Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У квітні 2015 року "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що між позивачем та відповідачкою, 15.10.2013 року укладено Договір про навчання № 13076, відповідно до умов якого позивач зобов"язувався надати відповідачці освітні послуги, а остання зобов"язувалась своєчасно відшкодувати витрати за отриману освітню послугу. Відповідачкою умови Договору про навчання не виконувались, а тому її наказом № 5-с від 09.02.2015 року відраховано зі складу студентів заочної форми навчання. Оскільки витрати за отриману освітню послугу [PERSON] у розмірі - 3887,86 грн. добровільно не відшкодовано, просив стягнути їх з відповідачки у судовому порядку, а також стягнути з останньої пеню за несвоєчасне виконання Замовником своїх обов"язків, передбачених даним договором, з розрахунку 0,5% за кожен день прострочення платежів, яка становить- 940,0 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав та просив постановити рішення про його задоволення у повному обсязі. Відповідачка позовні вимоги не визнала та зазначила, що дійсно між нею та позивачем у 2013 році укладено Договір про навчання . За перший курс заочної форми навчання вона повністю відшкодувала витрати за отримані нею у даному університеті освітні послуги . Перед початком другого курсу навчання вона в усній формі повідомила працівників даного учбового закладу про те, що у зв"язку з погіршенням стану здоров"я та відсутністю коштів не буде продовжувати навчання. У жовтні 2014 року на настановчу сесію не з"явилася , у зв"язку з погіршенням стану здоров"я та у кінці жовтня 2014 року отримала попередження про відрахування зі складу студентів . Так як хворіла то в подальшому до вказаного навчального закладу не з"явилася та вважала, що її в будь-якому разі буде відраховано зі складу студентів інституту. З письмовою заявою про відрахування зі складу студентів до позивача не зверталася та про свою хворобу учбовий заклад не повідомляла. Вважає, що не зобов"язана сплачувати кошти за період часу з жовтня 2014 року по лютий 2015 року, оскільки не отримувала освітні послуги . Вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те , що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року між Вищим навчальним закладом „Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" та [PERSON] укладено Договір про навчання № 13076 , за умовами якого , навчальний заклад взяв на себе зобов"язання за рахунок коштів студента - відповідачки по справі, здійснити її навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем -бакалавр (а.с.4) . Розмір відшкодування витрат за надання освітньої послуги за чотири роки навчання становить -20 000,0 грн. та здійснюється по навчальних роках з 2013 р. по 201 7р. по 5 000,0 грн. за кожен навчальний рік /пункт 5.2 Договору/. Відповідачка навчалась у вказаному Університеті упродовж 2013-2014 року і сплатила навчальному закладу- 5 000,0 грн. за отримані освітні послуги (а.с.5). Згідно графіка навчального процесу заочної форми навчання Вищого навчального закладу „Відкритий міжнародний університет розвитку людини „Україна" на 2014-2015 навчальні роки , настановча сесія у групі, в якій навчалась відповідачка, мала відбутись з 27 по 31 жовтня 2014 року, зимова сесія - з 20 січня по 02 лютого 2015 року, літня сесія - з 08 по 18 червня 2015 року (а.с 51). Відповідно до наказу №5-с від 09 лютого 2015 року, відповідачка з 09 лютого 2015 року відрахована зі складу студентів другого курсу заочної форми навчання з напряму підготовки „ Здоров"я людини " освітньо-кваліфікаційного рівня -бакалавр, за порушення умов договору (а.с.6). Наказ є чинним. Пунктом 3.1 вказаного Договору передбачено, що відповідачка зобов'язана своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені Договором. Пунктом 4.1 Договору визначено, що студент зобов"язаний виконувати вимоги чинного законодавства, Статуту та Правил внутрішнього розпорядку Університету. Зі змісту ст. 526 ЦК України випливає, що зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.7.1 Договору про навчання, дія Договору припиняється у разі відрахування студента з Університету згідно з законодавством. Пунктом 14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти України 15.07.1996 року №245, як законодавчою підставою для проведення такого відрахування, передбачається відрахування студента за академічну неуспішність. Згідно п.8.4 Договору, при наявності заборгованості по оплаті освітньої послуги та суми інфляції за 2 місяці і більше Виконавець має право розірвати Договір в односторонньому порядку та відрахувати студента за порушення умов Договору. Оскільки, в даному випадку, зимова сесія, а не настановча, могла визначити успішність студента, то позивач відрахував відповідачку саме після зимової сесії, оскільки остання не з"явилась на сесію та не склала іспити і не погасила заборгованість по оплаті освітньої послуги. А тому Університет використав своє право, передбачене п.8.4 вище згаданого Договору на відрахування студента після закінчення сесії з нарахуванням оплати за навчання до дати фактичного відрахування . Із наданих [PERSON] суду медичних карт ,(а.с. 30-34) вбачається, що вона в період часу з 12.05.2014 по 20.05.2014 перебувала на амбулаторному лікуванні, а з 06.10. по 23.10.2014 року та з 24.12.2014 року по 05.01.2015 року лікувалася стаціонарно. Аналізом графіку навчального процесу заочної форми навчання Університету на 2014-2015 роки та даних медичних установ встановлено ,що період проходження лікування відповідачкою не збігаються . Із наведеного вбачається ,що відповідачка [PERSON] умов Договору не виконала, не з"явилась на настановчу та зимову сесії, письмової заяви про неможливість подальшого продовження навчання до Університету не подавала, не повідомила даний учбовий заклад про свою хворобу . Згідно розрахунку заборгованості (а.с.5), за період з 01.11.2013 року по 09.02.2015 року загальна вартість навчання становить -9827,86 грн., в тому числі вартість освітньої послуги становить -8887, 86 грн., пеня- 940,00 грн.. Відповідачкою сплачено 5 000,0 грн., сума боргу складає -4827,86 грн. (вартість освітньої послуги -3887,86 грн., пеня- 940,0 грн.). Відтак вимоги позивача в частині стягнення вартості освітньої послуги в розмірі 3887 ,86 грн. є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Разом з тим, суд вважає за доцільне відмовити позивачу у стягненні з відповідачки пені у розмірі 940,0 грн., оскільки відповідно до п.6.3 Договору пеня нараховується за несвоєчасне відшкодування освітніх послуг, однак освітні послуги фактично не сплачувались. За правилами ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial