Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, визначені у твердій грошові сумі у розмірі по 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею, перебуває на її утриманні та є повнолітнім і навчається з 01.09.2016 року в Гусятинському коледжі Тернопільського Національного технічного університету ім. Івана Пулюя. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо утримання сина, неодноразово на протязі багатьох періодів часу не виплачував аліменти на утримання сина та будь-якої допомоги не надавав і не надає. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також вказала, що вона не працює та перебуває на обліку в Гусятинському районному центрі зайнятості на обліку як безробітна. Її син [PERSON] проживає за тією ж адресою що і вона. Син [PERSON] не міг самостійно заробляти на життя у зв"язку з навчанням у коледжі на денній формі навчання. Нею кошти пов"язані з навчанням сина витрачалися на заправку катріджа до компютера, телефонні розмові пов"язані з навчанням. Ввідповідач має матеріальну можливість утримувати повнолітнього сина, який продовжував навчання. Відповідач має житло (квартиру) та автомобіль марки " Тойота Корола", який вони спільно придбали під час проживання у шлюбі. Проте, її не відомо який у нього заробіток. Також вказала, що її не відомо про стан здоров"я відповідача та про те, чи він має інших утриманців крім сина. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 17 серпня 2020 року до суду надійшли документи, складені Компетентним судом Російської Федерації за результатами виконання судового доручення про надання правової допомоги про вручення відповідачу [PERSON] документів та його допит, з яких вбачається, що судове доручення Гусятинського районного суду Тернопільської області повернуто без виконання. Як вбачається з протоколу окремої процесуальної дії Нижньовартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри Тюменської області Російської Федерації від 25 червня 2020 року, відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про місце, час судового засідання. Проте, закритий конверт повернувся до суду у зв"язку із закінченням строку зберігання. До початку судового засідання у відповідь на запит судді Нижньовартовського міського суду Зобніної Е.В. із відділу з питань міграції УМВС Росії по Нижньовартовську надійшла адресна довідка щодо гр. [PERSON] , [INFO] , згідно якої останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішення міського суду м. Нижньовартовськ, Ханти-Мантійського автономного округу-Югри (Тюменської області) від 07.07.2009 року розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , про що 18.11.2009 року управлінням ЗАГС адміністрації м.Нижньовартовськ Ханти-Мансійського автономного округу- Югри (Тюменської області) зроблено актовий запис про розірвання шлюбу за №1572, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим управлінням ЗАГС адміністрації м.Нижньовартовськ Ханти- Мансійського автономного округу- Югри (Тюменської області). Від вказаного вище шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 липня 2009 року, виданим управлінням РАГС адміністрації м. Нижньовартовськ Ханти-Мансійського автономного округу-Югри (Тюменської області), про що зроблено актовий запис про народження за №2346 від 28.11.2000 року. Син сторін по справі - [PERSON] є повнолітнім, однак продовжував навчатися до 21.02.2020 року. Відповідно до довідки №265/19, виданої Гусятинським коледжем ТНТУ ім. Івана Пулюя 26.11.2019 року, [PERSON] з 01.09.2016 року навчався за спеціальністю 133 «Галузеве машинобудування» на денній державній формі навчання у Гусятинському коледжі ТНТУ ім. Івана Пулюя. Як вбачається із копії наказу №01/04-115 директора Гусятинського коледжу ТНТУ ім. Івана Пулюя Зеленського К.В. від 26.02.2020 року [PERSON] відраховано із навчального закладу з 21 лютого 2020 року за невиконання навчального плану. Вищевказані факти також підтверджуються відповіддю директора вищевказаного коледжу на запит суду від 25.01.2021 року №01/06-19. Самостійно заробляти на життя у зв`язку з навчанням на денній формі [PERSON] не має можливості. Судом також встановлено, що син сторін по справі - [PERSON] проживає з позивачкою по справі, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач є громадянином Російської Федерації, який проживає в [ADDRESS] . Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно вимог ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що син сторін [PERSON] є повнолітнім, однак продовжував навчатись у Гусятинському коледжу ТНТУ ім. Івана Пулюя до 21 лютого 2020 року на денній державній формі навчання. Самостійно заробляти на життя не мав можливості у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину [PERSON] у зв`язку з продовженням його навчання до 21.02.2020 року та розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина слід визначити у розмірі 1300 грн., щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову 27.11.2019 року і до дати відрахування останнього із навчального закладу-Гусятинського коледжу ТНТУ ім. Івана Пулюя, а саме до 21.02.2020 року. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вартість підручників, затрат при навчанні, харчування тощо. В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем суду не представлено жодних доказів про те, що він своїм матеріальним становищем чи станом здоров`я позбавлений можливості надавати таку матеріальну допомогу сину у розмірі визначеному судом. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач отримує доходи на підставі яких спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжував навчатись до 21.02.2020 року у розмірі 2500 гривень щомісячно, оскільки позивачем не подано до суду і в судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідач отримує доходи, на підставі яких останній в змозі сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у вищевказаному розмірі. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 182, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial