Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

06.02.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її батько - спадкодавець [PERSON]. За життя він склав заповіт, яким заповів усе своє майно Позивачці та її сестрі [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Окрім Позивачки спадкоємцями на дану спадщину є її сестра - [PERSON] та мати - [PERSON], які відмовились від спадщини на користь Позивачки. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини, позивачці нотаріусом було відмовлено у зв"язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів про належність вказаної спадщини спадкодавцеві. У зв"язку з цим [PERSON] вимушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на зазначену спадщину. Позивачка в судове засідання не з"явилась. Про час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Направила до суду заяву, в якій просить суд слухати справу за її відсутності. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Направив в суд заяву в якій просить суд слухати справу без його участі, проти позовних вимог заперечень не має. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені слідуючі обставини. [INFO] помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). У відповідності до заповіту від 27.01.2012 року (а.с.15) усе своє майно він заповів своїм донькам [PERSON] та [PERSON] [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині на користь Позивачки, що підтверджується копією заяви (а.с.16). Дружина померлого (мати Позивачки) - [PERSON] також відмовилась від обов"язкової частки у спадщині, що підтверджується копією заяви (а.с.17). Отже, [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті батька, вона належним чином прийняла спадщину, інші спадкоємці за законом і заповітом, які б претендували на даний будинок відсутні. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини (будинку по [ADDRESS]), позивачці нотаріусом було відмовлено у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність вказаної спадщини спадкодавцеві та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання щодо спадкування. Право власності померлого [PERSON] на вказаний будинок підтверджується копією архівної довідки №181 від 26.11.2014 року, в якій зазначається що за ним зареєстровано право власності на будинок по [ADDRESS]. Довідкою Мечиславської сільської ради №55 від 23.02.2015 року зазначається, що сільська рада визнає заявлені позовні вимоги та не заперечує проти задоволення позову. Інші правовстановлюючі документи про право власності [PERSON] на спірний будинок у Позивачки відсутні. Приймаючи рішення, суд виходить з наступного. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно до п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України віл 07.02.2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. У зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не звертався до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне нерухоме майно, суд вважає за позивачем визнати право власності на зазначене спадкове майно в судовому порядку. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved