Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості членських внесків та інших платежів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є членом Гаражного кооперативу №1 "Ластівка" Франківського району м. Львова, який відповідно до даних кооперативу має у користуванні гаражні бокси, що розташова ні на земельній дялінці, яка надана у постійне користування кооперативу ухвалою Львіської міської ради №1298 від 2001р., на якій такі розташовані. Відповідно до діючого статуту кооперативу, особи, які не є членами кооперативу зобов"язані оплачувати членські внести та інші платежі. Пунктом 5.16 статуту визначено, що особи, які не є членами кооперативу, зобов"язані сплачувати членські внески у п"ятикратному розмірі. У відповідача відсутні правовстановлюючі документи, а є лише виготовлені поверхові плани на бокс [NUMBER] у ряді №13 та на бокс [NUMBER] у ряді №17 з експлікацією. Згідно бухгалтерських довідок за відповідачем числиться заборгованість по несплаті членських внесків та інших платежів. У зв"язку з несвоєчасною оплатою членських внесків та інших платежів кооператив несе збитки, так як за обслуговування кооперативу оплачує податок на землю, плату за електроенергію зовнішнього освітлення, охорону кооперативу, виплачує заробітну плату працівникам кооперативу та інші платежі. Відтак, просить стягнути заборгованість з відповідача за користування загальними боксами. В подальшому стороною позивача подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість з відповідача в розмірі 52 500 (п"ятдесят дві тисячі п"ятсот) гривень 00 коп. та повенесені судові витрати в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 коп. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Представник позивача подала заяву про слухання справи без їх участі, на підставі наявних матеріалів справи. Суд, з урахуванням фактичних обставин, строків розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників судового процесу. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за адресою м. Львів, вул. Княгині Ольги 74-А функціонує гаражно - будівельний кооператив №1 "Ластівка" Франківського району м. Львова. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Згідно ст. 8 Закону, статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Відповідно до п.4 розділу 2 Статуту гаражного кооперативу №1 "Ластівка", затвердженого рішенням зборів уповноважених гаражно - будівельного кооперативу №1 "Ластівка" Франківського району м. Львова від 24.11.2018р. (нова редакція), кооператив діє на основі повного госпордарського розрахунку, самофінансування та самоокупності за рахунок членських, вступних, пайових, щорічних та цільових внесків і не передбачає одержання прибутку, є не прибутковим. Згідно приписів ст. 19 Закону, для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. Статтею 22 Закону визначено, що земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих йому в оренду або придбаних ним у власність. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність із земель державної або комунальної власності відповідно до закону. За змістом статті 24 Закону України «Про кооперацію» кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених законом, - за державними цінами і тарифами. Кооперативи мають право реалізувати товари та надавати послуги за цінами і тарифами, що встановлюються на договірних засадах, окремо для членів кооперативу та інших осіб. З вищевикладеного вбачається, що гаражним кооперативом в процесі здійснення своєї діяльності, заснованої на засадах самоврядування може надаватись у користування особам, які не є його членами, належне йому майно за певну плату, розміри якої кооператив визначає самостійно. Рішенням правління кооперативу від 24.11.2018р. відповідача [PERSON] виключено з членів кооперативу за заборгованість. Пунктом 13 розділу 6 статуту визначено, що з моменту прийняття рішення про примусове виключення особи із членів кооперативу,а також відносно особи, яка не бажає бути членом кооперативу, а має на його території гараж у власності чи користуванні , переходить в розряд асоційованих членів, сплачує членські внески та інші платежі згідно кошторису поточного року у 5-ти кратному розмірі. Дані положення статуту не суперечать та відповідають вимогам Закону України "Про кооперацію". Відповідно до довідки №104 від 31.01.2020р. про заборгованість на гаражний бокс № [NUMBER] у ряді 13 [PERSON] згідно записів бухгалтерської книги станом на 01.02.2020р., загальна сума до оплати становить 52 500 (п"ятдесят дві тисячі п"ятсот) гривень 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку, тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Матеіаралми справи встановлено, що відповідач за користування гаражним боксом № [NUMBER] у ряді №13 гаражно - будівельного кооперативу №1 "Ластівка" Франківського району м. Львова, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , має заборгованість в розмірі 52 500 (п"ятдесят дві тисячі п"ятсот) гривень 00 коп., яку добровільно не погашає. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки, станом на час звернення до суду із позовом, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, то у зв"язку із цим утворилась заборгованість, згідно положень статуту, які не суперечать чинному законодавству в сфері діяльності кооперативів. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наведених позивачем підстав права вимоги стягнення грошових коштів. Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити. На підставі викладеного,

Outcome: approved