Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

16 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ "Український інноваційний банк" в особі Луцького центрального відділення про повернення безпідставно набутого майна (коштів) з чужого незаконного володіння. Свій позов мотивує тим, що 20 січня 2012 року в ході виконавчого провадження №27050251 по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Укрінбанк" заборгованості за кредитним договором, приватним підприємством "Спеціалізоване підприємство "Юстиція" в особі Луцької філії, на підставі договору про реалізацію майна, укладеного з Першим ВДВС ЛМУЮ було проведено реалізацію предмета іпотеки, а саме: лоту № 1 - земельної ділянки площею 0,0972 га та незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що складено протокол про проведення прилюдних торгів та його було визнано переможцем торгів. Вказує, що ним на виконання вимог закону та вищевказаного протоколу на рахунок Першого ВДВС ЛМУЮ було перераховано кошти в розмірі 215744,24 грн. на користь банку, 23971,58 грн. виконавчого збору в держбюджет м. Луцька, 200 грн. витрат на проведення виконавчих дій. Проте, за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.05.2012 року вказані прилюдні торги було визнано недійсними з підстав допущених порушень під час проведення виконавчих дій та торгуючою організацією під час проведення торгів. Таким чином, банком без достатньої правової підстави отримано кошти в розмірі 215744,24 грн. У зв'язку із тим, що банк користувався коштами протягом тривалого часу та із врахуванням збільшених позовних вимог просить стягнути із ПАТ "Український інноваційний банк" на свою користь 316860,39 грн., в т.ч. проценти за безпідставне користування чужими грошовими коштами, 3 % річних та витрат від інфляції за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 101116,15 грн., стягнути із відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3168,60 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2014 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.12.2014 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Перший відділ ДВС ЛМУЮ, а 23.01.2015 року за ухвалою суду процесуальний статус Першого відділу ДВС ЛМУЮ було змінено із третьої особи на співвідповідача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити із врахуванням їх збільшення та стягнути із відповідача ПАТ "Український інноваційний банк" 316860,39 грн. і судовий збір в розмірі 3168,60 грн. Представник відповідача ПАТ "Український інноваційний банк" - Бірюк І.В. у судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просила у їх задоволенні відмовити. Суду пояснила, що банк не є належним відповідачем у справі, оскільки не є стороною правочину, який визнано недійсним. В той же час, для банку правовою підставою отримання коштів, в т.ч. і від реалізації іпотеки, є рішення суду про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором та кредитний договір, а тому банк володів коштами на законних підставах. Окрім того, оскільки винними особами у тому, що проведенні прилюдні торги визнані недійсними є Перший ВДВС ЛМУЮ та ПП "СП "Юстиція", як встановлено рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 травня 2012 року, а тому вказані грошові кошти слід стягувати з них. Представник відповідача Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції - [PERSON] заперечила щодо задоволення позову, оскільки ВДВС ЛМУЮ не володіє коштами, які були перераховані банку та пояснила, що за фактом визнання прилюдних торгів недійсними та за зверненням банку ПАТ "Український інноваційний банк" начальником Першого ВДВС ЛМУЮ було проведено перевірку виконавчого провадження, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження та відновлено виконавче провадження. Відділом виконавчої служби вживаються заходи щодо виконання виконавчого провадження, в т.ч. ДВС неодноразово зверталося до банку із заявою про повернення коштів, однак банк відмовляється повертати вказані кошти. Представник третьої особи [PERSON]- [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив стягнути кошти із Першого відділу ДВС ЛМУЮ, оскільки цей відповідач був стороною правочину, який був визнаний недійсним. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із врахуванням наступного. Судом встановлено, що 30 листопада 2011 року між Першим відділом ДВС ЛМУЮ та ПП "СП Юстиція" був укладений договір № 09/444/11/1, відповідно до умов якого останнє здійснювали дії, пов'язані із реалізацією арештованого майна, на яке було звернуто стягнення за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської від 26 травня 2010 року про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ "Український інноваційний банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 38129,42 дол.США та 16459,10 грн., та на підставі виконавчого листа виданого за цим рішенням (а.с.3-4). Судом встановлено, що відповідно до протоколу № 09/444/11/І-1 від 20 січня 2012 року проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 972 кв.м. та незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], покупцем реалізованого майна став позивач [PERSON], який придбав вказане майно за ціною 239918,82 грн. (а.с.5). Із копії квитанції № ПН1246 від 25 січня 2012 року вбачається, що [PERSON] на рахунок Першого відділу ДВС було перераховано кошти в сумі 239915,82 грн. за лот 1 згідно протоколу прилюдних торгів від 20 січня 2012 року (а.с.6). За розпорядженням головного державного виконавця Першого відділу ДВС ЛМУЮ Ліщук О.О., із вказаних коштів сума в розмірі 215744,24 грн. була перерахована на користь АТ "Укрінбанк", згідно виконавчого документа № 2-1423, виданого Луцьким міськрайонний судом від 20.12.2010 року (а.с.7). Факт перерахування коштів у сумі 215744,24 грн. на рахунок банку також підтверджується копією платіжного доручення від 30.01.2012 року та поясненнями осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину, що вбачається із правової позиції Верховного суду України у справі №6-116цс12. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 травня 2012 року, прилюдні торги з реалізації нерухомого майна за протоколом № 09/444/11/І-1 від 20 січня 2012 року, визнано недійсними. Вказане судове рішення набрало законної сили на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 грудня 2012 року (а.с.11-13). За положеннями ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до пунктів 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Окрім того, суд зауважує, що якщо продавець за недійсним договором в подальшому відчужив отримані в результаті недійсної угоди майно або кошти третій особі, то у відносинах із набувачем таких майна чи коштів, покупець може використати лише речово-правовий спосіб захисту, що полягає у витребуванні майна з чужого незаконного володіння, оскільки вони (колишній власник такого майна чи коштів і нинішній їх володілець) не перебували в жодних договірних (зобов'язальних) відносинах один з одним. Судом встановлено, що ПАТ "Український інноваційний банк", яке отримало кошти в реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах, не мало та немає жодних договірних відносин із позивачем, не залучалося до організації публічних торгів, не приймало участь у них в якості покупця чи продавця, не проводило жодних дій, які прямо чи опосередковано могли вплинути на визнання торгів недійсними, а тому твердження представника відповідача про те, що кошти в розмірі 215744,24 грн. були отримані банком на законних підставах є безпідставними. Таким чином, після визнання в судовому порядку прилюдних торгів недійсними, позивач [PERSON] набув право на повернення оплати вартості придбаного ним нерухомого майна, шляхом стягнення коштів з особи, яка фактично їх отримала, тобто з ПАТ "Український інноваційний банк", а не з Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, як на це посилаються у своїх запереченнях представник банку та представник третьої особи [PERSON] У випадку, якщо банк вважає, що діями когось із сторін правочину(публічних торгів) банку заподіяно збитків - банк на підставі ч.2 ст. 216 ЦК України вправі звернутися з позовом про їх стягнення з особи, яку вважає винною у визнанні правочину недійсним. Судом також не приймають до уваги твердження представника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про те, що останнє не може бути відповідачем у даній справі, оскільки діями ВДВС було порушено права позивача [PERSON], що вбачається із рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 травня 2012 року, а в судовому засіданні обставини встановлені у даному рішенні суду сторонами не оспорювалися та не підлягають доказуванню в порядку ст. 61 ЦПК України. В той же час, не підлягають до задоволення вимоги позивача [PERSON] про стягнення із відповідача ПАТ "Укрінбанк" процентів за безпідставне користування чужими грошовими, 3 % річних та витрат від інфляції за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 101116,15 грн. Так, ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Представник позивача з посиланням на ст. 1048 ЦК України нарахував відповідачу проценти за користування безпідставно отриманими коштами. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Положеннями ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими коштами, позивач здійснив нарахування цих процентів із застосуванням аналогії закону на підставі приписів ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі не встановлення договором позики розміру процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 1 статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Відтак, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин, що вбачається із правової позиції Верховного Суду України від 20.08.2013 року у справі № 5016/1355/2012. Суд приходить до висновку, що договір позики та зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави є різними за своєю правовою природою видами договірних та позадоговірних зобов'язань, регулюють різні види правовідносин, тому застосування до спірних правовідносин положення ст.1048 ЦК України є безпідставним. Окрім того, правовідносини які виникли між сторонами пов'язані із купівлі-продажу майна на публічних торгах, а не з договором позики. Окрім того, суд враховує, що на момент проведення публічних торгів та за їх результатами, грошові кошти позивачем були сплачені добровільно, на виконання договору, який може бути укладений в майбутньому. В той же час, на момент перерахування коштів у відповідача Першого відділу ДВС ЛМУЮ були наявні правові підстави для цього, а тому банк не несе відповідальності за неправомірні дії осіб, з вини яких прилюдні торги визнано недійсними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідача ПАТ "Український інноваційний банк" на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі пропорційній до суми задоволених вимог, тобто в розмірі 2157,44 грн.

Outcome: partial