Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

згідно вимог позовної заяви позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , з 1/3 до 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2013 року з нього стягуються аліменти на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] . Рішенням цього ж суду від 20 серпня 2014 року з нього стягуються аліменти на утримання його непрацездатної матері у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Відтак визначений розмір аліментів на сина ставить його у скрутне матеріальне становище. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю і по аналогічних мотивах. Позивач до суду втретє не з"явився, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі слів його представника у зв"язку із зайнятістю на роботі, оскільки працює вчителем фізкультури в ЗОШ № 11 м.Рівне, з"явитися до суду не може, наддавши довіреність на представлення його інтересів. За таких умов, вживши заходи для явки позивача до суду, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутність позивача на підставі наданих доказів по справі. Відповідач позов не визнає, оскільки вважає, що батько дитини штучно погіршив своє матеріальне становище. По суті справи показала, що з позивачем тривалий час перебувала у фактичних шлюбних відносинах, 30 жовтня 2011 року вони одружилися. [INFO] у них народився син [PERSON] , батьківство позивача щодо якого підтверджено, зокрема, і висновком судово-генетичної експертизи, на призначенні якої наполягав чоловік, коли нею був поданий позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно рішення суду по вказаній справі вона отримує близько 700 грн. аліментів щомісячно, на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трьохрічного віку, не працює, бо не підійшла електронна черга для відвідування дитячого садочка та дитина постійно хворіє, що вимагає додаткових витрат, син потребує хірургічного втручання і вони чекають на свою чергу на операцію. Крім вказаних аліментів та державної допомоги у розмірі 130 грн., інших доходів вона не має. Про всі ці факти батьку дитини достовірно відомо, але він з дитиною зовсім не спілкується, жодних коштів, окрім аліментів, не надає, не приймає ніякої участі у його вихованні. При всіх судових розглядах як в судах першої, так і апеляційної інстанції позивач покликається на тяжкий стан здоров"я матері, але ніколи жодних доказів цього не представляє. Його мати отримує пенсію по віку, має нерухомість, неофіційно продовжує працювати, має проблеми зі здоров"ям як кожна жінка у її віці. Навіть її витрати на лікування не співрозмірні з витратами на ліки, які несе відповідач на лікування сина. Батько дитини також неофіційно отримує і інші доходи, але вона на них не претендує, як і не вимагала і не вимагає аліментів на своє утримання як непрацездатна дружина. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявленного позову на підставі представлених доказів, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11, 60\\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом, сторони з 30 жовтня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами та висновком судово-генетичної експертизи № 136 від 27 лютого 2013 року по цивільній справі № 1715/22777/12, згідно якого [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 жовтня 2013 року, з позивача з 28 грудня 2012 року стягуються аліменти на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно. 30 травня 2014 року подано позов непрацездатною матір"ю позивача до нього про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно. У зв"язку з визнанням позову представником відповідача рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2014 року позов задоволений в повному обсязі. При цьому встановлено, що позивач 1947 р.н., є пенсіонером по віку та отримує пенсію у розмірі 1 092 грн. 49 коп. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192\\~СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Ч.1 ст.192\\~СК України передбачає зокрема, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні вимоги містяться і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Отже, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища платника аліментів він може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Ст.180\\~СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батько дитини не надає коштів на його утримання, проживає окремо від сім`ї, що стало підставою для стягнення аліментів. Вимога сторін про стягнення аліментів у частці від доходу є законною і передбачена ст.183 СК України, оскільки батько дитини на даний час офіційно працевлаштований. При визначенні розміру аліментів суд згідно п.17 вищевказаної Постанови Пленуму врахував думку сторін, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, офіційно працевлаштованим. Згідно із ст.1\\~Закону України\\~"Про\\~прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком до 6 років з 01 січня 2014 року становить 1 032 грн., для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2014 року становить 949 грн., з 01 липня 2014 року - 974 грн., з 01 жовтня 2014 року - 1014 грн. Як встановлено судом і даний факт не заперечувався сторонами, розмір пенсії, яку отримує мати позивача, є більшим, ніж прожитковий мінімум, встановлений для неї Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», а тому вона не являється особою, яка потребує матеріальної допомоги на підставі СК України. Суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, які стягуються з позивача, визначений з урахуванням фактичних обставин справи, та з урахуванням встановленого ст.ст.180, 202\\~СК України обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей та обов`язку повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків. Рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини набрало законної сили і виконувалось. Разом з тим в матеріалах справи є докази про їх сплату лише з грудня 2013 року. В серпні 2014 року задоволено позов про стягнення з позивача аліментів на утримання матері, а вже через місяць позивач звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Свої вимоги він мотивував лише тим, що на даний час розмір аліментів на утримання сина ставить його в дуже скрутне матеріальне становище і не дає йому можливості забезпечити себе самим необхідним для існування. Будь-які докази зміни матеріального стану позивача після ухвалення попереднього судового рішення ним не представлено. При винесенні рішення суд, крім іншого, виходить з того, що визначений судом розмір стягнення з відповідача аліментів на дитину при взаємному обов`язку батьків утримувати дитину є обґрунтованим. Сума аліментів у вказаному розмірі не є завищеною в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку неповнолітньої дитини, її потреб та такою, що створює батьку додаткові труднощі матеріального характеру. Визнаний батьком розмір аліментів є заниженим і не відповідає засадам розумності і справедливості. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, є фізично здоровим чоловіком і може працювати та виконувати обов"язок по утриманні своєї дитини та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес дитини та її розвиток. Будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу і спростовуючих показання відповідача, позивач не надав. Матеріальний стан позивача з моменту постановлення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина до подання позовної заяви не змінився, тому суд погоджується з висновками відповідача про те, що позивач умисно створив видимість погіршення свого фінансового стану, при цьому зменшення розміру аліментів змінить матеріальне і соціальне становище дитини. Розмір аліментів\\~визначений у\\~відповідності з\\~вимогами ст.183 СК, а жодних доказів щодо неспроможності сплачувати аліменти у зазначеному розмірі позивач не надав. Крім того, відповідач самостійно утримує себе та несе додаткові витрати на утримання дитини, пов`язані з його лікуванням, розвитком та відпочинком. Разом з тим, участь батьків у додаткових витратах на дитину регулюється ст.185\\~СК України і такі вимоги не були предметом даного судового розгляду. \\~ \\~ \\~ \\~З огляду на викладене, на підставі ст.ст.180, 183, 192 СК України,

Outcome: dismissed