Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12 684,95 грн, вихідну допомогу в розмірі 2213,00 грн, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату з моменту невиплати по день постановлення рішення та моральну шкоду. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.07.2013 р. його було звільнено у зв"язку із скороченням займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП з підприємства Філія "Смолинський торфозавод" ДП "Чернігівторф", де позивач працював на посаді апаратника. При звільненні відповідач повинен був повністю розрахуватись, виплативши всі суми заборгованості по заробітній плат, але цього не було зроблено. При звільненні відповідачем не була сплачена заборгованість по заробітній платі та вихідна допомога. Вказує, що дана заборгованість не сплачена з вини відповідача, а тому відповідач також повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також вважає, що незаконними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач не отримав зароблені ним кошти, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 15 684,95 грн, вихідну допомогу в сумі 2 213 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення та моральну шкоду в сумі 5 000 грн, пояснивши, що до даного часу підприємство з ним не провело відповідний розрахунок., Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав частково в частині стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі в сумі 15 684 грн 95 коп. та вихідної допомоги в сумі 2213 грн. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити, оскільки позивач не довів підстав для стягнення моральної шкоди. Додатково зазначив, що на даний час накладений арешт на рахунки підприємства в установах банків і тому ДП "Чернігівторф" не взмозі погасити заборгованість перед позивачем в добровільному порядку. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і по наданих суду доказах, судом встановлено наступне. 26 липня 2013 року [PERSON] був звільнений з роботи у зв"язку зі скороченням посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8). Згідно довідок від 29 липня 2014 року № 306, 306/1 заборгованість по заробітній платі з урахувнням компенсації за невикористану відпустку [PERSON] становить 15684,95 грн, вихідна допомога - 2213,00 грн, середньоденна заробітна плата - 124,72 грн. (а.с. 15,16). У відповідності до статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як передбачено ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених п.1 ст. 40 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога. Як встановлено по справі та не заперчується сторонами розмір невиплаченої заробітної плати з урахуванням компенсації за невикористану відпустку становить 15 684 грн 95 коп. та вихідної допомоги - 2 213 грн 00 коп., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке роз'яснення цієї норми права надав і Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 23-1 цього Кодексу. Вищенаведені норми трудового законодавства України свідчать про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, однак на час розгляду справи розрахунок з позивачем не проведено. Таким чином, за не розрахунок при звільненні, наступає відповідальність за ст. 117 КЗпП України. Як роз'яснено в п.6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з абз.3 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, але якщо протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, в якому передбачено, що розрахунки проводяться виходячи з установлених працівнику в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Суд, розраховуючи суму коштів, що належить до виплати [PERSON] враховує межі заявлених позовних вимог та виходить з наведеної відповідачем середньоденної заробітної плати в сумі 124,72 грн за період з 29 липня 2013 року по 11 серпня 2014 року включно. За таких підстав оплаті підлягають 3 робочих дня - за липень 2013 року, 21 робочий день - за серпень 2013 року, 21 робочий день - за вересень 2013 року, 23 робочих дня - за жовтень 2013 року, 21 робочий день - за листопад 2013 року, 22 робочих дня - за грудень 2013 року, 21 робочий день - за січень 2014 року, 20 робочих днів - за лютий 2014 року, 20 робочих днів - за березень 2014 року, 21 робочий день - за квітень 2014 року, 19 робочих днів - за травень 2014 року, 19 робочих днів - за червень 2014 року, 23 робочих дня - за липень 2014 року, 7 робочих днів - за серпень 2014 року. Таким чином, сума до стягнення з відповідача коштів становить (261 робочий день х 124,72 грн) 32 551,92 грн. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги обсяг моральних страждань позивача, втрату нормальних життєвих зв'язків з іншими особами, додаткові зусилля, прикладені позивачем для забезпечення достатніх умов проживання, доводи позову, а тому приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити і стягнути з Державного підприємства "Чернігівторф" на користь [PERSON] у відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 500 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненнню судові витрати в сумі 504 грн 50 коп. судового збору за позовні вимоги майнового характеру та 243 грн 60 коп за позовні вимоги немайнового характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial