Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство «[PERSON] банк Аваль», про розподіл майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 25.09.1999 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі [PERSON]. У шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу ними було придбано у власність квартиру за адресою [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру виникло у подружжя на підставі договору купівлі - продажу №16167 від 17.12.2007, тобто під час шлюбу. Однак вказаний договір купівлі продажу укладений одним з подружжя [PERSON] та відповідно на даний час в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Відповідачка зазначена як єдиний власник спірної квартири. При цьому, в звязку з недостатністю власних коштів подружжя для придбання квартири між відповідачкою та ПАТ «Райфайзен банк Аваль» укладено кредитний договір №354411/3705/1721 - 7 від 17.12.2007, в подальшому, з метою рефінансування заборгованості по вказаному договору між відповідачкою та ПАТ «[PERSON] банк Аваль» укладено кредитний договір №014/81-1-0-00/9993 від 02.12.2014, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит в розмірі 352266,57 грн. Одночасно забезпечено виконання кредитного договору за допомогою іпотеки нерухомості, а саме: квартири, за адресою [ADDRESS] та поруки позивача. Договір іпотеки укладений між відповідачкою та ПАТ «[PERSON] банк Аваль» 02.12.2014. Вказані договори укладені виключно в інтересах подружжя та до моменту подачі даного позову заборгованість по кредитним договорам погашалася за рахунок спільних коштів подружжя, але на даний час в повному обсязі не виплачена, тому просить суд визнати квартиру за адресою [ADDRESS] обєктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири та за [PERSON] право власності на 1/2 частину цієї ж квартири. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, оскільки квартира придбана під час шлюбу, за спільні кошти подружжя і є об"єктом спільної сумісної власності. Спірна квартири придбана виключно в інтересах сім"ї і кредит погашався подружжям за рахунок їх сімейних коштів. Заперечував щодо твердження представника відповідачки про погашення кредиту лише за кошти позивачки, які вона отримувала за роботу по сумісництву та як дивіденди, про які позивач не був обізнаний, а тому вони є її особистим коштами, оскільки вказані грошові кошти, відповідно норм сімейного законодавства, є об"єктом сіпльної сумісної влансості подружжя. Представники відповідачки - адвокат [PERSON], [PERSON], а в подальшому адвокат [PERSON] проти позову заперечували та просили в позові відмовити, оскільки погашення кредиту здійснювалося відповідачкою одноособово, за власні кошти, які отримувала за роботу по сумісництву та як девіденди, про які позивач не був обізнаний. Він не мав та не має фінансової мржливості погашати кредит. Спірна квартира придбана для проживання сестри відповідачки, вона там проживає, зареєстрована та сплачує комунальні послуги. Представник третьої особи ПАТ АБ "[PERSON] банк Аваль" в судове засідання не з"явився. Суд, вислухавши сторони та їх представників, покази позивача [PERSON], допитаного як свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 25.09.1999 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-СР № 039197 від 25.09.1999. Від шлюбу 22.02.2000 народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-СР № 068045, яке видане 15.03.2000. Під час шлюбу придбана квартира [ADDRESS] (Крупської) в м. Черкаси, що підтверджується договором купівлі - продажу №16167 від 17.12.2007. Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 17.12.200 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровним за № 16167, квартира [ADDRESS] (Крупської) в м. Черкаси придбана за 220937 грн., що еквівалентно 43750,00 доларам США [PERSON] Квартира придбана за згодою чоловіка [PERSON]. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] в установленому законом порядку. З метою придбання вказаного нерухомого майна [PERSON] 17.12.2007 з ВАТ «[PERSON] Аваль» укладено кредитний договір №35411/3705/1721-7, відповідно до якого відповідачкою отримано в кредит грошові кошти в сумі 35000 доларів США зі сплатою 12,25% річних на строк 240 місяців. В звязку з рефінансуванням заборгованості по кредитному договору № 354411/3705/1721-7 від 17.12.2007 ПАТ „[PERSON] Аваль одноразово надав [PERSON] грошові кошти в сумі 352266,57 грн. з процентною ставкою 17,00% річних, про що свідчить кредитний договір № 014/81-1-0-00/9993 від 02.12.2014. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між відповідачем [PERSON] та ПАТ „[PERSON] Аваль 02.12.2014 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотокругу [PERSON], зареєстровий № 1443, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку Банку квартиру за адресою [ADDRESS]. У звязку з посвідченням вказаного договору нотаріусом накладена заборона відчуження нерухомого майна. Згідно з довідкою ПАТ „[PERSON] Аваль від 05.07.2007 заборгованість за кредитним договором № 354411/3705/1721-7 від 17.12.2007 станом на 05.07.2016 відсутня. Під час перебування сторін у шлюбі відповідачкою укладений кредитний договір №014/81-1-0-00/9993 з „[PERSON] Аваль на рефінансуванням заборгованості по кредитному договору № 354411/3705/1721-7 від 17.12.2007 і отримані за даним договором грошові кошти використані за спільною згодою подружжя на оплату кредитного договору № 354411/3705/1721-7 щодо спірної квартири. Відповідно до довідки, наданої - ПАТ „[PERSON] Аваль, станом на 05.07.2016 заборгованість за кредитним договором № 014/81-1-0-00/9993 від 02.12.2014 складає 196400,56 грн. З показів свідка [PERSON] вбачається, що спріна квартира придбана в інтересах сім"ї, за спільні кошти та кошти, отримані в кредит, погашення якого відбувалося за рахунок коштів сім"ї. Не заперечував той факт, що він не був обізнаний про роботу дружини за сумісництвом та отримання дивідендів. Спростовував твердження відповідачки про те, що він не працював та не надавав кошти на сімейні потреби. З наданих суду доказів вбачається, що відповідачка [PERSON] дійсно, окрім основного місця роботи протягом 2007-2016 років працювала за сумісництвом та отримувала дивіденди. Згідно з копією трудової книжки позивача, він у вказаний період також мав постійне місце роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно з ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України подружжя мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладеною договір в інтересах сім'ї, то, зокрема гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що частки майна дружини та чоловіка в майні що є спільною власністю подружжя є рівними. Згідно з ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 24 постанови № І 1 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. \~ \~\~Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, у їх взаємозвязку, суд вважає позовні вимоги доведеними та обгрнутованими. Оскільки спарна квартира набута відповідачкою у власність під час шлюбу, грошові кошти в рахунок оплати вартості вказаної квартири сплачувалися також під час шлюбу, суд вважає, що вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Доводи сторони відповідача щодо виконання кредитних зобов"язань за рахунок грошових коштів, які є особистою власністю відповідачки, оскільки вона їх отримала як заробтіну плату за роботу за сумісництвом та як девіденди, про які не був обізнаний відповдіач, а тому вони не є об"єктом спільної сумісної власності, що є підставою для відмови в позові, суд оцінює критично, оскільки вони суперечать нормам закону. Так, відповідно до ч.2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. У ході розгляд справи суду не надано та судом не добуто належних і допустимих доказів того, що спірна квартира придбана не за спільні грошові кошти подружжя, а за особисті кошти одного із них, що унеможливлює визнання її спільної сумісною власністю. Також не доведено, що сіпрна квартира придбана не в інтересах сім"ї. Навпаки, достеменно встанолвено, що спірна квартира придбана сторонами в період шлюбу, за спільні кошти та кошти отримані на підставі кредитного договору №35411/3705/1721-7 від 17.12.2007 та кредитного договору № 014/81-1-0-00/9993 від 02.12.2014 на рефінансування заборгованості перед банком за попереднім кредитним договором, який було укладено в інтересах сімї і з метою придбання, використання та збереження майна, яке в подальшому використовувалось в інтересах сімї. Суд вважає, що вказане нерухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках, оскільки підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні відповідно до ст.70 СК України, судом не встановлено. Будь-яких доказів на підтвердження наявності обставин, за яких суд міг би відступити від рівності часток подружжя, відповідач та її представник суду не надали. \~\~\~\~ При цьому, суд не вбачає перешкод для поділу спільного нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці ПАТ „[PERSON] Аваль і наявності заборони відчуження, оскільки ні Законом України «Про іпотеку», ні нормами ЦК України, ні Іпотечним договором від 02.12.2014 не передбачено заборони здійснення поділу спільного майна подружжя, такий поділ не є його відчуженням, а повязаний з реалізацією співвласниками права на його володіння та користування. Оформлення права власності на частку в майні предмета іпотеки - не позбавляє такого співвласника прав та обовязків за іпотечним договором. Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Питання щодо заборгованості за кредитним договором, яка також становить спільні зобовязання сторін, що підлягають поділу між ними, і це повинно бути враховано при визначенні варіантів поділу нерухомого майна, суд не має можливості вирішити, оскільки, незважаючи на те, що дійсно подружжя має спільні боргові зобовязання, які повинні включатись до обсягу спільного сумісного майна подружжя і ділитись між ними, жодна зі сторін відповідних вимог не заявила. Тому, розглядаючи справу відповідно до ст.11 ЦПК України - виключно в межах заявлених вимог, суд не вбачає підстав для врахування таких боргових зобовязань під час вирішення даної справи, що не є перешкодою для подальшого вирішення цього питання у встановленому законом порядку.

Outcome: approved