Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дітей, а саме: доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 750 грн.00 коп. щомісячно до закінчення навчання та сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 750 грн.00 коп. щомісячно до настання його повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 вересня 1991 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у сільській раді с.Туриця Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №14. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. На даний час вони проживають у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач [PERSON] самоусунувся від утримання та виховання дітей, що ставить її та дітей у вкрай скрутне матеріальне становище. Донька - Леся навчається на п'ятому курсі ДВНЗ «Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського МОЗ України», а син - [PERSON] навчається в Ужгородському національному університеті на першому курсі, а відповідно навчання та виховання дітей потребує значних коштів, у зв'язку з чим просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 07 вересня 1991 року було зареєстровано шлюб у сільській раді с.Туриці Перечинського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів від 07 вересня 1991 року зроблено відповідний актовий запис за №14. Також встановлено, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме: донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Т.Реметівською селищною радою Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №28 від 13 жовтня 1993 року та син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконкомом Т.Реметівською сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №21 від 12 червня 1997 року. Крім цього встановлено, що відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а саме не має бажання створити належні матеріально-побутові умови проживання для своїх дітей, утримувати, виховувати і забезпечувати їх. Отже, такими діями, відповідач порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року та статті 180 Сімейного Кодексу України, згідно яких батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Також, в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: "Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обов"язок виховувати, навчати, розвивати та утримувати дитину є рівною мірою обов"язком як матері, так і батька. З урахуванням того, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує обов"язок щодо утримання своєї неповнолітньої дитини, тому суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на їх утримання. Виходячи із змісту ч.3 ст.181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, наявність обставин, передбачених ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я дитини є задовільний, та ту обставину, що мати дитини вважає, що з відповідача на утримання дітей необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. З урахуванням того, що згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, та того, що позовна заява [PERSON] подано 13 листопада 2014 року, тому суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення аліментів з відповідача на дітей. В силу ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved