Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що з відповідачем по даній справі вони перебуваєли у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року по 27 квітня 2010 року. Від даних шлюбних відносин мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З часу припинення подружніх відносин, а саме з серпня 2008 року [PERSON] проживає окремо, в іншому населеному пункті, та жодного з покладених на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, грошової чи будь-якої іншої участі у вихованні їхньої дочки. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Всі питання щодо виховання дочки вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Донька навчається у Спеціалізованій Загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 4 Бучанського навчально-виховного комплексу у м. Буча Київської області. Вихованням дитини займається вона сама, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і класу. Відповідач жодного разу не відвідав даний шкільний заклад, не відвідує батьківські збори, шкільним життям доньки не цікавиться. Згідно Акту, складеного депутатом Бучанської міської ради 08.02.2018 року «[PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю [PERSON] Батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини та не забезпечує матеріально доньку [PERSON]». Дитина періодично відвідує Бучанську міську поліклініку Київської області. Згідно довідки педіатричного відділення Бучанської міської поліклініки від 08.02.2018 року під час відвідування поліклініки дитина весь час перебуває у супроводі матері. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Оскільки вихованням дочки займається вона одна, забезпечує їй нормальне харчування, лікування та догляд. Відповідач не знає уподобань дитини, не бере участі у її вихованні, не спілкується з нею, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться іі станом здоров'я, вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Одночасно з позбавленням батьківських прав вважає за необхідне заявити вимогу про стягнення, з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини. З часу припинення подружніх відносин дитина проживає із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з [PERSON], [INFO], уродженця с. Товсте Семенівського району Полтавської області, на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду та до повноліття дитини, тобто до [INFO].Стягнути з відповідача [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 60 коп. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав,що у нього та позивача склались неприязні відносини,позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні із дитиною.Він звертався до органу опіки та піклування із заявами про встановлення йому днів побачення із дитиною,однак його заяви не були розглянуті по суті.Проти стягнення аліментів відповідач не заперечував. Представник відповідача у судовому засіданні частково визнав позов,не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини,однак вважає,що аліменти повинні стягуватись із дня набрання чинності рішення суду,поскільки відповідач за цей час якість кошти на дитину надавав.Щодо позбавлення відповідача батьківських прав,то проти позову заперечував,поскільки відповідачу чиняться перешкоди у спілкуванні із дитиною і він взагалі не бать підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник 3-ї особи виконавчого комітету Бучанської міської ради у судовому засіданні просив позов задовольнити,поскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню доньки.Відповідачу надавався строк для налагодження відносин із дитиною,однак відповідач продовжував ухилятись від виконання батьківських обов»язків.Також пояснив,що відповідач звертався із заявами до служби у справах дітей щодо визначення йому днів побачення із дитиною,однак поскільки позов уже перебував на розгляді у суді,то дане питання на вирішення залишили після розгляду даної справи по суті. Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,заслухавши покази свідків, заслухавши думку неповнолітньої доньки [PERSON],дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» У судовому засіданні встановлено,що позивач та відповідач по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року по 27 квітня 2010 року. Від даних шлюбних відносин мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Викладені обставини підтверджуються: Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], виданим Віддком РАЦС Ірпінського міського управління юстиції Київської області 27.04.2010 року; Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим виконкомом Бучанської міської ради Київської області 12.09.2008 року. Також,у судовому засіданні встановлено,що з 2008 року сторони по справі проживають окремо,відповідач проживає в Обухівському р-ні,м.Українка. Згідно ст.ст. 150,180 Сімейного кодексу України батьки повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного із батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, виховання дитини повинно спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя в суспільстві. Відповідно до ст.. 164 СК України « Мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав,якщо він,вона ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини,жорстоко поводяться із дитиною ". Позивач ,ставлячи питання про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки [PERSON], зазначає,що відповідач не знає уподобань дитини, не бере участі у її вихованні, не спілкується з нею, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться її станом здоров'я. У судовому засіданні було втановлено,що відповідач по справі недостатньо приймає участь у вихованні доньки та її утриманні,не достатньо проявляє батьківську турботу по відношенню до дитини . Так,допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала,що вона є двоюрідною сестрою позивачки.Відповідача бачила останій раз на христинах [PERSON],більше відповідач не приїздив до дитини та не спілкувався із нею. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала,що її діти дружать із [PERSON] та ходять на карате.За вісім років вона жодного разу не бачила відповідача ,він не приїздив на змагання дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала,що вона є хрещеною дитини .За весь час спілкування із дитиною вона жодного разу не чула від дитини розмов про батька.Відповідача жодного разу не бачина на днях народження дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала,що позивач по справі її дочка.Відповідач 10 років дитиною не цікавиться,створює перешкоди у виїзді дитині за кордон. