Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 15.09.2001 у Відділі державної реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, а/з 1192. Зазначає, що шлюбне життя з [PERSON] виявилось невдалим, таким, що завдає болю та страждань дітям і позивачу, не вдалося створити сім`ю, де відносини грунтуються на повазі, веденні спільного господарства, задоволенні потреб дітей та розвитку їх творчих здібностей. Вказує на те, що визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу має важливе значення та безпосередньо пов`язане з виникненням прав та обов`язків дітей, має відповідати забезпеченню інтересів дитини. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо дітей, однак він самоусунувся від свого обов"язку виховувати дітей. 08.10.2020 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. 12.11.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просить закрити провадження по справі, оскільки, на його думку, предмет спору відсутній. Витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача. 11.03.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 10.06.2021 від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві до суду надійшов висновок про доцільність визначення місця проживання дитини. Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, направлено до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.09.2001 у Відділі державної реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, а/з 1192. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Діти проживають разом з матір`ю, позивачем по справі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Фактичне сіпльне проживання та шлюбні відносини припинено, про що також зазначено у відзиві.. Діти проживають з матір"ю, даний факт відповідачем не заперечується. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України " вказано, що при розгляді вимог про місце проживання дітей та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що позивач має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід та має постійне місце проживання. В матеріалах справи міститься висновок №202 від 08.10.2018 психологічного обстеження дитини, виконаний на підставі запиту Служби у справах дітей Деснянської РДА з метою вивчення психоемоційного стану дітей, прихильності дітей до батьків, у зв`язку з встановленням батьку [PERSON] графіку участі у вихованні дітей. У висновку вказано, що зі слів матері під час спільного проживання тато не забезпечував дітей та постійно вчиняв фізичне та психологічне насилля по відношенню до неї в присутності дітей, що травматично вплинуло на їхню психіку. Схоже ставлення він проявляв і по відношенню до дітей, зневажав їхню думку та бив, тому наразі діти бояться тата та не бажають з ним зустрічатись. Зі слів батька, [INFO] мама пішла з дітьми з квартири та не повернулась, на телефонні дзвінки не відповідала. У [PERSON] та [PERSON] діагностується надійна форма прив"язаності до мами, отримують задоволення від їхнього спілкування, діагностуються довірливі стосунки. Діагностовано уникаючу форму прив"язаності доньки до батька, та амбівалентну форму емоційної прив"язаності сина до батька, образа та злість, негативні почуття. Як вбачається, висновок Міського Центру дитини датовано від 08 жовтня 2018 року, у якому з урахуванням проведеної психологічної роботи, рекомендовано батькам скористатися сімейною медіацією, встановити стабільний графік зустрічей батька з дітьми, при цьому оскільки діти внутрішньо бажають визнання батька, але на даний час мають образу, злість та страх - батьку рекомендовано переглянути свої виховні стратегії: до дітей ставитися з повагою. Однак як стало відомо в процесі розгляду справи, зокрема з позову, відповідач усунувся від обовязку виховувати дітей. Згідно з Висновком Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві №102/02/38-3118 від 21.05.2021 вважають за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з з матір`ю, [PERSON] . Враховуючи вказане та на підставі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , оскільки визначення місця проживання дітей має важливе значення та безпосередньо пов"язане з виникненням прав та обов"язків дітей, матері, питання щодо розміру аліментів, додаткових витрат на утримання дітей, тимчасового виїзду до іншого місця відпочинку та/або лікування. Статтею 160 ч. 3 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, а відтак в частині вимог щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] суд відмовляє, оскільки останній досяг чотирнадцятирічного віку.

Outcome: partial