Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач ЛМКП "Львівтеплоенерго" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 10 026,09 грн. за період з 01.12.2015 по 30.04.2017, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 01.07.2014р. вважається укладеним Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м.Львові (виконавець) та споживачами (власниками/співвласниками/балансоутримувачами будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках). Так, відповідачам, як мешканцям квартири [ADDRESS] надаються послуги з централізованого опалення, за які споживачі зобов'язані сплачувати на рахунок ЛМКП «Львівтеплоенерго», однак такі неналежно здійснюють оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого, за період з 01.12.2015 по 30.04.2017 утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 10 026,09 грн. У зв'язку з наведеним, просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку. Ухвалою суду від 10.11.2017 відкрито провадження у справі. Згідно із п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України із змінами, внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням, що внесені зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, а тому дану справу слід розглядати за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 14.05.2018 відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго», в якому просить визнати договір ЛМКП «Львівтеплоенерго» неправомірним та таким, що не відповідає чинному законодавству та порушує права споживача. Ухвалою суду від 15.05.2018 зустрічний позов об»єднаний в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 12.12.2018 зустрічний позов [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» протизаконним та таким, що порушує права споживача залишено без розгляду. Представник позивача у судове засідання не з»явилась, подала суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позов підтримує у повному обсязі та просить такий задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з»явилися. Як вбачається із матеріалів справи, у судові засідання на 15.11.2018, 12.12.2018 на адресу місця проживання відповідачів направлялись судові повістки рекомендованими поштовими відправленням. Положення ст. 43 ЦПК України визначають, що учасники справи зобов"язані, зокрема, з"являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов"язковою, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов"язки, визначені законом або судом. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов"язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з"явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1, п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: неприпустимість зловживання процесуальними правами. Відповідно до ст.9 Конституції України, ст.2 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також можна застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. Згідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Оскільки, до суду повернулися конверти «за закінченням терміну зберігання», суд вважає, що відповідачі були повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання. Тому, суд з метою захисту прав позивача на справедливий і публічний розгляд його справи, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до Закону України "Про теплопостачання" ЛМКП "Львівтеплоенерго" є теплопостачальною організацією - суб'єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно з п.4 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності визначено суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії, якою є Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго". Відповідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до п.б ст.2 Прикінцевих положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розроблено нові договори та прийняті нарахування за послуги з 01 липня 2014 року. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] проживають та зареєстровані у вказаній квартирі. Вказане стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописку №967, виданою ТзОВ «Стимул-Сихів» 17.02.2017 р. (а.с.5). Відповідно до ст.162 ЖК України громадянин, якому належить квартира (будинок) на праві приватної власності, зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до п.1.1 Договору приєднання «про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01.07.2014р.», виконавець послуг зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж централізованого опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим Договором приєднання. Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. Згідно із ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт претензія складається і скріплюється підписами споживача і представника виконавця, подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. Доводи [PERSON] щодо ненадання послуг з центрального опалення ЛМКП «Львівтеплоенерго» спростовується наданою представником позивача інформацією про ВОТЕ №1373 щодо показників лічильника за період з 01.12.2015 р. по 30.04.2017 р., інформацією про лічильник (дата встановлення та дата повірки) та кількість днів подачі тепла за адресою: [ADDRESS] під'їзди, а також тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не звертались до позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» з претензіями у порядку ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо неналежності якісних чи кількісних параметрів отриманих житлово-комунальних послуг чи із заявами про відключення від централізованого опалення. Із поданих ЛМКП «Львівтеплоенерго» відомостей про нарахування та оплату послуг із центрального опалення в квартирі [ADDRESS] вбачається, що відповідачі не здійснюють належним чином оплату за послуги з централізованого опалення, внаслідок чого за період з 01.12.2015 по 30.04.2017 виникла заборгованість в сумі 10 026,09 грн., яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів, як споживачів даних послуг, в користь позивача. Дані розрахунки суд приймає як належні та допустимі докази, оскільки доказів протилежного стороною відповідачів не представлено. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а тому, відсутність письмового договору між сторонами не є підставою для звільнення відповідачів від оплати послуг за центральне опалення та гаряче водопостачання. Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч. 2 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Враховуючи те, що обов'язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону, і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості, а тому суд прийшов до висновку, що відповідачі заборгували позивачу за надані житлово-комунальні послуги. При цьому, відповідачі, будучи наділеними правом подання доказів, в порядку ст.76 ЦПК України не подали жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність та необгрунтованість вимог позивача, не переконали суд у своїй правоті та не довели обставини, на які посилаються в обґрунтування своїх заперечень. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Отже, з претензіями щодо недотримання позивачем стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг відповідачі мали можливість звернутись у вказаному порядку, однак суду не надано жодного доказу, що відповідачем здійснювались дії, які б свідчили про намагання поновити порушене право або захистити його в спосіб, передбачений законом. Всі надані відповідачем пояснення свідчать про намагання уникнути негативних для неї та її сім"ї наслідків сплачувати раніше отримані спірні послуги, а не про будь-яке порушення їх прав чи наявність правових підстав для їх захисту. З врахуванням встановлених обставин справи, суд,

Outcome: approved