Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У лютому 2021 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" (далі-Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв"язку з чим підписала заяву № б/н від 13 липня 2011 року (кредитний договір). Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та надано кредитну картку. Банк свої зобов"язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка же порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та допустила заборгованість, яка станом на 17 січня 2021 року складає 14849,03 грн, з них: 11437,31 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3411,72 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати. У судове засідання учасники справи не з"явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, у якій позов підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судового виклику рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, яку вручено 26.02.2021 року. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 13 липня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 27). 07 лютого 2014 року [PERSON] . Банком було встановлено кредитний ліміт у сумі 5000 грн, який у подальшому збільшувався та зменшувався: 23 липня 2016 року до 6000 грн; 29 травня 2017 року до 8000 грн; 16 жовтня 2017 року до 13000 грн; 17 жовтня 2019 року до 12580 грн; 23 жовтня 2019 року до 11680 грн, 25 грудня 2019 року до 11585,92 грн, 01 червня 2020 року до 0,00 грн (а.с. 25). Протягом дії договору Банком було видано чотири кредитні картки, остання з яких має термін дії до 02/20 (а.с. 26). Факт отримання кредитних коштів відповідачкою підтверджено випискою по рахунку (а.с. 14-24). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки перед Банком за вказаним кредитним договором, станом на 17 січня 2021 року, складає 14849,03 грн, з них: 11437,31 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3411,72 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.5-13). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З дослідженої заяви позичальника № б/н від 13 липня 2011 року, вбачається що нарахування процентів не передбачено. Надані на підтвердження позовних вимог позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, анкета-заява на отримання кредитної картки не містить посилання на конкретні умови кредитування, порядок повернення кредиту, що за відсутності належних доказів, які б достовірно підтверджували прийняття представлених банком умов та тарифів відповідачем та приєднання до них як другої сторони до запропонованого договору, є підставою для відмови у стягненні з відповідачки 3411,72 грн - заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, оскільки така є недоведеною. Враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, та що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Однак, з наданої позивачем виписки по рахунку (а.с.14-24) вбачається, що заборгованість по тілу кредиту збільшувалася, в тому числі, в зв`язку з погашенням позивачем нарахованих відсотків, пені та комісії за обслуговування (членський внесок). Як було зазначено вище, вказані платежі не підлягають стягненню, в зв`язку з чим суд вважає, що вони також не можуть бути враховані при визначенні розміру заборгованості по тілу кредиту, та заборгованість по тілу кредиту підлягає перерахуванню виходячи з різниці між розміром фактично витрачених відповідачкою коштів (покупки, знаття готівки, поповнення мобільного телефону, тощо) та внесених відповідачкою на рахунок коштів. Таким чином, з урахуванням фактично здійснених відповідачкою витрат у сумі 43083,03 грн, та внесених нею коштів на картку у сумі 51621,88 грн, вбачається що заборгованість за тілом кредиту станом на 17 січня 2021 року відсутня, а навпаки існує переплата. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі та є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed