Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на навчання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 650 (шістсот п"ятдесят) грн. щомісяця, починаючи з 01.06.2021 року по [INFO] . Обгрунтовує вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , який наразі згідно договору про навчання № 5047 від 29.07.2019 року навчається на першому курсі денної форми навчання Бізнес-коледжу Європейського університету 4 рівня акредитації. Початок навчання з 02.09.2019 року, термін закінчення навчання 30.06.2023 року. Загальна вартість освітньої послуги за строк навчання становить 52 000,00 грн. Позивачка просить розділити цю суму порівну між нею та відповідачем. Оскільки відповідач добровільно сплатив 3500,00 грн. на навчання сина до травня 2021 року включно, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на навчання в розмірі 650 (шістсот п"ятдесят) грн. щомісяця, починаючи з 01.06.2021 року по 30.06.2023 року, до закінчення навчання. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.12.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного розгляду з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь додаткових витрат на навчання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 650 (шістсот п"ятдесят) грн. щомісяця, починаючи з 01.06.2021 року по 30.06.2023 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у спосіб, передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації й фактичного місця проживання, а також телефонограмою. У відповідності зі ст. 278 ЦПК України відповідачу було запропоновано надати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі відзив, чого ним зроблено не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані суду докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). ' Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з 09.08.2002 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу було розірвано 30.05.2006 року, а.з. 298. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Постановою старшого державного виконавця Святошинського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 15.04.2019, виданного Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина Дениса в розмірі ј частини з усіх видівз аробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно договору про навчання № 5047 від 29.07.2019 року та довідки № 543 від 23.10.2019 року [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання Бізнес-коледжу Європейського університету 4 рівня акредитації. Початок навчання з 02.09.2019 року, термін закінчення навчання 30.06.2023 року. Загальна вартість освітньої послуги за строк навчання становить 52 000,00 грн Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII 27.02.1991 р., передбачено, що батькі несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв"язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов"язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред"являвся. У такому випадку такий батько зобов"язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що [PERSON] , [INFO] , навчається на першому курсі денної форми навчання Бізнес-коледжу Європейського університету 4 рівня акредитації. Початок навчання з 02.09.2019 року, термін закінчення навчання 30.06.2023 року. Загальна вартість освітньої послуги за строк навчання становить 52 000,00 грн Згідно ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - витягами з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). В даному випадку суд враховує, що відповідач відзив із запереченнями протии позову не надав, проте зважає на те, що відповідач є працездатним, немає на утриманні інших осіб, оскільки про це не заявляв та зворотнього не доведено. Зважає суд і на матеріальні можливості матері, з якою проживає неповнолітня дитина. Таким чином, досліджена в судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню частково, а саме стягнути з відповідача додаткові витрати на навчання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 650 (шістсот п"ятдесят) грн. щомісяця, починаючи з 01.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, яке настане [INFO] , тоді як термін закінчення навчання 30.06.2023 року, тобто суд в силу норм СК України не може призначити додаткові витрати на утримання дитини після поноліття дитини, оскільки таке можливо згідно інших норм СК України, зокрема ст. 199 Сімейного кодексу України, яка визначає, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання, тоді як дані правовідносини регулюються ст. 185 СК України. Відповідно ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки позивач відповідно до ЗУ«Про судовийзбір» звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, тому суд дійшов висновку, що витрати на судовий збір потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial