Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Відділ державної виконавчої служби Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та зняття арешту з майна, зазначивши в позові наступне. 23 жовтня 2012 року, між нею та [PERSON] укладений договір про позику грошей. Згідно вказаного договору вона, як Позикодавець, позичила [PERSON], як Позичальнику, грошові кошти - 485 000 гривень, що на момент укладення договору за курсом продажу доларів США є еквівалентом 59 200 доларів США. Договором про позику грошей від 23.10.2010 року встановлено, що Позичальник зобов'язується до 22.10.2013 року повернути вказані грошові кошти, та у разі прострочення повернення боргу відшкодувати завдані простроченням збитки та сплатити штраф у розмірі 0,4% від суми боргу за кожен день прострочки. В забезпечення виконання обов"язків за договором позики, 23 жовтня 2012 року, між нею, як Іпотекодержателем та [PERSON] що діяла особисто та від імені [PERSON], [PERSON], та [PERSON], як Іпотекодавцями, був укладений договір іпотеки, посвідчений Нарохою О.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 23.10.2012 року за реєстровим номером 3694. Позичені грошові кошти, а саме 485 000 гривень [PERSON] не повернуті. Прострочення за повернення боргу складає 404 дні, відповідно відшкодуванню підлягають збитки, а саме, штраф у розмірі 783 760 грн., що станом на 01.12.2014 року, складає 1 268 760 гривень. Позивачкою направлено [PERSON] вимогу - повідомлення про усунення порушень, яке вона отримала під власний розпис 11 листопада 2014 року. 12 грудня 2014 року [PERSON] надала заяву про згоду, що на квартиру [ADDRESS] буде звернуто стягнення шляхом визнання права власності за нею, як іпотекодержателем, яка була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. При зверненні до нотаріуса для набуття нею, як Іпотекодержателем, права власності на Предмет іпотеки, їй було відмовлено по причині наявності арешту на квартиру за адресою [ADDRESS], що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 44194580 від 07.08.2014 року, виданого Державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, номер запису про обтяження 7768251 від 12.08.2014 року. З огляду на неможливість позасудового врегулювання спору, позивачка звернулася до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 74,56 кв.м., в тому числі житловою 49,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 23 жовтня 2012 року у розмірі 1 268 760 гривень, що складаються з 485 000 гривень за основним зобов'язанням та 783 760 гривень збитки та штраф, за ціною 323 889 грн., визначеною суб'єктом оціночної діяльності та скасування Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 44194580 від 07.08.2014 року, видану Державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, номер запису про обтяження 7768251 від 12.08.2014 року та скасування арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги, а саме збільшивши розмір заборгованості за рахунок пені у розмірі 1 639 300 грн. та просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності в рахунокпогашення заборгованості за договором позики від 23 жовтня 2012 року у розмірі 1 639 300 гривень, та зняти арешт з предмету іпотеки, накладений постановою Державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, за № 44194580 від 07.08.2014 року У судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідачів - [PERSON], [PERSON], позов не визнав, пояснивши, що позивачка повинна притягувати до участі по справі боржника та особу, в інтересах якої накладений арешт на майно державним виконавцем Комунарського ВДВС. У позивачки відсутні правові підстави для стягнення пені, оскільки умовами договору позики передбачена відповідальність у вигляді штрафу, крім того до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність у один рік, яка минула 23.10.2014 року, після спливу одного року зі строку виконання зобов"язання за договором позики, та розмір неустойки значно перевищує суму основного боргу. Вартість предмета іпотеки згідно висновку про вартість майна становить 323 889 грн, що є значно низькою, аніж дійсна реальна вартість квартири. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з"явилися, про час та місце судовго засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, заперечень проти позову не надали. Представник третьої особи - Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції у судове засідання не з"явився, просив суд розглянути справу без участі представника та винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено наступне. 23 жовтня 2012 року, між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про позику грошей. Згідно вказаного договору про позику грошей від 23.10.2010 року [PERSON] - Позикодавець позичила [PERSON] - Позичальнику, грошові кошти - 485 000 гривень, що на момент укладення договору за курсом продажу доларів США є еквівалентом 59 200 доларів США. П. 3 Договору передбачено, що Позичальник зобов'язується до двадцять другого жовтня дві тисячі тринадцятого року повернути вказані грошові кошти, а саме 485 000 гривень, та у разі прострочення повернення боргу відшкодувати завдані простроченням збитки та сплатити штраф у розмірі 0,4% від суми боргу за кожен день прострочки. 23 жовтня 2012 року, між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON], яка діяла особисто та від імені [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (Іпотекодавці), укладений договір іпотеки,посвідчений 23.10.2012 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., за реєстровим номером 3694. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики та згідно Договору Іпотеки позичальник передав у іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належить Іпотекодавцям, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по ? частині кожному, на підставі свідоцтва №394 про право власності на житло, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 28 жовтня 1998 року. Право власності зареєстроване Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації в книзі 189, номер запису 348664, що підтверджується витягом №35923100 з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 19 жовтня 2012 року за реєстраційним номером 37937267 та витягами з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №№ 29794155, 29794339, 29794225, 29794021 від 20.11.2014 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17364419 від 20.11.2014). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2014 року внесено обтяження на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Після отримання коштів, відповідачі свої обов»язки не виконували, жодної суми на погашення заборгованості внесено не було. Позивачкою було направлено [PERSON] Вимогу - Повідомлення про усунення порушень, яке вона отримала під власний розпис 11 листопада 2014 року (а/с 40). Однак, вказаний лист залишився без відповіді, сума заборгованості сплачена не була. 12 грудня 2014 року [PERSON] надала заяву про згоду, що на квартиру [ADDRESS] буде звернуто стягнення шляхом визнання права власності на вищевказану квартиру за іпотекодержателем [PERSON] Зазначена заява була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області І.І.Вовк. (а/с 26). Ринкова вартість предмету іпотеки, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] згідно висновку про вартість майна ФОП [PERSON] від 04.11.2014 р. ( а/с 32) складає 323 889, 00 гривень. При зверненні до нотаріуса для набуття нею, як Іпотекодержателем, права власності на Предмет іпотеки, позивачу було відмовлено по причині наявності арешту на квартиру за адресою [ADDRESS], що накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 44194580 від 07.08.2014 року, виданого Державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, номер запису про обтяження 7768251 від 12.08.2014 року. З огляду на неможливість позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки позивачка звернулася до суду за захистом порушених прав. При вирішенні спору суд керується ст.ст.35, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 526, 530 ЦК, ч.1 ст.546 , ст.549, 1049 ЦК України України. Відповідно до п. 15,15.1 договору іпотеки від 23.10.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачами іпотекодержатель набуває право звернення стягнення боргу на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцями хоча б одного із взятих на себе зобов"язань за договором позики. В разі невиконання іпотекодацями будь-якого із взятих на себе зобов»язань за договором позики, право власності на предмет іпотеки в повному обсязі по цьому договору переходить до іпотекодержателя. Іпотекодержатель вправі на свій розсуд задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки іншим способом, що передбачений розділом У Закону України « Про іпотеку». Позивачкою до суду був наданий розрахунок, відповідно до якого сума заборгованості станом на 10.06.2015 року за договором позики складає: сума боргу за основним зобов'язанням - 485 000 грн., штраф (0,4 % за кожен день прострочки , з 24.10.2013 р. по 10.06.2015 р.) - 1 154 300 грн., загальна сума боргу складає 1 639 300 грн. Враховуючи заперечення представника відповідачів про відсутність правових підстав для стягнення пені, оскільки умовами договору позики передбачена відповідальність у вигляді штрафу, про застосування судом строків позовної давності до вимог щодо стягнення неустойки суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки за умовами укладеного сторонами договору повернення позики має бути здійснене не пізніше 23.10.2013 року, початок позовної давності необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником зобов"язання. Позивач з даним позовом до суду звернувся 26 грудня 2014 року, а відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення неустойки.. У звязку з наведеним при визначенні розміру заборгованості, в рахунок погашення якої може бути звернуто стягнення на заставлене майно, мають бути виключені суми, нараховані позивачкою до 26 грудня 2013 року - за вимогами про стягнення штрафу. Тому, заборгованість [PERSON] за договором позики, визначена в межах строку позовної давності, станом на 10.06.2015 року складає : 485 000 грн. - основна сума боргу, 1 032 080 грн. ( 485 000 грн. х 0,4% х 532/100, - неустойка ( за 532 календарних днів прострочки, починаючи з 26.12.2013 р. по 10.06.2015 р.) Разом з тим, частиною третьою статті 551 ЦК України, передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, незалежно від наявності клопотання відповідача про це. Саме така за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-100 цс 14 від 03 вересня 2014 року, ухваленій в порядку ст.ст.353 - 3607 ЦПК України. Суд вважає, що на підставі ч.3 ст.551 ЦК України сума неустойки підлягає зменшенню до суми, співмірної з сумою грошового зобов'язання, та має становити 500 000 грн. Заперечення представника відповідачів проти вимог про звернення стягнення шляхом визнання права власності на квартиру, яка за оцінкою станом на 04.11.2014 року не відповідає дійсній реальній вартості квартири є неприйнятними, оскільки в силу вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Заперечення представника відповідачів проти вимог щодо скасування арешту на квартиру без залучення особи, в інтересах якої накладений арешт на майно за виконавчим провадженням Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, не спростовує висновків суду щодо задоволення цих позовних вимог. Судом встановлено, що Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 07.08.2014 року (а/с 62), накладений арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON], тоді як право застави зареєстроване за [PERSON] у Державному реєстрі іпотек 23.10.2012 року за реєстраційним номером № 13151656, та підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 30020399 від 26.11.2014 року. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка послалася на те, що у зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за договором позики у неї, за умовами договору іпотеки, виникло право задовольнити вимоги за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно. Статею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість зняття арешту з майна. Зокрема у ч.1 цієї статті йдеться про випадки, коли особа вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй а не боржникові, то вона може звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається зі змісту позову, позивач не оскаржує як протиправні дії та рішення державного виконавця з накладення арешту, а ставить питання про зняття арешту з іпотечного майна, оскільки позбавлена можливості реалізувати своє право на іпотечне майно. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 26.12.2003 р. № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред"явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками, але володіють ним на законних підставах. При таких обставинах, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення іпотечного майна з під арешту, які накладені та оголошені державним виконавцем в межах відкритого, але незакінченого виконавчого провадження з примусового виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості 115562,32 грн. Саме така за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-13цс14 від 09 квітня 2014 року, ухваленій в порядку ст.ст.353 - 3607 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача покладаються на відповідачів та підлягають стягненню у розмірі 3238,89 грн.

Outcome: partial