Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] . В період з 1973 року по 20 лютого 1990 року позивачка та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - відповідач [PERSON] . Після розірвання шлюбу, [PERSON] та позивачка продовжили проживати разом у фактичних шлюбних відносинах. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на право на земельну частку (пай) розміром 3,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала в колективній власності КАП «Нива» на території Згурівської селищної ради Згурівського району Київської області, що належало померлому на підставі Сертифікату серії [NUMBER]. Сертифікат виданий на підставі розпорядження Згурівської районної державної адміністрації № 407/1 від 04 червня 1996 року та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 39 від 25 жовтня 1996 року. Позивачка належить до кола спадкоємців померлого, оскільки перебувала на його утриманні. З досягненням 48-річного віку позивачка припинила працювати за станом здоров`я. В той час [PERSON] продовжував працювати, а також мав заощадження, за рахунок яких вони й проживали. Кошти, які надавав [PERSON] позивачці були основним та постійним джерелом її доходів. Позивачка спадщину прийняла фактичними діями. Оскільки після смерті чоловіка продовжила користуватись земельною часткою (паєм) та речами домашнього вжитку. Відповідач [PERSON] спадщину після смерті батька не приймав з питання поновлення строку для прийняття спадщини до суду звертатись не буде. Позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), у зв"язку із ненаданням доказів належності до кола спадкоємців померлого. В досудовому порядку вирішити питання оформлення спадкових прав позивачка не має можливості, тому представник позивачки [PERSON] просить суд встановити, що позивачка [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] не менше року до дня його смерті - 05 травня 2001 року, визнати за позивачкою в порядку спадкування право на земельну частку (пай), а також не застосовувати до відповідача ст. 141 ЦПК України. В підготовчому судовому засідання преставник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Суд визнав можливим розглядати справу без участі відповідача, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та його неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Обставини, викладені в позові підтверджуються наступними доказами, дослідженими судом. В підготовчому судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що багато років знайома з позивачкою та підтримує з нею добросусідські відносини. Позивачка [PERSON] у 1973 році уклала шлюб з [PERSON] На початку 1990 року вони розлучились, проте продовжили проживати разом як подружжя. Проживали вони в смт. Згурівка Київської області. Позивачка мала незадовільний стан здоров"я, а тому ще до досягнення п`ятидесяти років припинила свою трудову діяльність. Позивачка жила за рахунок коштів, які заробляв [PERSON] , вона була на його повному утриманні. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті позивачка продовжила користуватись будинком та речами померлого, обробляти земельний пай. Свідок [PERSON] надала суду покази, аналогічні показам свідка [PERSON] Положення ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначає перелік юридичних фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Постанова Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» 31.03.1995 року № 5, роз"яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст.273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманнні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) ) не менше одного року. Дослідженими судом письмовими доказами встановлено, що [PERSON] згідно Сертифікату серії [NUMBER] належало право на земельну частку (пай) розміром 3,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала в колективній власності КАП «Нива» на території Згурівської селищної ради Згурівського району Київської області (копія Сертифікату - а.с.14, копія рішення Згуріської селищної ради від 31.03.2000 року № 18 «Про розгляд заяв громадян смт. Згурівка та с. Леніна про надання земельних часток (паїв) для розміщення особистих підсобних господарств - а.с.12, копія виписки із списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) - а.с. 13). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення передбачені п. 17 Перехідних положень ЗК України (Розділ Х). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить право на земельну частку (пай) згідно Сертифікату серії [NUMBER] . Спадкоємець першої черги за законом - відповідач [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку не прийняв, в подальшому відповідачем була подана заява до всіх компетентних органів про відмову від спадщини. Позивачка [PERSON] належить до спадкоємців за законом, як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого не менше одного року до дня його смерті. Позивачка спадщину за законом у встановленому законом порядку прийняла, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме використанням речей померлого, обробітком спадкового земельного паю. Спадкові права позивачки не оспорюються, інші спадкоємці відсутні. Спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась, заповіти ним не складались, що встановлено з копії свідоцтва про смерть (а.с.6), копії свідоцтва про народження (а.с.31), довідки Згурівської селищної ради (а.с.15), копії заяви про відмову від спадщини (а.с.17), інформаційних довідок із Спадкового реєстру (а.с.27,28). На час відкриття спадщини чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців. В силу ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 531 ЦК України 1963 року, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N 7 передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пуктом 3.5 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 визначено, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивачці було відмовлено державним нотаріусом Саркісян Л.М. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв"язку з ненаданням доказів належності до кола спадкоємців померлого, а також правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) - Сертифікату (нотаріальна відмова - а.с.18-19). Відповідно до ст. 560 ЦК України 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] належить до спадкоємців за законом померлого [INFO] [PERSON] , як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого не менше одного року до дня його смерті. Факт перебування позивачки на утриманні [PERSON] підтверджується показами свідків, які були допитані в ході судового розгляду. Встановлення даного факту безпосередньо впливає на спадкові права позивачки та необхідне для підтвердження належності позивачки до кола спадкоємців померлого. Позивачка спадщину прийняла та її спадкові права ніким не оспорюються. Спадкоємець першої черги, син померлого - відповідач [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку не приймав та на спадщину не претендує, про що свідчить його заява подана до всіх компетентних органів, а також заява про визнання позову, подана до суду. Інші спадкоємці відсутні. Встановлений законом строк для прийняття спадщини закінчився. Позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальних органах, а тому її порушені спадкові права підлягають судовому захисту. Суд вважає за необхідне встановити факт перебування позивачки [PERSON] на утриманні [PERSON] не менше одного року до дня його смерті - 05 травня 2001 року та визнати за позивачкою в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), яке належало померлому згідно Сертифікату серії [NUMBER]. Враховуючи клопотання позивачки, суд вважає за можливе не застосовувати до відповідача [PERSON] . ст. 141 ЦПК України та не стягувати з відповідача судові витрати на користь позивачки. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову за вимогою майнового характеру, а саме грошові кошти в розмірі 691,01 грн.

Outcome: approved