Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 48\~617,57 доларів США, що за курсом 21,71 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2015 року становить 1\~055\~487,43 грн. за кредитним договором № IFDWGA0000000024 від 25.02.2008 року та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № IFDWGA0000000024 від 25.02.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 20\~000 доларів США та зобов"язувався сплатити відсотки за користування ним в строки та порядку, передбаченими вказаним договором. ПАТ КБ ПриватБанк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. У звязку з порушенням умов кредитного договору, [PERSON] станом на 05.08.2015\~\~року заборгував позивачу 48617,57 доларів США, яка складається з 11065,93 доларів США заборгованості за кредитом, 12789,30 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 311,97 доларів США заборгованості за комісією; 22124,28 доларів США- пені за несвоєчасне виконання зобовязання; 11,52 доларів США штрафу (фіксована частина); 2314,57 доларів США штрафу (процентна складова), що й стало причиною звернення в суд з даним позовом. Представник позивача, не зважаючи на визнання його участі в судовому засіданні обов"язковою, в судове засідання не зявився, однак подав заяву, з якій слухання справи просить проводити у його відсутності. \~ Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, просив його задовольнити на суму заборгованості, яка вказана у висновку експертизи в межах строку позовної давності, яка передбачена кредитним договором. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.\~\~ Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чном.\~ Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1048 та 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики. Відповідно до частини першої ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами 25.02.2008 року був укладений кредитний договір № IFDWGA0000000024, за умовами якого ПАТ КБ ПриватБанк надав [PERSON] кредит у розмірі 23000,00 доларів США (з яких 20 000,00 доларів США на споживчі цілі, 3000,00 доларів США - на сплату страхових платежів, передбачених п.п. 2.1.3. та 2.2.7 договору) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.02.2018 року. Судом встановлено, що у зв"язку із значним подорожчанням грошових ресурсів на світовому та українському фінансових ринках та підвищенням рівня облікової ставки НБУ, відсоткова ставка за вказаним вище кредитним договором зросла до 15.12% на рік, дотримавшись при цьому процедури збільшення відсоткової ставки, передбаченої п. 2.3.1.договору. Згідно п.8.1 кредитного договору щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти у сумі 294,55 доларів США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії. Періодом сплати вважається з 10 по 15 число кожного місяця. Згідно п. 8.4 вказаного договору при порушенні позичальником зобов"язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але на менше 1 гривні. У відповідності до п.5.3 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше, ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. \~\~\~ Термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки- пені, штрафів за даним договором (п. 5.5) встановлюється сторонами тривалістю в 5 років. 25.02.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким вказані вище кредитні зобов"язання [PERSON] забезпечено житловим будинком загальною площею 183,20 кв.м., що знаходиться за адресою с. Мала Тур"я, вул.Тур"янська буд.42, Долинського району Івано-Франківської області. 05.10.2016 року рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області в рахунок погашення заборгованості за кредмтним договором № IFDWGA0000000024 від 25.02.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за вказаною вище адресою. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось представником відповідача про те, що зобов"язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувались і станом на 05.08.2015 року утворилась заборгованість, у зв"язку з чим ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснював нарахування відсотків та пені відповідно до умов, укладеного договору. Саме несвоєчасне виконання зобов'язань позичальником спонукало кредитора заявити вимогу про дострокове повернення боргу, відсотків по кредиту, виходячи з положень ст. ст. 610, 611 ЦК України. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № IFDWGA0000000024 від 25.02.2008 року станом на 05.08.2015 рік, заборгованість [PERSON] становить 48\~617,57 доларів США, яка складається з 11065,93 доларів США заборгованості за кредитом, 12789,30 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 311,97 доларів США заборгованості за комісією; 22124,28 доларів США заборгованості за пенею, 11,52 доларів США штрафу (фіксована частина); 2314,57 доларів США штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Виходячи з вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовних вимог надав суду копію кредитного договору № IFDWGA0000000024від 25.02.2008 року, розрахунок заборгованості за ним, а також виписки по рахунку відповідача. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Не погоджуючись з розрахунком заборгованісті, наданим банком, за клопотанням представника відповідача, ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.11.2015 року була призначена судово-економічна експертиза, проведення якої доручено [PERSON], яка надала суду висновок №01/03-16 від 22.06.2016 року. Згідно висновків даної експертизи: розрахунок заборгованості [PERSON] складений позивачем без урахування п.п. 5.4 та п.п.5.5 п.5 згаданого вище кредитного договору та не відповідає його умовам; розбіжності між сумами в розрахунку заборгованості, складеного представником банку та значеннями, отриманими в ході експертного дослідження, становить 13047,26 доларів США; розмір пені, нарахований у розрахунках заборгованості, експертом не підтверджується, розбіжність становить 11255,88 доларів США. Загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 25.02.2008 року станом на 01.05.2015 року становить 33244,22 долари США, що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10992,41 доларів США, з яких прострочене тіло -10786,29 доларів США; заборгованість по відсотках у розмірі 11383,41 доларів США, з яких 11298, 38 доларів США-прострочені відсотки; пеня- 10 868, 40 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 235 997,53 грн. Розрахунки заборгованості за кредитним договором, проведені судовим експертом, позивачем не спростовані. Наданий експертний розрахунок по пені узгоджується з п. 5.5 кредитного договору, а тому суд бере його за основу. Інші дані, зазначені банком в розрахунку заборгованості щодо сплати тіла кредиту, відсотків та штрафів відповідають умовам вказаного вище крединого договору. Окрім цього, згідно з додатком №2 до СЕЕ №01/03-16 "Відомість результатів дослідження розрахунку графіку відповідно до умов договору № IFDWGA0000000024 від 25.02.2008 року та фактично сплачених [PERSON] сум згідно виписки ІФФ ПАТ КБ "ПриватБанк" 25.02.2008 року по 12.05.2015 року по рахунку 29099058998946 [PERSON] та оригіналів квитанцій, поданих в матеріалах справи" розрахунок заборгованості по пені проведений в гривневому еквіваленті та становить 235997,53 грн. Про те, що сплата пені повинна сплачуватись в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати вказує і п. 5.1 укладеного кредитного договору. Суд погоджується з такими висновком експерта, оскільки законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України). Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню та стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-79 цс14 від 02.07.2014 року. З приводу заявеного клопотання представника відповідача щодо застосування позовної давності, суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з аналізу вказаної норми можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-1824 цс15 від 24.02.2016 року. В зв"язку з тим, що п.5.5 кредитного договору встановлено 5-річний строк позовної давності, суд дійшов до переконання про стягнення заборгованості з відповідача за пенею та штрафах у межах цього строку. Таким чином, оскільки відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором ,не виконавши при цьому взяті зобов'язання, суд приходить до висновку, що позов, відповідно до досліджених в судовому засіданні доказів, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1, 5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та ст.ст. 259, 526, 527, 530, 536, 625, 634, 1054 ЦК України,

Outcome: partial