Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

21 травня 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. В обґрунтування вказав, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на посаді прохідника ш. «Орджонікідзе», ПрАТ «ЦГЗК». 13 жовтня 2005 року, о 04 год.00 хв.., отримав тілесні ушкодження у вигляді: «проникаюче поранення роговиці лівого ока з внутрішньо очним стороннім тілом». Висновком МСЕК від 19.11.2009 року йому первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом (13.10.2005 року), з 21.10.2009 року до 01.11.2010 року, група інвалідності не визначена. Після неодноразових переоглядів, 24.10.2018 року йому повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва (13.10.2005 року) з 01.11.2018 року по 01.11.2021 року, група інвалідності не визначена. Крім того, працюючи на підприємстві відповідача, в період часу з 15.12.2004 р. по 10.12.2020 р., позивач підпадав під вплив вібрації, шуму та пилу, показники яких перевищували граничнодопустимі, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 15.05.2021 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності з яких первинно 30% - радикулопатія, 10% вібраційна хвороба, 10 % - ХОЗЛ, повторно 15% по трудовому каліцтву 2005 р., та встановлено ІІІ групу інвалідності з 19 квітня 2021 року до 01 травня 2022 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває біль в шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією у руки та нижні кінцівки, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу, задишку при фізичному навантаженні, кашель, частіше сухий, приступоподібний, біль у грудях та між лопатковій ділянці, запаморочення, підвищення АТ. У результаті травми на виробництві лівого ока у позивача дуже погіршився зір, виникла лейкома рогівки та початкова катаракта. У результаті захворювань був порушений звичайний спосіб життя, тобто у працездатному віці враховуючи його захворювання, позивач не може працювати та виконувати домашню роботу, яку виконував до того як отримав захворювання. У зв`язку із болями та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах позивачу кожного дня тяжко самостійно одягатися. Через кашель та задишку у нічний час, а також біль у шийному, поперековому відділах хребта та судоми у нічний час позивач не висипається, через що на протязі дня погано себе почуває. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями позивачу заподіяна моральна шкода, розмір оцінює в 216 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. 24 травня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. 20 квітня 2021 року представником відповідача надані суду пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що в отриманні виробничої травми винен сам позивач, про що вказано у п.10 Акту форми Н-1 від 30.11.2005 року. Крім того, позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір, а також вину відповідача у заподіянні такої шкоди. Вказані обставини не підтверджені належними доказами. Відповідно до п. 19 Акту розслідування професійного захворювання від 06.04.2021 року не встановлено винних осіб, які порушили законодавство про охорону праці, які б знаходились у причинному зв`язку із виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди. Вважали заявлену позивачем суму моральної шкоди завищеною та необгрунтованою належними та допустимими доказами. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] з 15.12.2004 р. по 10.12.2020 року працював прохідником ш. «Орджонікідзе», ВАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат", правонаступником якого є ПрАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат", що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 46-50). Згідно Акту від 30.11.2005 року про нещасний випадок на виробництві, що стався 13.10.2005 року, складеного на ш. «Орджонікідзе», ВАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" встановлено, що працюючи в зміну з 23 год.00 хв. 13.10.2005 року до 06 год. 12 хв. 14.10.2005 року [PERSON] отримав наряд від гірничого майстра [PERSON] на буріння шурупів в вибою отра (-15) вісі гор.482 м. Прибувши у вибій [PERSON] почав буріння шурупів ручним перфоратором. О 04 годині виникла необхідність заміни спрацьованої бурової коронки К-41 на нову. В порушення інструкції «По застосуванню, обліку та переробці бурів і коронок, армованих твердим сплавом в умовах ш. ім. «Орджонікідзе», [PERSON] з його слів, насаджував нову бурову коронку на конус бурової штанги ШБ-3 шляхом нанесення ударів молотком по твердосплавному армуванню коронки, під час чого частинка твердого сплаву, можливо, відлетіла від коронки і влучила [PERSON] в ліве око в наслідок чого він отримав травму». Відповідно до п. 4 вказаного акту, причини нещасного випадку є невиконання вимог п. 1.7.1 Інструкції з охорони праці для прохідника шахти імені Орджонікідзе, п.3.2.3. Інструкції «По застосуванню, обліку та переробці бурів і коронок, армованих твердим сплавом в умовах ш. ім. «Орджонікідзе». Комісія вважає, що особами дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є провідник дільниці №5 шахти імені «Орджонікідзе» [PERSON] порушив п. 1.7.1. Інструкції з охорони праці для прохідника шахти імені «Орджонікідзе», п.3.2.3. Інструкції «По застосуванню, обліку та переробці бурів і коронок, армованих твердим сплавом в умовах ш. ім. «Орджонікідзе».(а.с.31-37). Висновком МСЕК від 19.11.2009 року позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом (13.10.2005 року), з 21.10.2009 року до 01.11.2010 року, група інвалідності не визначена. Після неодноразових переоглядів, 24.10.2018 року йому повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва (13.10.2005 року) з 01.11.2018 року по 01.11.2021 року, група інвалідності не визначена (а.с.40,41,42). Крім того, позивачу [PERSON] 16.03.2021 року Висновком ЛЕК Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривого Рогу, №544 встановлено професійне захворювання за діагнозом: Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом помірної вегетативно-сенсорної полінейропатії, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня). Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна на фоні антеспондилолістезу тіла L5 хребця І ст. (8мм) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та переферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ другого ст.). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня. (а.с.14-15). 05.04.2021 року відповідачем складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача [PERSON] , у якому зазначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: [PERSON] , працюючи в підземних умовах шахти імені «Орджонікідзе» прохідником, виконував весь комплекс гірничих робіт з проходження гірничих виробок, кріплення та очисного виймання корисних копалин. В наслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції. Пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів пилу переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони та виробничої локальної вібрації. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення бурового інструменту внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, через що виконувані роботи характеризувалися фізичним перенавантаженням. Також, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 16.03.2021 року № 544 підставою для встановлення професійного характеру захворювань послугував профмаршрут: 28.11.2001 - 22.09.2004р.р. - ВАТ «Суха Балка», ш. ім.. Фрунзе, прохідник. Причини виникнення професійного захворювання: вібрація локальна, рівень в дБ:79 про гранично допустимому 76. важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну (кг): 40 кг при гранично допустимій до 30 кг; робоча поза % зміни, незручна 52,8 при п гранично допустимій до 25; вимушена 25,7 при гранично допустимій 10; пил переважно фібро генної дії з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) від 10% до 70 % в повітрі робочої зони в 3,2 рази перевищує ГДК (6,45 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/3м). (а.с.26-29). Висновком МСЕК від 15.05.2021 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких первинно 30% - радикулопатія, 10% вібраційна хвороба, 10 % - ХОЗЛ та повторно 15% по трудовому каліцтву 2005 р., та встановлено ІІІ групу інвалідності з 19 квітня 2021 року до 01 травня 2022 року.( а.с. 43). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті 46 Конституції Українипередбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65% та ІІІ групи інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Позивач відчуває постійний біль, судоми, обмеження рухів, утруднену ходу, задишку при фізичному навантаженні, кашель, біль у грудях, запаморочення, підвищення АТ. У результаті травми на виробництві лівого ока у позивача погіршився зір, виникла лейкома рогівки та початкова катаракта. З урахуванням наведеного, суд раховує характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 10%, що був первинно встановлений позивачу, а також встановлений відсоток втрати працездатності 65% та ІІІ групу інвалідності при повторному огляді строком на один рік, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 150 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 216 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1500 гривень, виходячи з розміру, встановленого на час звернення позивача до суду в 2021році.

Outcome: partial