Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить постановити рішення суду, яким встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], який помер [INFO], відносно [PERSON], [INFO], визнавши, що вони є батьком та донькою; внести зміни до актового запису про народження [PERSON] №6 від 07.03.2013 року, змінивши запис про батька, зазначивши у графі "батько дитини" - [PERSON]; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказує, що вона та [PERSON], 1969 року народження, з січня 2012 року по жовтень 2013 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. За цей час у них народилася дитина - донька [PERSON], [INFO]. Однак після народження дитини запис про батька був проведений за вказівкою матері дитини та за її прізвищем у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] вважав себе батьком дитини, бажав її народження, постійно проживав разом з ними, піклувався про дитину, приймав участь у її вихованні та утриманні з самого народження. Він мав намір подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства, але таке звернення постійно відкладалося, оскільки рахував, що необмежений в цьому часом. [INFO] [PERSON] раптово помер. Встановлення даного факту необхідне для вирішення питання оформлення спадщини після смерті [PERSON] Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позові, просили задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, стверджує, що [PERSON] не міг проживати однією сім"єю з позивачкою, оскільки в той період, що вона вказала, він проживав з іншою жінкою. Треті особи : Новоград-Волинський районний відділ державної реєстрації атів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Житомирській області та [PERSON] в судове засідання не з"явилися, у письмових заявах не заперечують проти задоволення позову. Третя особа [PERSON]в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечила проти їх задоволення, пояснивши, що її покійний син - [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], 2013 року народження. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Врахувавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків по справі,та. давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] народилася [INFO] с. Колодянка Новоград-Волинського району Житомирської області, матір'ю зазначено [PERSON], відомості про батька дитини були внесені до актового запису про її народження за ч. 1 ст. 135 СК України за прізвищем матері, відповідно за її вказівкою записано також ім'я та по батькові батька дитини, що співпадає з ім'ям та по батькові померлого [PERSON] (а. с. 6, 53). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON], помер [INFO] (а. с. 8). Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, про визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі, може бути визнане за рішенням суду. Умовами прийняття такої заяви є запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Як вбачається з вимог вказаної норми закону, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір"ю. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності /ч.3 ст.212 ЦПК України/. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як слідує з пояснень, даних в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], що є рідними братами пемерлого , третьою особою [PERSON], що є матір"ю померлогого, позивачка та [PERSON] спільно проживали та вели спільне господарство як до народження дитини , так і після її народження. З січня 2012 року вони проживали по місцю реєстрації позивачки в с. Колодянка Новоград-Волинського району Житомирської області, що, також, підтверджено довідкою відповідної сільської ради від 31.03.2016 року ( а.с. 9), а згодом проживали в належному [PERSON] будинку [ADDRESS], де в даний час залишилася проживати позивачка. За період їх спільного проживання у них народилася донька [PERSON] [INFO], яку він вважав своєю дитиною, піклувався про неї, утримував. Дані обставини підтверджені, також, фотознімками, оглянутими в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що матеріали справи не містять ніяких доказів на спростування доводів позивача щодо факту батьківства покійного [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], крім невизнання цього факту відповідачем, разом з тим, виходячи з диспозитивності цивільного судочинства відповідно до ст.ст.11, ч.1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт спільного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] та факт спільного виховання та утримання ними дитини. Отже, позов в частині визнання [PERSON] батьком малолітньої [PERSON], 2013 року народження, підлягає задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого. Відповідно до п. 2.13 "Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання", Відповідно до п. 2.13 "Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання", затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі вищевикладеного, підлягає, також, задоволенню вимога про внесення зміни до актового запису порядок якої визначено ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на наведене, позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved