Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

у жовтні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.09.2003 р. по 28.12.2010 р. рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2010 р. шлюб було розірвано. під час перебування у шлюбі у сторін у справі народився син [PERSON], [INFO], місце проживання якого за рішенням суду після розірвання шлюбу визначено разом з позивачем. Також позивач зазначає, що її неповнолітній син з 01.09.2011 р. займається таеквон-до в Спортивному клубі "Катран" Федерації [PERSON]Т.Ф. України та за роки своїх занять здобув певні досягнення. Оскільки заняття сина спортом пов"язані з участю в спортивних змаганнях, в тому числі і за кордоном, то за останні роки позивач та її син разом відвідали багато міжнародних змагань. До 2014 р. відповідач надавав дозволи на тимчасовий виїзд сина шляхом підписання нотаріально посвідчених заяв. Проте, у подальшому відповідач, нехтуючи своїми батьківськими обов"язками, перестав надавати матеріальну допомогу для підтримки на належному рівні догляду за дитиною, а також не з"являється за адресою проживання і не відповідає на дзвінки. Оскільки неповнолітній син позивача продовжує займатися спортом і в майбутньому буде брати участь у спортивних змаганнях, які проходитимуть за кордонами України, [PERSON] просить надати їй дозвіл на виїзд дитини [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Також просить дозволити їй оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. В судовому засіданні позива та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Треті особи - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не забезпечили явку своїх представників, надіславши клопотання про судовий розгляд без їх участі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Встановлено, що з 20 вересня 2003 року по 28 грудн 2010 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] зазначає, що 26 листопада 2014 року відповідач надав згоду на виїзд їх сина за кордон, проте згодом він зник та його місцезнаходження невідоме, ніяких відносин ні з нею, ні з сином він не підтримує. Відсутність батька не дає можливості отримати нотаріально завірену заяву про його згоду на виїзд дитини за кордон, що, на її думку, є порушенням інтересів дитини та позбавленням її сина можливості повноцінного оздоровлення та розвитку, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. При цьому, згода другого з батьків не вимагається у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статями 3,6 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адмністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як вже зазначалось вище, місцезнаходження [PERSON], [INFO], на даний час не встановлено. Тобто, наявна обставина, що виключає можливість надання [PERSON] згоди на отримання його дитиною [PERSON], [INFO], проізного документа для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд дитини, внаслідок чого права та інтереси неповнолітньої дитини сторін, [PERSON], [INFO], порушуються. Таким чином, для як найкращого забезпечення інтересів дитини та його потреб в реалізації соціального та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на неодноразові виїзди за межі України, в тому числі і до країн Шенгенської угоди, [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його батька [PERSON], [INFO], до досягнення [PERSON], [INFO], шістнадцятирічного віку та надання дозволу на виготовлення та оформлення проїзного документу для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON] При цьому, суд вважає, що надання дозволу на виїзд дитини у вказаний спосіб буде цілком та повністю відповідати її інтересам, оскільки зазначення конкретного періоду виїзду та конкретних країн навпаки буде їх порушувати, оскільки на даний час місцезнаходження відповідача так і не встановлено, а тому підстави вважати, що найближчим часом дана обставина зміниться, відсутні. Будь-яких обставин того, що [PERSON] порушуватиме права та інтереси дитини при її виїзді за кордон, не встановлено. Також слід зазначити, що в данному випадку інтереси батька, [PERSON], не порушуються, оскільки при зміні вищевказаних обставин та за умов не згоди з даним рішенням суду, він не позбавлений права захистити свої інтереси у встановлений законом спосіб відповідно до вимог ЦПК України. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved