Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] 28.10.2014 року звернувся до суду з позовом до КП «Господар Дарницького району м. Києва» про зобов»язання вчинити певні дії, про стягнення суми та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS], окрім нього в квартирі ніхто не був зареєстрований; він (позивач) з 2000 року сплачував рахунки, які надавались відповідачем; в липні 2014 року позивачем була отримана рахунок-квитанція на суму боргу 1970,00 грн. В результаті звернення до відповідача, позивач 28.08.2014 року дізнався про те, що в квартирі [ADDRESS], крім позивача, ще зареєстрований колишній власник квартири [PERSON]., який разом з позивачем в квартирі ніколи не проживав і жодних комунальних послуг не отримував. Також, позивач дізнався про те, що на [PERSON]. з 01.01.2006 року надавалась пільга у відповідності до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тому на вимогу Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації відповідачем було проведено перерахунок з дати нарахування пільги. За підрахунками позивача, з червня 2011 року по червень 2014 року (за три роки) позивачем було надлишково сплачено на рахунок відповідача за [PERSON]., який не отримував жодних комунальних послуг, 13007,59 грн.; також позивач безпідставно сплачував заборгованість за електроенергію в сумі 1800,00 грн. та 400,00 грн. - по договору з реструктуризації боргу за електроенергію; у зв»язку з неправомірними діями відповідача, позивачу також завдано значної моральної шкоди, яку позивач оцінює сумою 14000,00 грн., тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким: визнати протиправними дії Відповідача щодо нарахування та стягнення з позивача заборгованості за надання пільги у 25% за період з 01.01.2006 року по 01.06.2014 року на не проживаючого та неотримуючого будь-які комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] громадянина [PERSON]. на суму 2994,55 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 13007,59 грн. - у якості повернення неотриманих але сплачених комунальних послуг; 1800,00 грн. - надлишково сплачених коштів за електроенергію та 400,00 грн. - по договору з реструктуризації боргу за електроенергію; 14000,00 грн. - в порядку відшкодування моральної шкоди, а всього - 29207,59 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в редакції заяви про збільшення позовних вимог від 10.04.2015 року та просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві; представник відповідача Шелудько Ю.М. позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити повністю, стверджуючи, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Згідно ст.526, 623 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який порушив зобов"язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов"язання, доказується кредитором. Згідно ст.20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - розмір плати за житлово-комунальні послуги, за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховується і встановлюється виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Споживач зобов"язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В судовому засіданні встановлено: згідно Договору міни від 09.11.2000 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (позивачем), посвідченого 09.11.2000 року Фоєю Л.Г. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №5177, відбувся обмін квартири на частину квартири, а саме: [PERSON]. обміняла належну їй на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржею «Десятинною» 11.06.1996 року за №4240-А/2190 та Київським міським БТІ 11.07.1996 року в реєстрову книгу за №5808, квартиру [ADDRESS] на ? частину квартири [ADDRESS], яка (частина квартири) належала [PERSON] (позивач) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Московською районною державною адміністрацією м. Києва 21.06.2000 року згідно з розпорядженням від 21.06.2000 року за №24288, зареєстрованого в Київському міському БТІ 07.07.2000 року в реєстрову книгу за №7220; квартира [ADDRESS] - є однокімнатною, жилою площею 13,0 кв. м, загальною площею 26,10 кв. м; квартира №4 - є двокімнатною, жилою площею 25,80 кв. м, загальною площею 43,70 кв. м (а.с.4, 6 - копія Договору та реєстраційного посвідчення). Згідно довідки за формою №3 від 08.09.2014 року ЖЕД-222 (а.с.15), в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованими дві особи - позивач [PERSON], 1955 року народження - з 2004 року, а також [PERSON], 1937 року народження - з 1986 року (як зазначено - колишній власник). Як стверджує позивач [PERSON], [PERSON]. є його рідною сестрою, а з [PERSON]. він не знайомий. Отже, суд вважає, що ствердження представника відповідача про те, що позивач [PERSON] на момент укладення договору міни у 2000 році та на момент реєстрації в квартирі [ADDRESS] у 2004 році не міг не знати щодо наявності реєстрації в квартирі громадянина [PERSON]., є обґрунтованими. Згідно ст.322, 383 ЦК України - власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб тощо. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON], починаючи з 2000 року і по 2014 рік він до житлового органу з будь-якими заявами, повідомленнями або вимогами, а також до суду - з приводу реєстрації [PERSON]. в квартирі [ADDRESS], не звертався (а.с.43-44). Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2014 року (справа №753/19564/14-ц) - за позовом [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] [PERSON] (а.с.26-27). З отримуваних позивачем щомісячних рахунків на сплату за житлово-комунальні та інші послуги по квартирі [ADDRESS] вбачається, що в кожному документі зазначено кількість осіб по квартирі - 2 та врахування пільги на 1 особу - Діти війни 25% (а.с.31, 45, 60-70). Згідно листа Відповідача від 08.10.2014 року - на вимогу Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації було припинено нарахування пільги по квартирі [ADDRESS] на [PERSON]., з поверненням до бюджету суми 2994,55 грн. - за весь період нарахування пільги, тобто з 01.01.2006 року (а.с.8-9). З урахуванням положень ст.22, 1166, 1167 ЦК України в судовому засіданні не встановлено обставин, відповідно до яких можна вважати, що з вини відповідача позивачу [PERSON] було завдано збитків, майнової та моральної шкоди (в об»ємі заявлених позивачем вимог); розмір нарахувань за спожиту електричну енергію залежить від показників засобів обліку спожитої електричної енергії і не визначається залежно від кількості осіб, що проживать в квартирі; в даній справі не вирішується питання щодо стягнення з позивача суми 2994,55 грн., тому підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо зазначення в його розрахунках зазначеної суми як заборгованості позивача перед відповідачем, суд вважає, не має. Згідно ст.14 ЦК України - цивільні обов»язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов»язковим для неї. Отже, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до КП «Господар Дарницького району м. Києва» не доведені в судовому засіданні, заявлені без достатніх правових підстав, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено повністю. Згідно ст.88 ЦПК України з Позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі (243,60 + 243,60 - 80,00) = 407,20 грн. (а.с.1).

Outcome: approved