Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що КП «Білоцерківтепломережа» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання , відповідач не сплачує в повному розмірі кошти за надані послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами, в зв'язку з чим за ним рахується заборгованість перед КП «Білоцерківтепломережа» в сумі 985 грн. 88 коп. за період з 01.05.2009 року по 01.12.2013 року, яку відповідач добровільно сплачувати відмовляється, а тому позивач просить суд стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача по дорученню підтримав позовні вимоги. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що він оплачує кошти на користь КП «Білоцерківтепломережа» за надані послуги крім абонентської плати, нарахування якої він вважає незаконним та необґрунтованим, також згідно законодавства всі послуги в комунальній сфері надаються лише на договірній основі, а КП «Білоцерківтепломережа» не додає до позовної заяви укладені з ним договори про надання послуг за 2009-2012 роки, при вирішення спору відповідач просить суд застосувати строки позовної давності, позов визнає на суму заборгованості 52 грн.68 коп., яка виникла в зв'язку з коригуванням тарифів на послуги з опалення та гарячого водопостачання. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на ім'я відповідача [PERSON] в КП «Білоцерківтепломережа» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS], опалювальна площа квартири 62,7 кв.м, по цьому особовому рахунку нараховано заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 985 грн.88 коп. за період з травня 2009 року по листопад 2013 року включно, що слідує з розрахункового листа абонента, наданого позивачем /а.с. 5-6/. Згідно ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Ст.162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що між ним та КП «Білоцерківтепломережа» відсутні договірні відносини, а тому позивач не має права вимагати від нього плати за послуги з опалення та гарячого водопостачання. Але з цими запереченнями суд не може погодитися виходячи з наступного. Так, на підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунковий лист абонента, з якого слідує, що відповідачем постійно проводиться оплата за надані послуги на рахунок КП «Білоцерківтепломережа» на підставі оформлених та наданих позивачем квитанцій. До того ж, відповідач не відмовлявся від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від КП «Білоцерківтепломережа», тоді як таке право споживача передбачено п.24 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630. Крім того, ст.ст.20,21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а обов'язком виконавця-надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання послуг згідно з типовим договором. Отже, необхідність укладення договору про надання послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право споживача. З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, що стверджується випискою з цього договору /а.с.7/. А тому суд вважає, що оскільки відповідачу надавалися позивачем послуги з опалення та гарячого водопостачання, він не відмовився від отримання цих послуг, на його ім'я відкрито особовий рахунок щодо надання послуг, відповідач проводить на користь позивача оплату за надані послуги, в жовтні 2012 року між сторонами укладено договір, то між відповідачем та позивачем існують договірні відносини щодо надання послуг та їх оплати, що є підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості за надані послуги. Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за № 388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м.Біла Церква є КП "Білоцерківтепломережа", що слідує з копії цього рішення /а.с.25/. Згідно із Законами "Про місцеве самоврядування в Україні" і "Про місцеві державні адміністрації" регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, які мають право ухвалювати рішення про запровадження тарифів на послуги теплопостачання. Ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» також передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Як передбачено Законом «Про місцеве самоврядування в Україні» /ст.5/ до системи органів місцевого самоврядування належить міська рада і виконавчий комітет ради. Представником позивача надано суду копії рішень міської ради, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, відповідно до яких були встановлені, змінювалися тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві /а.с.9-16/. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на незаконність та необґрунтованість нарахування позивачем абонентської плати в структурі тарифу на послуги з теплопостачання. По справі також встановлено, що в м.Білій Церкві були запроваджені двоставкові тарифи на послуги теплопостачання, розроблені КП "Білоцерківтепломережа" згідно Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 08.09.2000 року за № 191, зареєстрованим в Мінюсті України 02.11.2000 року за № 776/4997, та погоджених Проблемним інститутом нетрадиційних енерготехнологій та інжинірингу. Як слідує з рішень Білоцерківського міськвиконкому та Білоцерківської міської ради, якими запроваджувалися тарифи на житлово-комунальні послуги, в т.ч. на послуги опалення, двоставковий тариф на опалення складається з абонентської плати за кв.м опалювальної площі та плати за 1 Гкал фактично спожитої теплової енергії на опалення за показниками лічильника протягом опалювального періоду. Двоставкові тарифи були введені в зв'язку з виконанням вимог Указу Президента України від 19.08.1997 року № 853/97 "Про заходи щодо реалізації державної політики у сфері природних монополій" та розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.01.2001 року № 30-р. Застосування двоставкових тарифів також було врегульовано Порядком формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання, затвердженим постановою КМ України від 10.07.2006 року за № 955 /зі змінами, внесеними постановою КМ України від 24.10.2007 року № 1267/, вказана постанова втратила чинність на підставі постанови КМ України від 01.06.2011 року за № 869. Відповідно до п.1.4 вказаних вище Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду /втратили чинність на підставі наказу міністерства з питань житлово-комунального господарства від 06.07.2010 року за № 214/, двоставковий тариф-це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження /абонентської плати/ та вартості одиниці спожитої теплової енергії. Визначення поняття «абонентська плата» дано в п.6.2 вищевказаних Правил, а саме: абонентська плата /для населення/ або плата за одиницю приєднаного теплового навантаження включає в себе умовно-постійну частину витрат теплопостачальної організації на виробництво, транспортування та розподілення гарячої води. Дія цих Правил поширюється на всі теплопостачальні організації комунальної енергетики незалежно від їх відомчої належності та форм власності, а також на споживачів /п.1.1 Правил/. А постановою КМ України від 01.06.2011 року за № 869 / з послідуючими змінами/ було затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, в якому визначено такі поняття: двоставковий тариф на теплову енергію - грошовий вираз двох окремих частин тарифу (умовно-змінної та умовно-постійної) ; умовно-змінна частина двоставкового тарифу - вартість одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості, що реалізується споживачам як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво, що змінюються прямо (або майже прямо) пропорційно зміні обсягу виробництва теплової енергії з урахуванням планованого прибутку; умовно-постійна частина двоставкового тарифу - абонентська плата за одиницю (1 Гкал/год.) теплового навантаження об'єктів теплоспоживання як грошовий вираз решти планованих економічно обґрунтованих витрат, що включаються до повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (або майже прямо) пропорційно зміні обсягу виробництва теплової енергії з урахуванням планованого прибутку. Отже, суд вважає, що тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві запроваджені органами місцевого самоврядування з врахуванням приписів вищенаведених правових норм. А за ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, визначених законом, є обов'язковими до виконання на відповідній території. Оскільки всі наведені вище рішення органів місцевого самоврядування про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги, в т.ч і на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на даний час не скасовані, не визнані незаконними, то вони повинні виконуватися відповідачем, як споживачем цих послуг. Отже, відмова відповідача оплачувати абонентську плату, як частину тарифу на послуги з опалення, в той час, коли є чинними рішення органів місцевого самоврядування про затвердження тарифів на вказані послуги, на думку суду, є необґрунтованою. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача як споживача послуг з теплопостачання, на користь позивача, заборгованість за надані послуги, оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг відповідно до затверджених в установленому порядку тарифів в повному обсязі. Відповідач просить суд застосувати при вирішенні спору строки позовної давності. За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Як вбачається з матеріалів справи, за заявою КП «Білоцерківтепломережа» 02.01.2013 року було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату послуг з централізованого опалення та підігріву води, який за ухвалою суду від 11.02.2013 року було скасовано, що слідує з копії ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 11.02.2013 року /а.с.8/. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. А за ч.2 цієї статті позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, згідно наведених правових норм позовна давність переривається у разі пред'явлення позову, законодавством не передбачено, що позовна давність може перериватися в разі звернення до суду особи із заявою про видачу судового наказу. Представником позивача не надано також доказів того, що відповідачем були вчинені дії, які свідчать про визнання ним боргу. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з січня 2011 року в межах строку позовної давності на час звернення з даним позовом до суду /18.12.2013 року/. Відповідно до наданого позивачем розрахункового листа та наданих відповідачем копій квитанцій /а.с.32/, сума заборгованості за вказаний період складається з абонентської плати -23,33 грн. на місяць, несплаченої протягом 20 місяців, всього 466 грн.60 коп. При вирішенні спору судом не враховуються твердження відповідача про те, що в даному випадку порушено його права як споживача послуг, оскільки із-за відсутності договору споживач не може відмовитися від послуг, а одержати їх може лише в одного виконавця. Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, позивачем належним чином виконуються обов'язки щодо надання відповідачу послуг з опалення та гарячого водопостачання, оскільки жодних скарг від відповідача з приводу якості послуг за вказаний вище період до КП «Білоцерківтепломережа» не надходило, в суді відповідач також не оспорював того факту, що позивачем надавалися послуги належної якості. До того ж суд вважає, що відсутність договору не є перешкодою для звернення споживача послуг до виконавця із заявою про відмову від запропонованих виконавцем послуг або до суду за захистом його прав в разі заподіяння шкоди виконавцем послуг майну або здоров'ю споживача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 107 грн.82 коп. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог / ціна позову 985,88 грн. -судовий збір 229,40 грн., позов задоволено на суму 466,60 грн., що становить 47% від ціни позову, а сума судового збору становить : 229,40 грн. х 47% = 107,82 грн./. Враховуючи наведене та

Outcome: partial