Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області та Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації, третя особа: Новоселицька сільська рада Тячівського району Закарпатської області, про визнання недійсним і скасування реєстрації і права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивує тим, що він, як і частина інших пайовиків має підстави претендувати на право власності на будівлю колишнього фуражного складу КСГП "Полонина", розташованого за №17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця Тячівського району Закарпатської області, оскільки як і відповідач [PERSON], має свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП "Полонина". У 2008 році [PERSON] звернувся до Тячівського районного суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, у якій просив визнати за ним право власності на 91/100 частини будівлі колишнього фуражного складу КСГП "Полонина", що судом і було задоволено відповідно до рішення суду від 08 липня 2008 року. [PERSON], яка також була членом колишнього КСГП "Полонина" і також, як і [PERSON], від інших пайовиків придбала у розмірі більше як 50 відсотків Свідоцтв про право на майновий пай, подала до суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, що набрало законної сили, яку ухвалою суду від 10 лютого 2010 року було задоволено, рішення Тячівського районного суду від 08 липня 2008 року у справі №2о-109/08 скасовано і ухвалою Тячівського районного суду від 26 лютого 2010 року справу за заявою [PERSON] залишено без розгляду та роз'яснено право подати позов на загальних підставах. У 2010 році відповідач [PERSON] повторно звертався до Тячівського районного суду із позовною заявою про визнання за ним права власності на 52/100 частини даної будівлі, посилаючись на придбання ним шляхом дарування від інших пайовиків свідоцтв про право на отримання майнового паю та рішенням Тячівського районного суду від 19 квітня 2010 року [PERSON] було визнано власником 51,6 відсотків будівлі складу, що становило 52/100 частини будівлі, однак і це рішення суду за заявою [PERSON] було скасовано ухвалою Тячівського районного суду від 02 грудня 2010 року, і в даній справі рішенням Тячівського районного суду від 08 грудня 2011 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. [PERSON] рішення суду [PERSON] оскаржував в апеляційному та касаційному порядку та судом касаційної інстанції було скасовано як рішення Тячівського районного суду від 08 грудня 2011 року, так і ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року і справу направлено на розгляд до суду першої інстанції, де ухвалою Тячівського районного суду від 28 листопада 2012 року за заявою [PERSON] позовну заяву залишено без розгляду. У травні 2013 року [PERSON] повторно звернувся із позовною заявою до Тячівського районного суду про визнання за ним права власності на частку 99,957% у магазині змішаних товарів по вул. Борканюка №17 в с. Новоселиця Тячівського району і рішенням Тячівського районного суду від 19 вересня 2013 року у задоволенні позову відмовлено та дане рішення набрало законної сили, хоч і було, разом з ухвалами апеляційного суду Закарпатської області по даному рішенню, предметом неодноразових переглядів судом касаційної інстанції. Відповідно до даних Тячівського РПТІ за [PERSON] значиться реєстрація права власності на 91/100 частини будівлі за №17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця. Дану реєстрацію права власності Тячівським РПТІ було здійснено 29 серпня 2008 року за заявою [PERSON] на підставі рішення Тячівського районного суду від 08 липня 2008 року по справі №2о-109/08 року. Однак, дане рішення суду було скасовано ухвалою Тячівського районного суду від 10 лютого 2010 року, тобто це рішення суду, яке слугували підставою для реєстрації права власності скасоване ухвалою цього ж суду за нововиявленими обставинами і ухвала про скасування рішення набрала законної сили, скасована не була, а в подальшому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності було відмовлено. Тячівське РПТІ хоч і було стороною у судовій справі і володіло даними про скасування зазначеного рішення суду, не провело скасування реєстрації права власності у зв'язку із скасуванням судового рішення. Про незаконне оформлення у реєстраційній службі Тячівського РУЮ права власності на 91/100 частини будівлі він довідався у процесі розгляду цивільної справи на початку 2013 року, а відтак загальний трьохрічний строк позовної давності не пропустив, а щодо наявності реєстрації у Тячівському РПТІ права власності на 91/100 частини довідався у процесі розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] від 15 травня 2013 року про визнання права власності та після звернення адвоката з адвокатським запитом до Тячівського РПТІ, що також вказує на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки відповідно до положень ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В ході розгляду справи позивач неодноразово уточняв позовні вимоги та зазначив, що при зверненні з цивільним позовом до суду він виходив з положень ч. 1 ст.261 ЦК України, за якими перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на це положення закону вважає, що не пропустив строків позовної давності, бо про не скасовану реєстрацію права власності [PERSON] на 91/100 частину будівлі, яка була проведена Тячівським РПТІ, він дізнався у 2015 році, коли [PERSON] 06 травня 2015 року звернувся до Тячівського районного суду із черговим позовом до нього (справа №307/1571/15-ц, провадження №2/307/1042/15) про примусове звільнення ним частини приміщення будівлі, що розташована по вул. Борканюка №17 в с. Новоселиця. У процесі розгляду цієї справи він довідався, що проведена Тячівським РПТІ реєстрація ще не скасована, хоч рішення суду, яке слугувало підставою цієї реєстрації було скасовано за нововиявленими обставинами ще в лютому 2010 року та знаючи про ухвалення Тячівським районним судом 10 лютого 2010 року рішення про скасування попереднього рішення від 08 липня 2008 року про задоволення позову [PERSON] про визнання за ним права власності на 91/100 частини будівлі, він вважав, що одночасно із скасуванням рішення суду у 2010 році було скасовано і проведену Тячівським РПТІ реєстрацію права власності на 91/100 частину, оскільки у даній цивільній справі Тячівське РПТІ було залучено стороною у спорі, а його до участі у цих справах залучено не було взагалі. З урахуванням цих обставин вважає, що строку позовної давності він не пропустив, але враховуючи що [PERSON] посилається на те, що він раніше знав про оформлення ним через Тячівське РПТІ права власності на 91/100 частину спірної будівлі за №17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця, просить суд визнати поважними причини пропущення позовної давності і відновити йому строк позовної давності. Просить визнати поважними причинами пропуск строків позовної давності і відновити строк позовної давності на пред'явлення позову про визнання недійсними та скасування реєстрації права власності за [PERSON] на 91/100 частину будівлі за №17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця Тячівського району, проведену 29 серпня 2008 року Тячівським РПТІ за заявою [PERSON] та на підставі рішення Тячівського районного суду від 08 липня 2008 року у справі №2о-109/08, яке скасовано ухвалою Тячівського районного суду від 10 лютого 2010 року і не є чинним; визнати недійсною і скасувати рішення Тячівського РПТІ від 29 серпня 2008 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на 91/100 частину будівлі за №17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця Тячівського району, проведену 29 серпня 2008 року Тячівським РПТІ за заявою [PERSON] на підставі рішення Тячівського районного суду від 08 липня 2008 року у справі №2о-109/08, яке скасовано ухвалою Тячівського районного суду від 10 лютого 2010 року і не є чинним; визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Тячівського РУЮ від 10 січня 2013 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на 91/100 частину будівлі за №17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця Тячівського району, проведену 10 січня 2013 року реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції за заявою [PERSON] на підставі рішення Тячівського районного суду від 08 липня 2008 року у справі №2о-109/08, яке скасовано ухвалою Тячівського районного суду від 10 лютого 2010 року і не є чинним, і зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Тячівського РУЮ скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на 91/100 частину будівлі за №17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця Тячівського району, за заявою [PERSON] та на підставі рішення Тячівського районного суду від 08 липня 2008 року у справі № 2о-109/08, яке скасовано ухвалою Тячівського районного суду від 10 лютого 2010 року і не є чинним. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили. Крім цього, [PERSON] подав суду заяву, в якій просив застосувати в даній справі позовну давність, оскільки вважає, що позивач довідався про порушення свого права в 2008 році, що підтверджується протоколом допиту останнього в якості свідка. Представник реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що якби [PERSON] не подав у реєстраційну службу рішення Тячівського районного суду від 08 липня 2008 року у справі №2о-109/08, то реєстрація за ним права власності на 91/100 частину будівлі за №17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця Тячівського району проведена б не була. Представник Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Представник третьої особи Новоселицької сільської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Із договору дарування права на майновий пай від 01 вересня 2004 року вбачається, що члени сільськогосподарського підприємства "Полонина", а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], подарували [PERSON] права на майнові паї (т.1 а.с.94). Із договору купівлі-продажу майнових паїв від 12 січня 2009 року вбачається, що [PERSON] купив у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] майнові паї (т.1 а.с.193). Із договору купівлі-продажу майнових паїв від 19 серпня 2009 року вбачається, що [PERSON] купив у [PERSON], [PERSON], [PERSON], майнові паї, на загальну суму 9 211 гривень (т.1 а.с.195). Із договору купівлі-продажу майнових паїв від 27 березня 2009 року вбачається, що [PERSON] купив у [PERSON] та [PERSON] майнові паї, на загальну суму 1 982 гривні (т.1 а.с.194). Згідно договору купівлі-продажу майнових паїв від 18 липня 2012 року, [PERSON] продав [PERSON] майнові паї, на загальну суму 37 543 гривні (т.1 а.с.192). Із договору дарування права на майновий пай від 01 листопада 2011 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] право на майновий пай КСГП "Полонина" на суму 709 гривень, кожний (т.1 а.с.253). Із акту приймання-передачі майнового паю в натурі від 17 квітня 2000 року вбачається, що КСГП "Полонина" передала в натурі лот 24 склад фуражний, огорожу та ваги пайовикам, в кількості 37 чоловік (т.2 а.с.41). Із договору дарування права на майновий пай від 10 квітня 2013 року вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] право на майновий пай КСГП "Полонина" на суму 621 гривень (т.2 а.с.44). Отже, власниками майнових паїв КСГП "Полонина", на які був виділений фуражний склад, в різних долях, є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2008 року (справа №2о-109/08) було встановлено факт, що [PERSON] є власником 91/100 частини будівлі, а саме магазину, площею 607,6 кв.м., який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17, в цілому (т.1 а.с.234). Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації 29 серпня 2008 року, на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2008 року (справа № 2о-109/08), було прийнято рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності 91/100 частини будівлі магазину, який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17 (т.1 а.с.241). Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2010 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2008 року, за яким було встановлено факт, що [PERSON] є власником 91/100 частини будівлі, а саме магазину, площею 607,6 кв.м., який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17, в цілому, скасовано за нововиявленими обставинами (т.1 а.с.236). Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2010 року справу за заявою [PERSON], заінтересовані особи: Тячівське РПТІ, Новоселицька сільська рада, Тячівський відділ архітектури, містобудування Тячівської РДА та [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду (т.1 а.с.237). Із витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрації права власності вбачається, що реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції 10 січня 2013 року, за заявою [PERSON], на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2008 року (справа № 2о-109/08), було прийнято рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності 91/100 частини будівлі магазину, який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17 (т.1 а.с.242). Згідно до ч.1 та п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або\~органу місцевого самоврядування, їхніх\~посадових\~і службових осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається право власності набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.386 Цивільного Кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.10 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 (в редакції станом на 29 серпня 2008 року) правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна є рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі:1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до за\-писів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Згідно п.41 Порядку ведення Державного реє\-стру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодав\-ством закріплено, що скасування за\-пису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Відповідно до ст.ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А згідно до ст. 267 ч.4 і 5 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як встановлено в судовому засіданні, рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - 91/100 частини будівлі магазину, який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17, за [PERSON], на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2008 року (справа №2о-109/08), було прийнято Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації 29 серпня 2008 року, а рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності 91/100 частини будівлі магазину, який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17, на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2008 року (справа № 2о-109/08), було прийнято державним реєстратором реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції 10 січня 2013 року. Із протоколу допиту свідка [PERSON] від 15 жовтня 2012 року по кримінальній справі № 9300312 вбачається, що [PERSON] з 2008 року було відомо про те, що [PERSON] оформив право власності на 91/100 частини будівлі магазину, який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17, на підставі рішення Тячівського районного суду. Також, з даного протоколу допиту вбачається, що [PERSON] було відомо про те, що було скасоване рішення Тячівського районного суду, на підставі якого [PERSON] оформив право власності. Однак, у даному протоколі допиту свідка від 15 жовтня 2012 року не зазначено, коли саме [PERSON] довідався про скасування рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2008 року, як і не зазначено, чи було щось відомо [PERSON] про скасування реєстрації права власності, що була проведена за [PERSON] на підставі вищезазначеного рішення суду. Жодних інших доказів на підтвердження того, коли [PERSON] довідався про те, що рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2008 року було скасоване, як і те, коли [PERSON] довідався про те, що державна реєстрація права власності на підставі вищезазначеного рішення суду не скасована, відповідачем не подано, позивач стверджує, що довідався про не скасовану державну реєстрацію лише у травні 2015 року, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущений строк для звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги вищенаведене та те, що рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2008 року, яке стало підставою для виникнення у [PERSON] права власності на 91/100 частини будівлі магазину, який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17, скасовано, суд приходить до висновку, що підлягає визнанню незаконним та скасуванню рішення Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 29 серпня 2010 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на 91/100 частини нежилого приміщення будівлі магазину, який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17, Тячівського району Закарпатської області, як і підлягає визнанню незаконним та скасуванню рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області [PERSON], індексний номер 17593, від 10 січня 2013 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на 91/100 частини нежилого приміщення будівлі магазину, який знаходиться за адресою с. Новоселиця, вул. Борканюка, 17, Тячівського району Закарпатської області. Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Тячівського РУЮ скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на 91/100 частину будівлі за №17 по вул. Борканюка в с. Новоселиця Тячівського району, за заявою [PERSON] та на підставі рішення Тячівського районного суду від 08 липня 2008 року у справі № 2о-109/08, яке скасовано ухвалою Тячівського районного суду від 10 лютого 2010 року і не є чинним, то суд вважає, що дана вимога є передчасною, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідачів в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial