2015 року загальна сума заборгованості ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» перед [PERSON] за договором банківського вкладу № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 13 серпня 2014 року в розмірі 43317,48 грн. (з них: сума невиплаченого вкладу в розмірі 40000,00 грн., нараховані відсотки за договором вкладу з вирахуваним податком на прибуток від розміщених депозитів в розмірі 3317,48 грн. за період з 24.03.2014р. по 19.09.2014р.). Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)". Згідно зі ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав". Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Проте, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув Аналізуючи зазначені норми матеріального права, заяву позивача, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про стягнення суми банківського вкладу та процентів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальних збитків: 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 20 вересня 2014 року по 18 травня 2015 року в розмірі 789,04 грн; індексу інфляції за період з 01 жовтня 2014 року по 01 травня 2015 року в розмірі 18960 грн., слід за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК Ураїни порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як встановлено вище відповідач має невиконані зобов'язання перед [PERSON] зобов'язання за договором банківського вкладу № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 13 серпня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 06.06.2012р. у справі № 6-49цс12). Коментарем зазначених норм права встановлено, що зобов'язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад: обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном, тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу та подібне). За даними Держкомстату України індекс споживчих цін (індекс інфляції) по Україні за: жовтень-грудень 2014 року індекс інфляції склав 102,4%, 101,9%, 103,0%; січень-квітень 2015 року індекс інфляції склав 103,1%, 105,3%, 110,8%, 114,0%. Згідно наданого суду позивачем розрахунку 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов'язання, ПАТ «Ощадний банк України» повинен сплатити позивачу 3 Згідно наданого суду позивачем розрахунку індексу інфляції за весь час прострочення ПАТ «Ощадний банк України» повинен сплатити позивачу індекс інфляції за період 01 жовтня 2014 року по 01 травня 2015 року в розмірі 18960 грн., 3 % річних від суми своєчасно не повернутої суми вкладу в розмірі 789,04 грн. (40000,00 грн. (сума неповернутого вкладу) х 3% х 240 (кількість днів прострочення виконання зобов'язання) : 365 :100. (а.с. 87) Зазначений розрахунок, складений позивачем у відповідності ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому суд із зазначеним розрахунком погоджується та приходить до висновку, що з ПАТ «Ощадний банк України» на користь [PERSON] слід стягнути індекс інфляції за період з 01.10.2014 року по 01.05.2014 року в розмірі 18960 грн., 3 % річних від суми своєчасно не повернутої суми вкладу за період з 20.09.2014р. по 18.05.2015р. року в розмірі 20685,50 грн. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Враховуючи зазначене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 630,66 грн. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Так, в даному випадку представник відповідача обґрунтовує свої заперечення тим, що договір № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. та квитанція № 1 від 24.03.2014р., представником банківської установи не підписані, сторонами не додержана письмова форму договору, а тому у відповідності до вимог ст.ст. 207, 1059 ЦК України зазначений договір є нікчемним та банківська установа за ним відповідати не повинна; договір № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. з [PERSON] не укладався, ощадна книжка не видавалася та грошові кошти на рахунок не надходили, то договір є припиненим з моменту його укладення, тобто з 27.03.2014р.; договір № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. та квитанція № 1 від 24.03.2014р., були підписані контролером-касиром Соболь О.С., відносно якої прокуратурою Жовтневого району м. Запоріжжя за зверненням АТ «Ощадбанк» на підставі акта документальної перевірки від 02.07.2014р. щодо виявлення нестачі грошових коштів на рахунках клієнтів ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 1087878,03 грн. та 1895 доларів США, відкрито кримінальне провадження за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Аналізуючи зазначені позивачем підстави та надані суду докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважаться дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Копії договору № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. та квитанції № 1 від 24.03.2014р., надані стороною позивача до матеріалів справи, мають в собі всі необхідні реквізити, відповідають вимогам, встановленим Цивільним кодексом України та нормативно-правовими актами Національного банку України та підтверджують факт укладення Договору в письмовій формі. Згідно з ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 глави 2 Положення № 516 відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа. Таким чином відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок необлікування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа (в даному випадку квитанція), що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системи. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) мають кваліфікуватися як невиконання банком своїх обов'язків за Договором. Разом із тим, договір банківського вкладу (депозиту) може бути визнано недійсним у зв'язку з порушенням інших умов дійсності правочинів, передбачених, зокрема ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, але таких вимог банком до позивача не пред"являлося. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача в цій частині є неспроможними, а тому судом до уваги не приймаються. Надалі, згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обовязків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. Матеріали справи свідчать про те, що договір № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. та квитанція № 1 від 24.03.2014р., підписані та видані [PERSON] працівником ПАТ «Державний ощадний банк України» Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - ТВБВ № 10007/0204 - контролеру-касиру Соболь О.С. Враховуючи, що стороною відповідача визнається факт роботи Соболь О.С. та підписання нею договору № 115 на вклад «Динамічний» для фізичної особи від 24.03.2014р. та квитанції № 1 від 24.03.2014р., під час виконання службових обов"язків в ПАТ «Державний ощадний банк України» Філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - ТВБВ № 10007/0204 - контролеру-касиру Соболь О.С., суд приходить до висновку, що заперечення представника відповідача в цій частині також є неспроможними, а тому судом до уваги не приймаються.

Outcome: approved