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала,що вона подруга позивача.Батька [PERSON] вона не бачила.Знає ,що відповідач не спілкується із дитиною. Також,у судовому засіданні було з»ясовано думку неповнолітньої [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав її батька-відповідача по справі,яка пояснила,що її батько з нею не спілкується,до неї не приїзджає,телефонує рідко, вона хоче житии із мамою та щоб батька позбавили батьківських прав. Також із наданих до суду письмових доказів вбачається,що відповідач [PERSON] вихованням дитини не займається,на батьківських зборах жодного разу не був,шкільним житям доньки не цікавиться ( інформаційний лист Бучанського навчально-виховного комплексу (а.с.10),згідно довідки з Бучанської поліклініки вбачається ,що [PERSON] відвідує міську поліклініку в супроводі матері (а.с.13). Разом з тим ,при вирішенні спору по суті суд враховує ті обставини,що відповідач по справі проживає окремо від сім»ї позивача,проживає в іншій місцевості,що у свою чергу може впливати на можливість відповідача належним чином братии участь у вихованні дитини,спілкуванні з нею.Також ,при вирішенні спору по суті суд враховує ті обставини,що між позивачем та відповідачем склались неприязні відносини.Як пояснив у судовому засіданні відповідач,позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні із дитино,у зв»язку з чим він звертався до органу опіки та піклування виконкому Бучанської міської ради із заявами про встановленя йому графіку спілкування із дитиною.Дані обставини справи підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] У судовому засіданні було встановлено,що згідно висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 16.04.2018р орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON],[INFO] (а.с.42). При цьому 31.07.2018р орган опіки та піклування Бучанської міської ради наддав інший висновок, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки.При вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги даний висновок ,поскільки зі змісту зазначеного висновку не вбачається,виходячи із яких саме обставин орган опіки та піклування прийшов до висновку,що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, свідомого нехтуючи ними.Надаючи зазначений висновок,орган опіки та піклування не зазначив обставини,при яких було встановлено вину поведінку відповідача щодо його участі у вихованні дитини,пославшись лише на пояснення самої дитини та не врахувавши бажання відповідача налагодити відносини із донькою.При цьому органом опіки та піклування не було враховано,що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що відповідач двічі звертався до органу опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради із заявами про встановлення йому графіку для спілкування із дитиною,поскільки позивач перешкоджає йому зустрічатись із донькою та налаштовує дитину проти нього (заяви від 22.05.2018р та 05.09.2018нр).Однак зазначені заяви відповідача органом опіки та піклування не були розглянуті по суті та не було забезпечено можливість відповідача на спілкування із донькою. Дані обставини також не були враховані органом опіки та піклування виконкому Бучанської міської ради при наданні висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу ст. 9 Конституції України Конвенція та Протоколи до неї є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Європейський Суд постійно повторює у своїх рішеннях, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., справу "Ньяоре проти Франції". N 40031/98, п. 59, ЕСНК 2000-ІХ) . Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Як вбачається, для кваліфікації діяння в якості ухилення від виконання батьківських обов'язків, наявним має бути вольовий аспект діяння у особи, яка не виконує батьківські обов'язки, що зокрема може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов'язки, умисному невиконання обов'язків, невиконанні, як усвідомленій дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов'язків. Узагальнення від 11.12.2008 року Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» визначило: «Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.». Також, в Узагальнення судової практики, проблемні питання застосування норм сімейного права та процесуального законодавства при розгляді спорів, що випливають із правовідносин батьків і дітей (позбавлення батьківських прав) висловлено наступну правову позицію : «Узагальнення судової практики також показало, що суди нерідко відмовляли в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав. При цьому судами приймаючи до уваги різні обставини, наявність яких виключає можливість позбавлення батьківських прав. Так, суди враховували, що на час розгляду справи відповідач хворів, мав істотні обставини невиконання обов'язків або, навпаки, встав на шлях виправлення, виказав бажання приймати участь в вихованні дитини». За роз'ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № З «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Враховуючи викладені обставини,а також враховуючи,що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу,а також враховуючи,що відповідач має бажання приймати участь у вихованні доньки [PERSON],про що подав відповідні заяви до органу опіки та піклування про встановлення йому днів побачень із дитиною,суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON] такими ,що не підлягають до задоволення,у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу у даних позовних вимогах. Позивач також просить стягнути із відповідача аліменти на утриманя дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.Дані позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст...180 СК України "Батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття". Відповідно до ст.. 182 СК України «При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.» Враховуючи викладені обставини,суд стягує із відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON],[INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.02.2018р і до повноліття дитини. Також,суд стягує віз відповідача на користь держави судовий збір у суммі 704 грн 80 коп.,поскільки при зверненні до суду із даним позовом позивач в частині вимог про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору. Враховуючи,що суд відмовляє позивачу в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав,то сплачений позивачем судовий збір у суммі 704гр80 коп не підлягає відшкодуванню ,тому суд в даній частині вимог відмовляє позивачу . На підставі ст.,164-167,180-182 СК України,

Outcome: partial