Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

ПАТ «Облтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом, зазначивши, що [PERSON], проживаючи в квартирі [ADDRESS], не виконує своїх зобов'язань по оплаті спожитої теплової енергії, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 388 грн. 06 коп., за період з 01.04.2011 року по 30.04.2014 року, яку позивач просить стягнути на його користь. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати, в розмірі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, вказавши, що у [PERSON] виникло зобов"язання перед ПАТ «Облтеплокомуненерго», оскільки місця загального користування в будинку де проживає відповідач, опалюються з осені 2011 року. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що його квартира від"єднана від мереж централізованого теплопостачання. ПАТ «Облтеплокомуненерго» не зверталось до [PERSON] з пропозицією про укладення договору про надання послуг та не інформувало відповідача про під"єднання місць загального користування до централізованої системи опалення, а самостійно визначити, чи опалюється під"їзд будинку, в якому проживає відповідач, неможливо через недосконалість і технічний стан цієї системи. Як на окрему підставу для відмови в задоволенні позову, [PERSON] посилається на пропуск позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ріпкинської селищної ради № 7 від 26.01.2007 року, ВАТ «Облтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в смт.Ріпки. Рішенням органу місцевого самоврядування № 118 від 24.09.2009 року, позивачеві погоджено двоставковий тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії в смт.Ріпки. Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, є календарний місяць. Частиною 3 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні обов"язки можуть безпосередньо виникати з актів законодавства. За змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», споживач зобов"язаний укласти договір про надання йому послуг. У випадку відмови від укладення договору, споживач не звільняється від внесення плати за спожиту теплову енергію. В той же час, стягнення заборгованості за спожиті послуги при відсутності письмового договору між сторонами, законодавство пов"язує з сукупністю наступних трьох обов"язкових передумов: 1) надання споживачеві послуг; 2) пропозиції виконавця послуг укласти договір; 3) відмови споживача від його укладення. Лише за наявності цих обставин, особа може нести цивільно-правову відповідальність. Досліджені в судовому засіданні докази дають підстави вважати, що позивач не інформував [PERSON] про надання послуг; не пропонував йому укласти договір, а відповідач не відмовлявся від його укладення. Так, з пояснень представника позивача слідує, що [PERSON] особисто не звертався до ПАТ «Облтеплокомуненерго» із заявою про укладення договору постачання теплової енергії до місць загального користування житлового будинку. Будь-яких доказів стосовно пропозиції ПАТ «Облтеплокомуненерго» укласти договір та послідуючої відмови [PERSON] від його укладення, представником позивача не надано. Представником позивача в судовому засіданні надано примірник листа від 07.05.2013 року за № 1584-т, про наявність у [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання, в розмірі 328 грн. 53 коп., однак зміст цього листа не може вважатися пропозицією про укладення договору, а документів, підтверджуючих отримання відповідачем цього листа, позивачем не надано. Лист позивача про наявність у [PERSON] Заборгованості, носить інформативний характер та не вказує, що заборгованість виникла за опалення місць загального користування. Таким чином, вказаний документ не може вважатися доказом, у розумінні ст.57 ЦПК України. Крім того, представник позивача в судовому засіданні пояснила, що представники теплопостачальної організації взагалі не зверталися до [PERSON] з метою підписання типового довогору та не отримували від нього відмови укласти договір. Викладене підтверджується письмовим повідомленням ПАТ«Облтеплокомуненерго» на запит суду. [PERSON] не заперечував факту отримання від позивача квитанцій про оплату теплової енергії, починаючи з осені 2011 року. В той же час, ці квитанції також не можуть вважатися пропозицією про укладення договору, форма і порядок яких встановлені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Сторони в судовому засіданні не оспорювали, що з початку серпня 2008 року житлове приміщення відповідача, у встановленому порядку та в присутності представників виконавця послуг, відключено від загальнобудинкової системи опалення. Викладене підтверджується актом, складеним 01.08.2008 року. Із вказаного акту вбачається, що стояки загальнобудинкової системи опалення в квартирі [PERSON] заізольовані, а місця загального користування в будинку не опалюються. Зміст акту про відключення та факт припинення між сторонами правовідносин з приводу постачання теплової енергії, починаючи з 01.08.2008 року, в судовому засіданні підтвердила представник позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що взаємні права та обов'язки між сторонами припинились з дня підписання акту про відключення. Припинення цих правовідносин підтверджується розрахунком заборгованості, згідно якого позивачеві з жовтня 2008 року по жовтень 2011 року, плата за теплопостачання не нараховувалась. Чинне законодавство не містить положень про те, що одна із сторін, після припинення правовідносин, зобов"язана вжити заходів щодо перевірки виконання іншою стороною певних дій на свою користь. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Крім того, п.п.3, 4 ч.2 ст.21 Закону «Про житлово-комунальні послуги», на виробника покладено обов"язок підготувати та укласти зі споживачем договір на основі типового; надавати необхідну інформацію про перелік послуг, їх вартість, структуру, норми споживання, режим надання, тощо. Позивачем вказані вимоги не виконано. Надіслання позивачем квитанцій про необхідніст оплати спожитої енергії, суд не може розцінити як виконання зі сторони ПАТ «Облтеплокомуненерго», вимог п.п.3, 4 ч.2 ст.21 Закону «Про житлово-комунальні послуги». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] зобов"язань перед позивачем. Недоведеність вимог позивача підтверджується також іншими матеріалами справи. Зокрема, з розрахунку наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача за спожиті послуги виникла у період з 01.04.2008 року по 30.04.2014 року. У період з жовтня 2008 року по жовтень 2011 року, плата [PERSON] за теплопостачання не нараховувалась. В той же час, із пояснень представника позивача слідує, що опалювання місць загального користування в будинку [ADDRESS], було відновлено в жовтні 2011 року, тобто на один місяць раніше. На підтвердження своїх пояснень представник ПАТ «Облтеплокомуненерго» надала копії доповідних записок начальника Ріпкинської дільниці та копії письових інформацій, котрі належним чином не засвідчені, не вихідних номерів, що взагалі ставить під сумнів їх належність як доказів. Крім того, вимоги заявлені до [PERSON] за період квітня 2008 року по жовтень 2011 року, не підлягають задоволенню з інших підстав. Так, ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду у 14.10.2014 року, не вказав поважності причин пропуску строку давності та не просив їх поновити. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач надавав суду письмову заяву про застосування позовної давності. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 388 грн. 06 коп. В межах строків позовної давності, [PERSON] нарахована заборгованість, в розмірі 163 грн. 08 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач належними і допустимими засобами доказування не довів тих обставин, на які посилався як на підству своїх вимг. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed