Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на ті обставини, що 25 вересня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 005-09014-250907. Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 1999 гривень на придбання певного майна (послуг), на умовах визначених договором. За користування кредитом відповідач зобов»язавсая сплачувати кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01 % річних, за обслуговування кредитної заборгованості - плату в розмірі 3 % в місяць. Банк виконав взяті на себе зобов'язання за договором, надавши відповідачу кредит у сумі 1999 гривень. В порушення зобов'язань за договором відповідач допустив заборгованість в розмірі 1920 гривень 72 копійки. Просив стягнути з відповідача вказані кошти та понесені позивачем судові витрати в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, в наданій суду заяві просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки до суду не повідомив. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не з»явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов»язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Матеріалами справи встановлено, що 25 вересня 2007 року між ТОВ "Комерційний Банк «Дельта»" та відповідачем укладено кредитний договір № 005-09014-250907 на придбання позичальником майна (послуг) у сумі 1999 гривень, згідно з переліком, що зазначений у рахунку-фактурі № СФБГ-03251/007 від 25 вересня 2007 року та розділі 11 договору, та на оплату кредитору плати за надання кредиту відповідно до умов договору у розмірі 0,00 гривень. Вказані обставини підтверджуються п. 1.1 договору. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином, відповідач отримав споживчий кредит. Позивач є правонаступником прав та обов»язків ТОВ "Комерційний Банк «Дельта»", що підтверджується витягом зі Статуту позивача, затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Дельта банк» № 2 від 30 січня 2012 року. Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 24 вересня 2008 року на умовах, визначених цим договором. Днем надання кредиту вважається день зарахування суми кредиту на позичковий рахунок. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених цих договором, та можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання позичальником умов цього договору. Вказані обставини підтверджуються п. п. 2.1, 2.2 договору. Згідно п. п. 2.3., 2.5. договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01 % річних, за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 3 % в місяць. Відповідно до п. 2.8 договору за надання кредиту позичальник сплачує кредитору комісію, розмір якої зазначено у п. 1.1. договору, що складає 0,00 % від частини суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. цього договору, що надається на придбання позичальником майна. Починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит позичальник щомісячно не пізніше 25 числа кожного місяця зараховує на рахунок кредитора рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 227,00 гривень у відповідності до графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору. В місяці, на який припадає закінчення терміну користування кредитом, зазначеного у п. 1.2. договору, платіж повинен бути сплачений позичальником не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту. У випадку, якщо день сплати платежу випадає на вихідний, святковий або календарний день, котрий у поточному місяці відсутній, то позичальник зобов'язаний сплатити платіж у наступний робочий день. Наведені обставини зазначені у п. 2.9. договору. Відповідно до п. п. 3.1, 3.2., 3.4 договору позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати платежі у строки, визначені цим договором, виконати своєчасно та в повному обсязі зобов'язання за цим договором не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, використовувати кредит на передбачені цим договором цілі. Згідно п. п. 5.1, 5.3. договору позичальник відповідає перед кредитором по зобов'язаннях, що виникають згідно умов договору всім майном та коштами, на які може бути звернене стягнення в порядку, згідно чинного законодавства України. За домовленістю сторони оцінюють предмет застави у розмірі його вартості, що становить 1999 гривень. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 526 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до кредитного договору надав відповідачу кредитні кошти на придбання майна (послуг) в сумі 1999 гривень згідно з переліком, що зазначений у рахунку-фактурі № СФБГ-03251/007 від 25 вересня 2007 року. Кредит в сумі 1999 гривень був наданий відповідачу шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Мережа супермаркетів електроніки «Домотехніка». Вказані обставини підтверджуються меморіальним ордером № 34083372 від 26 веревня 2007 року. Відповідач отримав майно від постачальника ТОВ «Мережа супермаркетів електроніки «Домотехніка», про що свідчить рахунок-фактура № СФБГ-03251/007 від 25 вересня 2007 року, видаткова накладна № РНБГ-04387/007 від 25 вересня 2007 року, копії яких додані до матеріалів справи. Зобов"язання за договором відповідач виконував до січня 2008 року. Порушуючи зобов'язання за договором кредиту, станом на 27 лютого 2014 року відповідач допустив заборгованість за кредитом в сумі 1380,94 гривень, за відсотками за користування кредитом в сумі 0,05 гривень, по комісії в сумі 539 гривень 73 копійки. Загальна сума заборгованості за кредитним договором з врахуванням основного боргу та інших нарахувань складає 1920,72 гривень. Розрахунки позивача підтверджені розрахунком заборгованості, доданим до матеріалів справи. Таким чином, відповідач допустив неналежне виконання умов, визначених змістом зобов"язання. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч. 1 ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Пунктом 2.13 кредитного договору прописано право банку достроково витребувати всю суму заборгованості у випадку невиконання позичальником своїх обов'язків, а тому відрахування строку позовної давності за кредитом починається з часу, коли кредитор власне дізнався про припинення платежів і мав можливість скористатися цим правом. Враховуючи визначені змістом кредитного договору строки виконання зобов»язання (не пізніше 25 числа кожного місяця) та зміст розрахунку заборгованості, початок перебігу строку позовної давності почався з 26 лютого 2008 року, коли відповідач допустив невиконання зобов»язань за договором, і до пред»явлення позову не переривався. Позовна заява до суду подана 12 травня 2014 року, що підтверджено відміткою на реєстраційному штампі суду, на якому зазначено дату надходження матеріалу в суд згідно з журналом реєстрації вхідної кореспонденції. Таким чином, згідно ч. 1 ст. 266 ЦК України, відповідно до якого зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (зокрема стягнення комісії), позивач звернувся до суду з позовом після спливу встановлених законом строків позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень на позов та заяву про застосування позовної давності не подав. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення відсотків, комісії), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку. У задоволенні позову необхідно відмовити з підстави спливу строків позовної давності. На підставі викладеного, ст.ст. 256-259, 261, 264, 525, 526, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed