Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

22 березня 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулись з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом приведення до відповідності меж земельної ділянки відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку та даних земельно-кадастрової документації. 12 квітня 2016 року представник позивачів звернувся до суду з заявою про об'єднання в одне провадження позовних вимог по справі № 509/3459/14-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] та по справі № 509/975/16-ц за позовною заявою [PERSON], [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], шляхом приведення до відповідності меж земельної ділянки відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку та даних земельно-кадастрової документації. Ухвалою суду від 12.04.2016 року справи об'єднано в одне провадження. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами: [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої у [ADDRESS] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 24 жовтня 2005 року. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також позивач є власницею земельної ділянки площею 0,1060 га, розташованої у [ADDRESS]. Право власності підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 28 серпня 2012 року. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та обидві ділянки межують між собою. [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М. за реєстровим № 498. Власниками суміжних земельних ділянок є відповідачі [PERSON], земельна ділянка якої розташована за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], земельна ділянка якої розташована за адресою: [ADDRESS]. Земельні ділянки позивачів від земельних ділянок відповідачів відділяє паркан, який позивачі побудували за власні кошти. У 2012 році [PERSON] побудувала кам'яні споруди (сараї), використовуючи для цього всупереч норм законодавства України стіну паркану позивачів. У 2013 році [PERSON] побудувала дерев'яні сітки, також використовуючи для цього всупереч норм законодавства України стіну паркану позивачів. [PERSON] зазначає, що зверталась до відповідачів з проханням про демонтаж незаконно збудованих конструкцій, однак відповідачі на прохання не реагували. У травні 2014 року [PERSON] та [PERSON] заселили до незаконно збудованих конструкцій тварин, а саме: кролів, курей, качок та півнів, чим завдають незручностей позивачам, що полягає у псуванні тваринами повітря, постійний галас, бруд, який летить з сусідніх ділянок та імовірність підчепити якусь хворобу. Окрім цього, у позовній заяві позивачі посилаються на порушення [PERSON] межових знаків та переміщення спільної з ділянкою позивача межі вглиб земельної ділянки [PERSON] на 2 м., чим грубо порушено норми Земельного кодексу України про добросусідство. В свою чергу [PERSON] порушила межові знаки та перемістила спільну з земельною ділянкою позивачки межу вглиб земельної ділянки [PERSON] на 1 м. На прохання позивачів до [PERSON] та [PERSON] самостійно відновити межі земельних ділянок відповідно до даних земельно-кадастрової документації відповідачі не відреагували, порушуючи й надалі законні права та інтереси позивачів. Враховуючи викладене, позивачі просили суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно побудованої конструкції (прибудови), зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно побудованої конструкції (прибудови), зобов'язати Відділ Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області (67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Т. Г. Шевченка, буд. 214) привести у відповідність дані геокадастрової карти України шляхом внесення корегуючих даних по земельним ділянкам [PERSON] та [PERSON], розташованих за адресою: [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]., зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], розташованими за адресою: [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS] шляхом відновлення межі з земельною ділянкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], розташованими за адресою: [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS] шляхом відновлення межі з земельною ділянкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, а також стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень), стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та стягнути зі [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] всі понесені судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 487,20 грн. за подання позовної заяви, судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі - 19 488,00 грн. та судові витрати пов'язані із проведенням судової експертизи у розмірі - 15 000,00 грн. За зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] просили суд, зобов"язати [PERSON] усунути перешкоди у праві користування земельною ділянкою [PERSON], шляхом приведення параметрів огорожі на правій від фасаду межі ділянок [PERSON] [ADDRESS] та [PERSON] [ADDRESS] у відповідність до норм законодавства, в тому числі: висота не більше 2-х метрів, прозора; перенесення з противорітної межі земельної ділянки [ADDRESS] незаконно побудованої кам"яної межової стіни на східну межу належної [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS]; зобов"язати [PERSON] усунути перешкоди у праві користування земельною ділянкою [PERSON], шляхом приведення параметрів огорожі на лівій від фасаду межі ділянок [PERSON] [ADDRESS] та [PERSON] [ADDRESS] у відповідність до норм законодавства, в тому числі: висота не більше 2-х метрів, прозора; перенесення з противорітної межі земельної ділянки [ADDRESS] незаконно побудованої кам"яної межової стіни на східну межу належної [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS]; зобов"язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 2587, 53 грн., та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; зобов"язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн., мотивуючи тим, що порушено їх права на вільне і безпечне користування совїми земельними ділянками. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти зустрічних позовних вимог заперечував з підстав, викладених в письмових поясненнях, що наявні в матеріалах справи. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Іноземцев Є.П. в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання привести у відповідність дані геокадастрової карти заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, за зустрічним - не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої у [ADDRESS]. Право власності підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 24 жовтня 2005 року. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Окрім цього, [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,1060 га, розташованої у [ADDRESS]. Право власності підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 28 серпня 2012 року. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та обидві ділянки межують між собою. [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на земельну ділянку підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М. за реєстровим № 498. Власниками суміжних земельних ділянок є [PERSON], земельна ділянка якої розташована за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], яка є власницею земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів фотофіксації вбачається, що позивачами було побудовано паркан, який відділяє належні їм земельні ділянки від суміжних ділянок відповідачів. Окрім цього вбачається, що [PERSON] побудувала кам'яні споруди (сараї), використовуючи для цього стіну спорудженого позивачами паркану, без згоди позивачів. Відповідач [PERSON] побудувала дерев'яні сітки, використовуючи для цього стіну встановленого позивачами паркану, без дозволу позивачів та з порушенням санітарних та будівельних норм. Так, в ході розгляду справи було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта № 113 від 23.07.2015 року вбачається, що [PERSON] при будівництві господарських будівель і споруд на земельній ділянці [ADDRESS] порушила вимоги ДБН 360-92**» Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»: п. 3.25, п. 5.12, таблиця 5.2. Також експерт зазначив, що при будівництві дерев'яних господарських споруд для утримання птиці та кролів на земельній ділянці [ADDRESS] порушено вимоги ДБН 360-92**»Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»: п. 3.25, п. 3.33, п. 3.35, п. 4.26, п. 5.12, таблиця 5.2. При розміщенні вигрібної ями на земельній ділянці [ADDRESS] було порушено п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.03.2011 року № 145; 3.25б* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»; додаток 8.1 (обов'язковий) Таблиця ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом 6 частини 3 цієї ж норми визначає, що захист прав громадян та юридичних осіб земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку для порушення прав. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 спори щодо додержання правил добросусідства - обов'язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються судами відповідно до статей 103 - 109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Згідно ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Відповідно до п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» «для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.» Відповідно до п. 3.25а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» «відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм, відповідно відстань між житловим будинком та господарською будівлею (сараї) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50м2 повинна бути 15 м. Окрім цього, при будівництві кам'яної споруди слід враховувати вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 та інших нормативно-правових актів. Зокрема, для здійснення будівництва кам'яного сараю відповідач зобов'язана була подати повідомлення про виконання будівельних робіт, проводити будівництво з дотриманням будівельних та санітарних норм. Однак, жодних дозвільних документів, які б давали право відповідачу на проведення будівництва, відповідачем надано не було. Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, судом встановлено, що будівництво сараю та дерев'яних кліток безпосередньо з використанням в якості несучої конструкції паркану, який збудований позивачами та є їх власністю, порушує права позивачів як власників земельної ділянки та паркану зокрема, відповідачами порушено правила добросусідства, а також санітарні та будівельні норми. Окрім того, [PERSON] здійснено самочинне будівництво, чим порушено права позивачів як власників суміжних земельних ділянок. Вказані обставини є підставою для задоволення позовних вимог позивачів в частині зобов'язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно побудованих конструкцій (прибудов). Вирішуючи питання щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області привести у відповідність дані геокадастрової карти України шляхом внесення змін в координати поворотних точок земельних ділянок, суд виходить з наступного. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.08.2016 року витребувано від Відділу Держгеокадастру належним чином завірених копії документації із землеустрою на земельні ділянки гр. [PERSON] за адресами: - [ADDRESS]; - [ADDRESS]; - [ADDRESS] Громадянина [PERSON] за адресою: - [ADDRESS] Однак Відділом Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області було повідомлено, що документації із землеустрою гр. [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та документація із землеустрою гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до архіву Відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області на зберігання не надходили. У вересні 2017 року [PERSON] було отримано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS] (4 шт.). Згідно експертного висновку щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS] (4 шт.) встановлено, що межі земельних ділянок за адресою: [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]; кадастрові номери: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] не відповідають місцю розташуванню земельних ділянок згідно локального коригування генерального плану житлового масиву «Чорноморка-2» ( [ADDRESS]), а саме: - зем. ділянка по [ADDRESS] межує з земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] та зем. ділянкою по [ADDRESS], а згідно план схеми розміщення земельних ділянок публічної кадастрової карти та даних Державного земельного кадастру щодо координат поворотних точок земельних ділянок кадастрові номери: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] відстань між цими ділянками складає віє 0,5 метра до 9,5 метра; - зем. ділянка по [ADDRESS] межує з земельними ділянками по [ADDRESS] та зем. ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS], а згідно план схеми розміщення земельних ділянок публічної кадастрової карти та даних Державного земельного кадастру щодо координат поворотних точок земельних ділянок кадастрові номери: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] відстань між цими ділянками складає від 4,5 метра до 6,0 метра; - зем. ділянка по [ADDRESS] межує з земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] та зем. ділянкою по [ADDRESS], а згідно план схеми розміщення земельних ділянок публічної кадастрової карти та даних Державного земельного кадастру щодо координат поворотних точок земельних ділянок кадастрові номери: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] відстань між цими ділянками складає від 10 метра до 11 метрів. Зазначене свідчить про те, що план схеми розміщення земельних ділянок публічної кадастрової карти за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS] та за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] та дані, які містяться в Державному земельному кадастрі, не відповідають картині розміщення вищезазначених ділянок на місцевості у дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. За встановлених обставин підлягає задоволенню вимога щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області привести у відповідність дані геокадастрової карти України шляхом внесення змін в координати поворотних точок земельних ділянок за адресами с. Лиманка ж/м «Чорноморка-2»: -зем. ділянка по [ADDRESS], код № [NUMBER], -зем. ділянка по [ADDRESS], код № [NUMBER], -зем. ділянка по [ADDRESS], код № [NUMBER], -зем. ділянка по [ADDRESS], код № [NUMBER]. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23 ЦК України, якої передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, позивачами в свою чергу не доведено в чому саме полягає завдана моральна шкода, не доведено причинного зв'язку між діями відповідачів та моральними втратами позивачів, тож в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо зустрічної позовної заяви, суд вважає, що воне не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Позивачами за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] не надано суду доказів того, що порушені їх права на вільне та безпечне користування їхніми земельними ділянками [PERSON] Клопотань від позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] про призначення будь-яких експертиз стосовно вищевказаного питання не надходило. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити за його недоведеністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial