Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві до суду вказує на те, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 01 листопада 2012 року вона придбала у власність 37/300 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], розміщених на земельній ділянці територіальної громади м. Прилуки. Даний об"ект нерухомого майна було придбано нею у продавця [PERSON]. Оскільки після укладення вищеназваного договору купівлі-продажу частини житлового будинку позивач захворіла, то вона не мала можливості відразу зареєструвати даний договір в КП "Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації", а з 01.01.2013 року була змінена процедура та порядок реєстрації права власності. Потому, вона ([PERSON]) мала намір провести у державного реєстратора реєстрацію права власності на 37/300 частини житлового будинку, проте не змогла цього здійснити із-за накладення арешту на придбане нею майно державним реєстратором Срібнянського райвідділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Татабаря О.І., що мало місце 10 червня 2016 року на підставі Постанови ВДВС Срібнянського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 39260929 від 18.03.2013 року було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29999859, яким було накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] в інтересах стягувача [PERSON]. Тобто, на даний час виявилося, що на придбане нею ([PERSON]) у законний спосіб нерухоме майно був накладений арешт, що відповідно до ст. 41 Конституції України обмежує її право вільно користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а тому позивач і просить суд зняти арешт із вищезазначеної 37/300 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-4). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали вищеназваний позов з підстав викладених в ньому, про що дали відповідні пояснення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позов і суду пояснила, що вона, як стягувач у виконавчому провадженні, не має жодних майнових претензій щодо 37/300 частини житлового будинку, яка раніше належала боржнику (її бувшому чоловіку [PERSON]), але на даний час перебуває у власності позивача, тому вважає безпідставним накладення арешту на це майно. Представник відповідача Срібнянського райвідділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання не з'явився, але подав заяву про розгляд даної справи без участі їх представника (а.с.17). Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і міце судового розгляду, заперечень він не подав, суд вважає його неявка не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], на законних підставах, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01.11.2012 року набула у власність 37/300 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а попереднім власником цієї частки був [PERSON], який є боржником у виконавчому провадженні, унаслідок чого 10.06.2016 року Срібнянським відділом ДВС і було накладено арешт та заборона відчуження цієї частини будинку. Вищевикладене підтверджується дослідженими судом: - копією відповідного договору (а.с.6); - відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.7); - інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 67327517 від 05.09.2016 року державним реєстратором Срібнянського райвідділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Тарабаря О.І. 10 червня 2016 року на підставі Постанови ВДВС Срібнянського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 39260929 від 18.03.2013 року було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29999859, яким було накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] в інтересах стягувача [PERSON] (а.с.8). Отже, судом беззаперечно установлено, що позивач [PERSON] у законний спосіб набула право власності на 37/300 частки вищеназваного нерухомого майна, на яке був накладений арешт і заборона його відчуження. Вирішуючи дану справу, суд керується приписами ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1,2 ст.321 Цивільного кодексу України про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставі, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ст. 391 цього-ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття арешту з цього майна. Відповідно до ч.5 ст.60 цього ж Закону, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає необхідним задовольнити позов [PERSON] та відновити її права щодо вільного користуватися і розпоряджатися своєю власністю, шляхом зобов"язання Срібнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зняти арешт із належної їй ([PERSON]) 37/300 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в м.Прилуки, вул.Костянтинівська,95/2, що є підставою для припинення обтяження у державному реєстрі щодо цього майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved