Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який в подальшому неодноразово уточнювала та просила поділити майно, набуте за час шлюбу з [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь вартість 2/3 частини вищезазначеної квартири у сумі 167 085,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що вона з відповідачем спільно проживала з березня 2007 року, а 30 червня 2007 року зареєструвала з відповідачем шлюб, від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В період шлюбу у жовтні 2007 року ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS], яка була оформлена на відповідача. Спірна квартира придбавалась в період шлюбу, а тому вважала, що належить їм обом на праві спільної сумісної власності. Спільно володіти квартирою вони не взмозі, оскільки 04.09.2013 року були розлучені рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова. Крім того зазначила, що їхня спільна донька дуже сильно хворіє, на її лікування потрібні значні кошти. При поділі спірної квартири просила відступити від засади рівності часток, оскільки їхня дочка є інвалідом дитинства, перебуває на її утриманні, відповідач аліменти не сплачує, вона самотужки виховує дочку при тому, що заробляє невеликі кошти. Дочка потребує проведення операції за кордоном, яку вона не змозі сплатити самостійно. У зв'язку з вищевикладеним просила визнати на спірну квартиру право власності за відповідачем, а їй виплатити грошову компенсацію за 2/3 частини квартири у сумі 167085,00 гривень. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що 30.06.207 року він з позивачкою зареєстрував шлюб, однак ще до укладення шлюбу, у 1999 році він та його бабуся [PERSON] придбали право загальної спільної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва на житло, р. № 5А-99-172942, виданого 09.03.1999 року центром (відділом) приватизації державного житлового фонду управління комунального майна та приватизації головного управління економіки й комунального майна виконавчого комітету Харківської міської Ради та зареєстрували своє право власності в КП «ХМБ ТІ». В зазначеній квартирі він проживав зі своєю бабусею з 1979 року до 31.10.2007 року. Відповідачка в квартирі за адресою: [ADDRESS] ніколи не мешкала у зв'язку з тим, що в квартирі проживала стара бабуся, що мала потребу в догляді, тому що була фактично прикута до ліжка. У зв'язку з хворобою дочки він вирішив продати квартиру та купити більш дешевшу квартиру, а різницю від купівлі-продажу витратити на лікування їхньої дочки. Так, 31.10.2007 року він та його бабуся продали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру за 259 570,00 гривень, а наступного дня 01.11.2007 року він придбав за кошти, отримані від продажу квартири на своє ім'я нову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за 200 485,00 гривень. Після цього в спірну квартири переїхав він та його бабуся, позивачка в цій квартирі проживати відмовилась, пославшись на те, що їй незабаром народжувати та вона не буде допомагати йому доглядати за старою лежачою людиною і їй буде краще жити в своїй квартирі за адресою: [ADDRESS]. Після народження дитини вона також відмовилась переїхати до спірної квартири у зв'язку з тим, що проживати з новонародженою дитиною та інвалідом проживати не хоче. Також зазначив, що шлюб з позивачкою був зареєстрований 30.06.2007 року, а спірна квартира придбана 01.11.2007 року тобто через чотири місяці. У період шлюбу ані він а ні позивачка доходів у розмірі вартості квартири не одержували. Тому наполягав, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали йому особисто. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, вважали його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] та його представник зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити, в задоволенні первісного позову просили відмовити. Суд, заслухавши думку позивача, відповідача, їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], перевіривши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 30.06.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим ВРАЦС по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 646. (Т. 1 а.с. 4) Під час шлюбу у позивача та відповідача [INFO] року народилась дочка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, атів запис № 628. (Т. 1 а.с. 7) Згідно рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (Т. 2 а.с. 222-231) Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Так, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло , виданого 09.03.1999 року центром (відділом) приватизації державного житлового фонду управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки й комунального майна виконавчого комітету Харківської міської Ради, реєстровий № 5А-99-172942 квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], [PERSON]. Зазначена квартира була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію». (а.с. 41-42) Згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1097, [PERSON] та йог бабуся [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] продали [PERSON]. (Т. 1, а.с. 43-44) На наступний день, 01.11.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 244. (Т. 1, а.с. 45-46) З наведеного вбачається, що спірна квартира була придбана за рахунок коштів, які належали особисто відповідачу [PERSON] та його бабусі [PERSON], оскільки ці кошти були отримані останніми за рахунок відчуження квартири за адресою: [ADDRESS], яку вони отримали у власність в порядку приватизації житла. Відповідно до довідки, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 08.04.2013 року № 1072, за адресою: [ADDRESS] з 12.12.2007 року прописані [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON]. ( Т. 1, а.с. 47) Згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи № 9559/12898 від 31.12.2013 року, наданого експертами Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса , ринкова вартість квартири [ADDRESS] на час складання висновку становить 222780,00 гривень. ( Т. 1, а.с. 177-202) У судовому засіданні свідок з боку відповідача [PERSON] показав, що був свідком того, що бабуся [PERSON] - [PERSON] кошти, отримані від продажу квартири за адресою: [ADDRESS], подарувала [PERSON] для придбання квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Також зазначив, що [PERSON] доглядав за своєю бабусею до самої смерті. Свідок [PERSON] з боку позивача показала, що вона позичила сімї [PERSON] 50 000,00 гривень для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] та написала від себе розписку. На даний час гроші не повернуті. Свідок [PERSON] з боку позивача показала, що вона є крещеною матірю дитини сімї [PERSON] - [PERSON]. Зазначила, що за бабусею [PERSON] доглядала вся сімя [PERSON], але щодо фактів купівлі спірної квартири нічого не зазначила. Свідок [PERSON] з боку позивача показав, що він є батьком позивачки. Зазначив, що пошуком спірної квартири займався він та його донька, ремонт робився за кошти їх сімї. Також зазначив, що піклувались про бабусю відповідача [PERSON], привозили їй іжу. К показам свідків зі сторони позивача допитаних у судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд ставиться критично, оскільки вони є родичами позивача та відповідача та особисто не були присутні при укладені договору купівлі продажу квартири розташованої за адресою [ADDRESS] за 200485 грн. 00 коп. Боргову розписку на суму 50 000,00 гривень, написану від імені [PERSON] 25.05.2013 року суд не може розцінювати як належний доказ, оскільки вона складена не належним чином, не вказано хто отримав гроші, не має підпису отримувача грошей та вказана дата суперечить встановленим у судовому засіданні фактам щодо укладення договору купівлі - продажу спірної квартири. Згідно ст.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, а також житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов"язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Таким чином, судом встановлено, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки спірна квартира може бути поділена за її варіантом тільки за згодою сторін. Грошова компенсація за квартиру не може бути стягнута. Задовольняючи зустрічний позов [PERSON] суд виходить з того, що спірна квартира, розташована за адресою [ADDRESS], придбана сторонами в період їх перебування у шлюбі 01 жовтня 2007 року та зареєстрована в реєстрі прав власності за [PERSON]. Суд враховує і ті обставини, що в придбану спірну квартиру вселились [PERSON] та співвласниця проданої квартири [ADDRESS] [PERSON]., яка мешкала в ній до самої смерті. Позивачка [PERSON] не вселялась та не мешкала в спірній квартирі, а постійно проживала разом зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS], в тому числі після народження їхньої спільної дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], отримавши гроші від продажу квартири, що належала йому та його бабусі [PERSON] за адресою [ADDRESS], за свої особисті кошти придбав у період шлюбу спірну квартиру, що підтверджено письмовими доказами по справі. На час придбання спірної квартири у подружжя не могло бути спільних грошових коштів, достатніх для придбання квартири, оскільки шлюб було зареєстровано 30 червня 2007 року, а спірна квартира була придбана 01 листопада 2007 року, при цьому, [INFO] року народилася їх спільна дитина [PERSON]. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS], є особистим майном відповідача, оскільки була придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу особистого майна відповідача [PERSON] та його бабусі [PERSON], а тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення грошової компенсації в сумі 167 085,00 гривень за 2/3 частини спірної квартири немає, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. Зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], яку він придбав за власні кошти.

Outcome: approved