Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач Управління ПФУ в Дарницькому районі м. Києва звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів у сумі 733 грн. 92 коп., обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] отримує пенсію за віком згідно Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Загальний розмір пенсії [PERSON] станом на 01.08. 2015 року встановлено у розмірі 1 377 грн. 53 коп. За період з 01.07. 2009 року по 31.12. 2010 року УПФУ в Дарницькому районі м. Києва відповідачу було надміру виплачено кошти у розмірі 733 грн. 92 коп. Переплата виникла виключно з вини пенсіонера, а саме : у зв"язку з несвоєчасним повідомленням УПФУ про працевлаштування, відповідачу був надісланий лист від 21.01. 2011 року із вимогою добровільно сплатити суму надміру виплачених коштів у розмірі 733 грн. 92 коп. , на сьогодні борг не сплачений, а тому просить стягнути з відповідача надміру виплачені кошти в розмірі 733 грн. 92 коп. та судовий збір на користь держави. Представник позивача Управління ПФУ в Дарницькому районі м. Києва Дудченко Т.О., яка діє на підставі довіреності за 1474 від 04.03. 2015 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримала а просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надавши свої письмові заперечення , крім того позивач просить застосувати до спірних правовідносин ст. 257 ЦК України строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] отримує пенсію за віком згідно Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Загальний розмір пенсії [PERSON] станом на 01.08. 2015 року встановлено у розмірі 1 377 грн. 53 коп. За змістом позовної заяви, переплата в сумі 733 грн. 92 коп. за період з 01.07. 2009 року по 31.12. 2010 року, виникла виключно з вини пенсіонера, а саме : у зв"язку з несвоєчасним повідомленням УПФУ про працевлаштування, відповідачу був надісланий лист від 21.01. 2011 року із вимогою добровільно сплатити суму надміру виплачених коштів у розмірі 733 грн. 92 коп. , проте ніяких доказів на підтвердження даного факту взагалі і конкретно тих обставин, що підтверджують працевлаштування відповідача, позивачем до суду не надано. За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю, аліменти на інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовістності з боку набувача. Отже, законодавством передбачено можливість вимагати повернення зайве виплаченої суми, лише у виняткових, чітко визначених випадках, а в даному випадку виключно за умови підтвердження працевлаштування Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем не встановлений сам факт працевлаштування, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину надміру виплачених коштів у сумі 733 грн. 92 коп., з"ясувати, що дана помилка є безпосередньо з вини відповідача як стверджує позивач, а не помилкою пов"язаною з неналежним виконанням обов"язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних та ревізійних функцій. До таких помилок допущених посадовими особами відносяться також помилки при нарахуванні пенсії пов"язані з неправильним застосуванням службовими особами нормативних актів, якими регулюються обчислення та нарахування пенсії для певних категорій пенсіонерів. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що в даному випадку мала місце переплата пенсії з вини пенсіонера, який не повідомив про працевлаштування, в зв"язку з чим, виходячи із наявних в справі матеріалів, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно відомостям трудової книжки, у відповідний період часу, вказаний позивачем у своїй заяві спростовується останньою датою звільнення. Відповідач в судовому засіданні не спростовував той факт, що дійсно в зазначений період отримував вищезазначені позивачем суми та в цей період проходив лікування, що підтверджується виписками із історії хвороб та та проходив реабілітацію в санаторно-курортному закладі " Ірпінь", проте заперечує, що виплачені йому кошти в сумі 733 грн. 92 коп. за період 01.07. 2009 року по 31.12. 2010 року є переплатою, як такі, що відповідно до ст. 1215 ЦК України, якою встановлені випадки повернення зайве виплачених сум, не являлися грошовими сумами, наданими фізичній особі як засіб до існування. Разом з тим, позивач звернувся до суду з даним позовом у серпні 2015 року. Відповідно до ч.2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Проте, ч.4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. В даному спорі позивач просить стягнути надмірно виплачені кошти за період з 01.07. 2009 року по 31.12. 2010 року, отже для позивача право на захист його порушеного права, якщо він вважає його порушеним, виникло з 31.12. 2010 року, а з врахуванням тих обставин, що позивач звернувся лише до суду в серпні 2015 року то в даному випадку для нього строк позовної давності сплив ( ст. 257 ЦК України). Відповідно до чинного законодавства, позивач має право звернутися до суду з заявою про захист цивільного права або інтересу незалежно від спливу позовної давності ( ч.2 ст. 267 ЦК України), проте таке звернення підлягає захисту при умові коли строк позовної давності не сплив. Разом з тим, відповідач наполягає в судовому засіданні для застосування судом позовної давності відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, а тому із цих підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed