Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "Укренергомеханізація" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.05.2011 року він був призначений на посаді голови правління ПАТ "Укренергомеханізація", наказом від 14.03.2013 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням. За весь період роботи йому жодного разу не було виплачено заробітну плату. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 57000, 00 грн. за період з травня 2011 року по березень 2013 року включно. Але до цього часу розрахунок з позивачем не проведено. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати, починаючи з 14 березня 2013 року по 13 червня 2016 року включно у розмірі 188742, 94 грн. з урахуванням індексу інфляції. У судове засідання позивач не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді голови правління ПАТ "Укренергомеханізація" у період з 17.05.2011 року по 14.03.2013 року включно, що підтверджується наказами № 12 та № 11 відповідно. Наказом № 11 від 14.03.2013 року позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України. Як вбачається з письмових матеріалів справи, за весь період роботи позивачу не виплачувалася заробітна плата, у зв"язку з чим він вимушений був звернутися до суду. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 57000, 00 грн. за період з травня 2011 року по березень 2013 року включно. На виконання судового рішення було відкрито виконавче провадження, але до цього часу рішення суду не виконано, грошові кошти позивачу не сплачено. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.03.2013 року по 13.06.2016 року включно у розмірі 100000, 00 грн., відповідно до наданого розрахунку, а також розмір інфляції у сумі 88742, 94 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв"язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Як встановлено при розгляді справи, 14.03.2013 року позивача [PERSON] звільнено з займаної посади і при звільненні з нею не був проведений розрахунок. Заборгованість з заробітної плати, що була стягнута за рішенням суду, також відповідачем виплачена не була, що є порушенням ст. 116 КЗпП України. Як встановлено при розгляді справи, відповідачем не було здійснено своєчасно, у передбачені законом строки, розрахунок з позивачем після її звільнення, хоча відповідач мав таку можливість, а тому суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] у цій частині і з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.03.2013 року по 13.06.2016 року включно у розмірі 100000, 00 грн. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13, яка є обов"язковою для застосування судами. Що стосується позовних вимог про стягнення розміру інфляції, то слід зазначити наступне. Частиною 5 статті 95 КЗпП України передбачено виплату заробітної плати з урахуванням індексації. Рівень (індекс) інфляції - це показник середнього рівня зміни цін на товари та послуги відносно базисного періоду, який має вирах у відсотках. Так, з урахуванням проведеного позивачем розрахунку заборгованість по заробітній платі з урахуванням інфляції становить 188742, 94 грн., а тому суд вважає, що саме ця сума і повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1887, 42 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved