Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В листопаді 2013 року Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України звернулася до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] 23 937, 62 гривень - витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі. Вимоги обґрунтовує тим, що відповідач у період з 06.08.2005 рік по 20.06.2009 рік навчався на Спеціальному факультеті Служби безпеки України Військового інституту телекомунікації та інформатизації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» (з 06.08.2005 року по 31.12.2006 року) та в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» (з 01.01.2007 року по 20.06.2009 року). Після закінчення Інституту відповідач до 15.12.2010 року проходив службу в Держспецзв'язку на посадах осіб начальницького складу. Остаточний грошовий розрахунок після закінчення Інституту з відповідачем було проведено по 19.06.2009 року включно. Відповідно до п.3 Контракту відповідач взяв на себе зобов'язання проходити службу в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення навчання. Постановою Кабінету Міністрів від 25.11. 2009 року № 1258 затверджено Порядок та умови відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв"язку та захисту інформації витрат, пов"язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах. Згідно п.2 Порядку витрати відшкодовуються Адміністрації Держспецзв"язку, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади. Інститут підпорядкований Адміністрації Держспецзв"язку. Відповідно до п.3 Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку; оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Пунктом 4 Порядку визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Згідно з довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] в Інституті від 22.08.2013 року № 25/19-196 фактичні витрати пов'язані з утриманням відповідача в Інституті, за період з 01.01.2007 року по 19.06.2009 рік складають 23 937, 62 гривень. Відповідно до п.7 Порядку у разі відмови курсанта або особи начальницького складу Держспецзв'язку добровільно відшкодувати витрати таке стягнення здійснюється у судовому порядку. Тому з огляду на вищевикладене позивач вирішив звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю № 18/01-1790 від 16.04.2013 року Мовчан О.М., уточнив позовні вимоги, підтримав та просив стягнути з відповідача витрати пов'язані з його утриманням в розмірі 23 911, 31 гривень. Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що у Контракті про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу від 01.01.2007року укладеному між позивачем та відповідачем при вступі на навчання до Інституту, відсутні умови, якими встановлюється зобов'язання відповідача нести відповідальність за порушення зобов'язання викладеного у пункті 1 Контракту щодо проходження служби в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення навчання. При цьому не спростовуючи той факт, що у період навчання у позивача отримував грошове забезпечення у розмірі 6 614 грн. 96 коп., речове забезпечення на суму 1 389 гривень 04 коп., медичне забезпечення на суму 118 грн. 34 коп., в частині продовольчого забезпечення пояснив, що ввечері та вранці він не харчувався так як харчувався дома, однак ніяких заяв щодо зняття його з продовольчого забезпечення до начальника інституту не подавав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідив надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні, встановлено, що [PERSON] у період з 06.08.2005 рік по 20.06.2009 рік навчався на Спеціальному факультеті Служби безпеки України Військового інституту телекомунікації та інформатизації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» (з 06.08.2005 року по 31.12.2006 року) та в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» (з 01.01.2007 року по 20.06.2009 року). Інститут спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» утворено відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 658-р «Про утворення Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» як структурний підрозділ Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» на базі Спеціального факультету служби безпеки України Військового інституту телекомунікації та інформатизації Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут». При переведенні [PERSON] до Інституту із Спецфакультету СБУ НТУУ «КПІ» Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України в особі директора Інституту з відповідачем було укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу від 01.01.2007 року на навчання у вищому навчальному закладі Держспецзв'язку, що підтверджується Контрактом та наказом НТУУ «КПІ» від 24.04.2007 року № 1-70 « Про утворення Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету «Київський політехнічний інституту». Після закінчення Інституту відповідач до 15.12.2010 року проходив службу в Держспецзв'язку на посадах осіб начальницького складу. Наказом Головного управління урядового зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 15.12.2010 року № 87-ос «Про особовий склад» відповідача було звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом 6 пункту 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 1828, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту. Остаточний грошовий розрахунок після закінчення Інституту з відповідачем було проведено по 19.06.2009 включно. Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» курсанти, які звільняються із служби з підстав, визначених пунктами 6 (у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу), 8 (за службовою невідповідністю) і 9 (у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду) частини другої цієї статті, а також особи начальницького складу, які звільняються із служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, у тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на службу осіб начальницького складу Держспецзв'язку, відшкодовують Держспецзв'язку, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Відповідно до п.3 Контракту відповідач взяв на себе зобов'язання проходити службу в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення навчання. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2009 р. № 1258 затверджено Порядок та умови відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах. Згідно пункту 2 Порядку витрат відшкодовуються Адміністрації Держспецзв'язку, іншим центральним органом виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади. Інститут підпорядкований Адміністрації Держспецзв'язку. Відповідно до п.3 Контракту відповідач взяв на себе зобов'язання проходити службу в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення навчання. Відповідно до п.3 Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Пунктом 4 порядку визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Відповідно до довідки-розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] в Інституті від 26.02.2014 року № 25/19-262 фактичні витрати пов'язані з утриманням відповідача в Інституті, за період з 01.01.2007 року по 19.06.2009 рік складають 23 911, 31 гривень ( т.1, а.с.142). Відповідно до п.7 Порядку у разі відмови курсанта або особи начальницького складу Держспецзв'язку добровільно відшкодувати витрати таке стягнення здійснюється у судовому порядку. З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, а також пояснень представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що стягнення фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] з 01.01.2007 року по 19.06.2009 року у розмірі 23 911, 31 гривень, підлягають задоволенню у повному обсязі. Посилання відповідача на відсутність у контракті про проходження служби в Державній службі спеціального зв"язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу від 01.01. 2007 року укладеному між позивачем та відповідачем при вступі на навчання до інституту, умови, якою встановлюється зобов"язання відповідача нести відповідальність за порушення зобов"язання викладеного у пункті 1 Контракту щодо проходження служби в Держспецзв"язку протягом п"яти років після закінчення навчання ( т.1, а.с. 57-58). А також посилання на норму викладену у пункті 1.2 Порядку розрахунку витрат, пов"язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства Фінансів, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв»язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07. 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 « Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов»язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» , яким передбачено, що зобов"язання про добровільне відшкодування курсаентом витрат, пов"язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання, судом не може бути прийнято до уваги з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, спірні відносини між позивачем та відповідачем підпадають під дію Порядку та умов відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв"язку та захисту інформації витрат, пов"язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 25.11. 2009 року № 1258. Отже, Порядок 1258 не містить у собі норми, які б передбачали обов"язкове зазначення у Контракті зобов"язання про добровільне відшкодування витрат , пов"язаних з утриманням в інституті, у разі звільнення відповідача зі служби в Держспецзв"язку з дискредитуючих підстав протягом 5 років після закінчення навчання. Стягнення витрат, пов"язаних з утриманням відповідача в інституті, повинно здійснюватися відповідно до норми закону прямої дії, викладеної у частині третій статті 12 Закону України " Про державну службу спеціального зв"язку та захисту інформації України". Відповідно до п.1 Контракту відповідач взяв на себе зобов"язання проходити службу в Держспецзв"язку за контрактом осіб рядового і начальницького складу протягом 5 років після закінчення інституту. З моменту звільнення зі служби в Держспецзв"язку з дискредитуючої підсави ( у зв"язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) відповідач підпадає під дію ч.3 ст. 12 Закону, а відповідно зобов"язаний відшкодувати позивачу витрати, пов"язані з його утриманням в інституті. Крім того, право однієї із сторін договору на відшкодування збитків, завданих іншою стороною шляхом розірвання договору або невиконання його істотних умов, випливає із самої правової природи будь-якого контракту та закріплено на законодавчому рівні у статті 653 ЦК Уукраїни. Відповідач в судовому засіданні стверджував , що дійсно в період навчання у позивача він отримував грошове забезпечення у розмірі 6 614 грн. 96 коп., речове забезпечення на суму 1 389 гривень 04 коп., медичне забезпечення на суму 118 грн. 34 коп., однак не може погодитися з витратами на його продовольче забезпечення у розмірі 15 789 гривень 47 коп. і вважає його завищеним, посилаючись на його часті звільнення за межі розташування інституту протягом навчання. Разом з тим, судом встановлено, що харчування курсантів інституту здійснються згідно Положення про продовольче забезпечення в Державній службі спеціального зв"язку та захисту інформації України у мирний час, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзв"язку № 76 від 24.04. 2007 року. Відповідно до пункту 1.5 Порядку 76 особи рядового та начальницького складу, які мають право на одержання встановлених норм харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжи, у разі вибуття з підрозділу Держспецзв"язку знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі ( сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу керівника підрозділу Держспецзв"язку про вибуття з видачею атестата на продовольство. Видання наказу про звільнення курсанта за межі території інституту керівними документами не передбачено. Крім того, слід зазначити, що згідно додатку 2 до наказу Інституту від 18.02. 2011 року "Про затвердження інструкції про порядок виходу курсантів за межі території іституту спеціального зв"язку та захисту інформації НТУУ "КПІ", у книзі обліку звільняємих відрозділу інституту ( додаток 1) зазначаються наступні дані: спеціальне звання, прізвище та ініціали; до котрої години якого дня звільнено; о котрій годині якого дня повернувся ( курсанта може бути позбавлено звільнення, перенесено час убуття у звільнення, інше). Разом з тим, представити докази перебування відповідача у звільненнях за межі території інституту протягом періоду його навчання в інституті, а також надати аналіз кількості зазначених звільнень та часу знаходження у них відповідача, позивачем не надалось можливим у зв"язку з тим, що відповідно до підпункту № 1142 наказу Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07. 1998 року № 41 " Про затвердження Переліку типових документів", зареєстрованого у Міністенрстві юстиції України 17 вересня 1998 року за номером 576/3016 ( втратив чинність 12.04. 2012 року), строк зберігання книг обліку звільняємих підрозділів інституту обмежується одним роком. Тобто книги обліку звільняємих підрозділу інституту, в якому проходив навчання відповідач, на цей час зни щено. Таким чином, факт звільнень та проживання [PERSON] за межами інституту не є підставою для відмови позивачу у стягненні витрат, понесених на забезпечення курсанта харчуванням, оскільки при закладці калькуляції на харчування, пайок розраховувався і на відповідача незалежно від того проживав він на території інституту чи ні. [PERSON] знав про продовольче забезпечення, харчувався та не скористався можливістю звернутися до інституту із заявою про відмову у забезпеченні його харчуванням. Між тим, відповідач твердження позивача про те, що він не харчувався в їдальні закладу освіти належними і допустимими доказами не спростував. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Варто зауважити, що надані позивачем розрахунки фактичних витрат, пов"язаних з утриманням у вищому навчальному закладі в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 01.01.2007 року по 19.06.2009 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 25.11. 2009 року № 1258 , розрахунки витрат на харчування та довідка про грошове забезпечення за 2007 - 2009 роки, довідка про відшкодування витрат по виділенню речового та медичного забезпечення є належними доказами у справі та відповідають вимогам ст. 57 ЦПК України. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстааві своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статте. 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягує з відповідача на користь позивача фактичні витрати, що були понесені інститутом спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у розмірі, що складаються з : - грошового забезпечення - 6 614 гривень 96 коп.; - продовольчого забезпечення - 15 789 гривень 47 коп.; - речового забезпечення - 1 389 гривень 04 коп.; - медичного забезпечення - 118 гривень 34 коп.у період з 01.01.2007 року по 19.06.2009 року у розмірі 23 911, 31 гривень. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати у розмірі 239, 40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved