Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ КБ „Правекс Банк" звернувся з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 26 червня 2008 року з позивачльником [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким Банк надав йому у тимчасове користування 35 тисяч 400 грн. до 26.06.2015 року під 18,49% річних, а відповідач [PERSON] зобов"язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати зобов"язання згідно з умовами договору у повному обсязі, в т.ч. і щодо щомісячних платежів згідно з графіком погашення кредиту; що цього ж числа з [PERSON] було укладено Банком договір поруки, за яким поручитель зобов"язалась відповідати перед Банком за зобов"язанням [PERSON], як солідарний відповідач. Що станом на 09.04.2014 року внаслідок порушення умов договору з боку позичальника, утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком Банку, складає 55 434 грн., включаючи в себе : 25 937 грн. 91 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 3 681 грн. 29 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 21 962 грн. 09 коп. - відсотки за користування кредитом і 3 853 грн. 04 коп. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Позивач 11 березня 2014 року звернувся з повідомленням-вимогою до [PERSON] і [PERSON] щодо погашення простроченого зобов"язання протягом 30 календарних днів (а.с.45 - 47). І, оскільки, відповідачі не виконали у добровільному порядку свого зобов"язання за договорами кредиту і поруки, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь Банку 55 434 грн. 33 коп. заборгованості за кредитним договором. У жовтні 2014 року [PERSON], отримавши первісний позов, подала до суду зустрічний позов до [PERSON] і ПАТ КБ „Правекс Банк" про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що юридичний шлюб між сторонами було розірвано 15.06.2011 року та що про існування заборгованості по кредиту вона дізналась лише після отримання позовної заяви Банку до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказує, що договір поруки припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки, а якщо такий строк не зазначено в договорі, то порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання не пред"явить вимоги до поручителя. Що з розрахунку заборгованості, наданого Банком, видно, що прострочена заборгованість за кредитом виникла з 01.04.2010 року, а заборгованість зі сплати нарахованих відсотків - з 01.05.2010 року, що рекомендоване повідомлення-вимога від 19.03.2014 року на ім"я [PERSON] вона неотримувала і підпис у ньому не її. Вважає, що Банк, звернувшись з позовом до суду, пропустив строк позовної давності, встановлений законом і згідно з правилами ч.4 ст.559 ЦК України про те, що кредитор має звернутись з вимогою до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання, який, на думку [PERSON], закінчився ще 10.10.2010 року, договір поруки припинив свою дію. Тому просила суд визнати припиненим договір поруки, укладений 26.06.2008 року між Банком і [PERSON] Ухвалою суду від 31 жовтня 2014 року обидва позови було об"єднано в одне провадження. Рішенням Козелецького районного суду від 10 листопада 2014 року позов Банку до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено і стягнуто з [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку в користь Банку грошові кошти в розмірі 55 434 грн. 33 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 554 грн. 34 коп.. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] і ПАТ КБ „Правекс Банк" про визнання договору поруки припиненим було відмовлено. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення місцевого суду та про ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення з неї, як солідарного відповідача, заборгованості за кредитним договором в сумі 55434 грн. 33 коп. і судових витрат та задовольнити зустрічний позов про визнання припиненим договору поруки від 26.06.2008 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд порушив презумпцію рівності сторін перед законом і їх прав щодо надання доказів, що повноваження представника Банку є сумнівними. Що розрахунок заборгованості вівся з розрахунку не 18,49% річних, як зазначено в договорі, а з розрахунку 21,49%, однак суд не звернув на це уваги. Що в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення поручителя про зміну відсоткової ставки по кредиту та про вручення поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту, відсотків за користування кредитом і пені. Вказує, що перебіг строку позовної давності для звернення з вимогою до поручителя починається з 11.03.2014 року - з дати подачі Банком повідомлення-вимоги до установи зв"язку, який минув у вересні 2014 року, т.я. [PERSON] дізналась про заборгованість по кредиту тільки після отримання копії позову Банку з вимогами до неї, тому її позов про визнання припиненим договору поруки підлягає задоволенню. Вказує, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік, проте суд, вирішивши справу, не врахував цю вимогу закону, що призвело до ухвалення незаконного рішення в цій частині. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Ухваливши рішення, місцевий суд виходив з того, що відповідачем [PERSON] зобов"язання за кредитним договором від 26.06.2008 року належним чином не виконувались, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, а відповідачка [PERSON], як поручитель, зобов"язалась відповідати перед кредитором за виконання зобов"язань [PERSON] в солідарному порядку, тому необхідно стягнути з відповідачів в користь Банку заборгованість в сумі 55434,33 грн. та судовий збір в сумі 554,34 грн. Що зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки припиненим не підлягає задоволенню, т.я. посилання [PERSON] на те, що шестимісячний строк для пред"явлення вимоги про повернення заборгованості збіг 10.10.2010 року є помилковим, оскільки строк дії основного зобов"язання, встановлений кредитним договором та визначений до 26 червня 2015 року і Банк в межах строку дії кредитного договору пред"явив вимоги до відповідачів про повернення боргу. Тому і прийшов до висновку про задоволення вимог за первісним позовом і про відмову у задоволенні вимог за зустрічним позовом. Проте апеляційний суд, перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, не може погодитись з рішенням суду в частині вирішення вимог за первісним позовом, враховуючи наступне. Відповідно до правил ст.ст.257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки, а для вимог про стягнення неустойки позовна давність встановлена тривалістю один рік. Що згідно з правилами ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З розрахунку заборгованості, наданого Банком і неспростованого відповідачами та взятого до уваги місцевим судом (а.с.5-6) вбачається, що в загальну суму заборгованості за кредитним договором було враховано 21 962 грн. 09 коп. відсотків за користування кредитом, 3681 грн.29 коп. і 3853 грн. 04 коп. - пені відповідно за несвоєчасне погашення кредиту і погашення відсотків, які були обчислені з порушенням строків позовної давності, встановленої законом. Зі змісту письмових пояснень відповідача [PERSON], поданих до суду до винесення судом рішення у справі, слідує, що вона просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення відсотків та неустойки, заявивши про свою незгоду з таким розрахунком (а.с.94-104). За розрахунком заборгованість з відсотків, обчислена за період з 01.05.2010 року по 01.04.2014 року складає 21 962,09 грн., ця ж заборгованість в межах строку позовної давності (трьох років) складає 14 507 грн. (а.с.5). Згідно з розрахунком пеня за несвоєчасне погашення кредиту складає 3 681 грн. 29 коп., а пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 3853 грн. 04 коп., які обчислені за період, відповідно: з 12.05.2010 року по 01.04.2014 року і з 11.06.2010 року по 01.04.2014 року. Суд враховує, що позивач звернувся з позовом у вересні 2014 року, тому в межах строку позовної давності необхідно обраховувати вказану заборгованість, починаючи з вересня 2013 року. Згідно з розрахунком пеня не розраховується Банком з 12.03.2012 року, тому, на думку суду, законні підстави для стягнення з відповідачів пені за розрахунком Банку відсутні. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині обчислення загального розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, підлягає зменшенню з 55 434 грн. 33 коп. до 40 444 грн. 44 коп. (25 937 грн. - заборгованість по тілу кредиту + 14 507 грн. - заборгованість за відсотками = 40444,44 грн.), а ухвалене судове рішення в цій частині та щодо вирішення питання про судові витрати підлягає зміні. Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо ухваленого рішення в частині вимог за зустрічним позовом, апеляційний суд вважає, що місцевий суд постановив його в цій частині з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги про те, що суд, постановивши рішення не врахував вимог про строки позовної давності підлягають врахуванню, а доводи скарги про те, що суд порушив презумпцію рівності сторін перед законом; що повноваження представника позивача є сумнівними; що суд не звернув уваги на те, що розрахунок заборгованості здійснено з застосуванням 21,49% замість 18,49% за договором; що в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення поручителя про зміну відсоткової ставки по кредиту та що перебіг строку позовної давності для звернення з вимогою до поручителя починається з 11.03.2014 року і закінчується у вересні 2014 року - не можуть бути підставою для скасування рішення суду і не знайшли свого підтвердження на нормах чинного законодавства в засіданні апеляційного суду. Крім того, доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази про вручення поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту, спростовуються правилом п.2.4 договору поруки від 26.06.2008 року (а.с.22 зі зворотом), підписаного сторонами, про те, що у разі зміни свого місцезнаходження поручитель ([PERSON].) зобов"язаний письмово повідомити кредитора (ПАТ КБ „Правекс Банк) протягом 3-х календарних днів про ці зміни, однак зустрічний позивач не надала суду щодо цього жодних доказів, а її представник в засіданні апеляційного суду не спростував наведене. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що судове рішення в частині задоволення вимог первісного позову про стягнення з [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку в користь Банку грошових коштів в розмірі 55 434,33 грн. та про стягнення з відповідачів в користь Банку судового збору в розмірі 554,34 грн. підлягає зміні, а судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим - залишенню без змін, як такого, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Outcome: partial