Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що з 22.04.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітніх дітей. Проте спільне життя у сторін не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, суперечки та сварки. Шлюбно-сімейні стосунки між ними припинено з червня 2013 року. Вважає, що збереження сім"ї неможливе, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], місце проживання дітей визначити з нею. Позивачка у судове засідання не з"явилася, про час та день розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та день розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.04.2009 року, від шлюбу мають малолітніх синів: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Проте спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, суперечки та сварки. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено з червня 2013 року, з того часу проживають окремо. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За заявою позивачки суд вважає за необхідне залишити їй прізвище [PERSON] Позивачка не ставить вимогу про відшкодування їй судових витрат, а тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача витрат по сплаті судового збору на користь позивача. На підставі ст.ст.105,110,112 СК України,

Outcome: approved