Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, до відповідача про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.07.2014 року між нею та відповідачем був укладений Договір про наміри сторін. Згідно п.1 даного договору сторони зобов'язалися в майбутньому в термін, визначений п.13 Договору, укласти Договір купівлі-продажу на об'єкт нерухомості, що належить Продавцеві, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43 кв. м, з яких житлова площа становить 17 кв. м. У відповідності до п.2. Договору ціна об'єкту нерухомості становить 41600 доларів США. При підписані Договору позивач в якості підтвердження своїх намірів сплатила відповідачу грошову суму у розмірі 3000 доларів США. Пунктом 12 Договору було передбачено, що Договір купівлі-продажу повинен бути підписаний та нотаріально посвідчений до 10.08.2014 року без попереднього повідомлення сторонами одне одного. Однак, основний Договір купівлі-продажу укладено не було. В порядку досудового врегулювання спору позивач зверталася до відповідача про повернення їй сплачених 3000 доларів США за Договором про наміри від 04.07.2014 року, однак позивачу було пояснено, що вказана сума коштів є завдатком, який не повертається та може бути зарахованим лише у вартість купленої квартири. Крім того, позивач вказує на те, що оскільки предметом Договору наміру сторін від 04.07.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, було зобов'язання укласти Договір купівлі-продажу нерухомого майна, для якого відповідно ст.657 ЦК України встановлено обов'язкове нотаріальне посвідчення, даний попередній договір, укладений в простій письмовій формі, є нікчемним. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 3000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.12.2014 року становить 45556 грн. 87 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 455 грн. 57 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 04.07.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладений Договір про наміри сторін. (а.с.7-8). Згідно п.1 даного договору сторони зобов'язалися в майбутньому в термін, визначений п.13 Договору укласти Договір купівлі-продажу на об'єкт нерухомості, що належить Продавцеві, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43 кв. м, з яких житлова площа становить 17 кв. м. У відповідності до п.2. Договору ціна об'єкту нерухомості становить 41600 доларів США. Відповідно до п.4 Договору, при підписані Договору позивач в якості підтвердження своїх намірів сплатила відповідачу грошову суму у розмірі 3000 доларів США. Пунктом 12 Договору було передбачено, що Договір купівлі-продажу повинен бути підписаний та нотаріально посвідчений до 10.08.2014 року без попереднього повідомлення сторонами одне одного. Однак основний Договір купівлі-продажу укладено не було. (а.с.8). В порядку досудового врегулювання спору позивач зверталася до відповідача про повернення їй сплачених 3000 доларів США за Договором про наміри від 04.07.2014 року, однак позивачу було пояснено, що вказана сума коштів є завдатком, який не повертається та може бути зарахованим лише у вартість купленої квартири. Така позиція відповідача суперечить чинному законодавству та порушує права і законні інтереси позивача. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов"язання і на забезпечення його виконання. Згідно з ч.1 ст.571 ЦК України, якщо порушення зобов"язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов"язання сталося з вини кредитора, він зобов"язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Частиною 3 ст.571 ЦК України передбачено, що у разі припинення зобов"язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання, завдаток підлягає поверненню. Згідно ч.2 ст.570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що даний Договір про намір сторін є нікчемним, умовою якого було передбачено сплату завдатку, тому сума 3000 доларів США сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов"язання згідно з вимогами ч.2 ст.570 ЦК України, є авансом, а тому відповідач безпідставно володіє отриманими коштами, в зв"язку з чим просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.12.2014 року становить 45556 грн. 87 коп. Суд вважає ці доводи позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно до ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Як визначено ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналізуючи зміст вищевказаного договору, суд приходить до висновку, що предметом Договору про наміри сторін від 04.07.2014 року, укладеного між сторонами, було зобов'язання укласти Договір купівлі-продажу нерухомого майна, для якого відповідно ст.657 ЦК України встановлено обов'язкове нотаріальне посвідчення, в той час, як даний договір укладений в простій письмовій формі. Таким чином, суд вважає, що сторони при укладанні вказаного договору в порушення вимог ч.1 ст.635 ЦК не дотримали нотаріальної форми посвідчення договору, встановленої ст.657 цього Кодексу для основного договору, а тому за правилом ч.1 ст.220 ЦК даний договір є нікчемним. Крім того, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно ст.236 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Як визначено п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів в розмірі 3000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.12.2014 року становить 45556 грн. 87 коп. та задовольняє позовні вимоги в цій частині. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 455 грн. 57 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved