Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мішенін Іван Сергійович, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним правочинів, витребування нерухомого майна, визнання права власності. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 15.09.2015 року її родич - [PERSON] подарував їй нерухоме майно, а саме - садовий будинок (за адресою: [ADDRESS] ), загальною площею 53,6 кв.м , (житлової - 30,3 кв.м.) з будівлями та спорудами (сараї - літ. Б, В, Е, И; вбиральня - літ. Г; навіс - літ. Д; гараж - літ Ж; майстерня - літ. 3, споруди №№1, 2, 3, 4 та земельну ділянку площею 0,773 га., під вказаним садовим будинком (кадастровий номер 8000000000:75:823:0007, цільове призначення - для ведення садівництва . На момент вчинення вказаних договорів вартість вказаного в них майна була визначена: садового будинку, з будівлями та спорудами - 329318,00 грн.; земельної ділянки - 17978, 24 грн. Дані договори дарування були посвідчені державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори . На підставі вказаних договорів дарування були внесені відомості про її право власності на вищевказане нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказаним майном вона, як власник, користувалась на власний розсуд (зокрема, у садовому будинку та на ділянці розташовані речі (рухоме майно), яке належить їй та членам її сім`ї, на вказаній ділянці вони періодично перебували, відпочиваючи, обробляючи ділянку та займаючись іншими особистими справами. До того ж, будучи членом Садового товариства «Плодовий» - вона 04.08.2018 року (тобто на наступний день після нібито відчуження) від власного імені оплатила членські внески до кінця поточного року, хоча очевидно, що у разі відчуження потреби б у цьому не було. Весь час ключі від воріт до земельної ділянки та від садового будинку зберігались у неї. Вказане нерухоме майно ніяким чином вона не відчужувала та жодним третім особам прав на таке відчуження не надавала. У вересні 2018 року вона перебувала на лікуванні та подальшій реабілітації у зв`язку із перенесеним кардіологічним захворюванням, 29.09.2018 року зранку від сусідів їй стало відомо про те, що невстановлені особи проникли на територію її земельної ділянки, при цьому - зламали двері та нищать її майно, палять її речі, прибувши на місце, вона особисто побачила на території своєї земельної ділянки невідомих чоловіків, які в цей час витягали меблі та речі з її садового будинку, скидаючи їх на кострище поряд з будинком. Коли на її виклик прибула поліція, то з`ясувалось, що серед присутніх невідомих чоловіків є [PERSON] , який назвався нібито власником цього садового будинку та земельної ділянки, посилаючись на укладені ним 27.09.2018 року договори купівлі-продажу зазначеного майна, які в той же день були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мішеніним І.С., відповідно до вказаних договорів [PERSON] , якого вона раніше ніколи в житті не бачила, нібито придбав належні їй садовий будинок та земельну ділянку у [PERSON] , якого вона також ніколи раніше не знала та якому вона ніякого свого майна чи відповідних прав - не передавала. При цьому, [PERSON] продемонстрував наявний у нього договір купівлі-продажу садового будинку, першу та останню сторінку якого вдалось сфотографувати, у тексті (п 1.2. договору) зазначено, що нібито право власності [PERSON] на її садовий будинок було зареєстровано 03.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., який того ж дня посвідчив договір купівлі- продажу. Крім того, в подальшому, було з`ясовано, що належна їй земельна ділянка також 27.09.2018 року була перереєстрована на [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мішеніним І.С. Також, [PERSON] заявив, що він є власником її садового будинку та земельної ділянки, пред`явивши мені вимогу забрати моє та членів моєї сім`ї майно та речі протягом одного дня. Вказані договори вона не підписувала, їх за неї уклала інші особа, якій вона жодних повноважень на це не давала, до того ж - остання здійснила це з використанням підробок її підпису.Оскільки правочини щодо її нерухомого майна були вчинені без її відома та будь-якого дозволу - вважала, що такі правочини були спрямовані на незаконне оволодіння моїм майном, у зв"язку з чим просила визнати договори купівлі продажу недійсними, витребувати у [PERSON] вказані будинок та земельну ділянку, визнати за нею право власності на спірні будинок і земельну ділянку та стягнути з відповідача [PERSON] сплачений нею судовий збір. 02.10.2018 року протоколом автоматизованого розподілу головуючим визначено суддю Величко Т.О. 03.10.2018 року ухвалою судді задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно - садовий будинок (за адресою: [ADDRESS] ), загальною площею 53,6 кв.м., (житлової - 30,3 кв.м.) з будівлями та спорудами (сараї - літ. Б,В,Е,И, вбиральня - літ. Г; навіс - літ. Д; гараж - літ. Ж; майстерня - літ.З, споруди №№1, 2, 3, 4); - земельну ділянку площею 0,773 га, під вказаним садовим будинком (кадастровий номер 8000000000:75:823:0007, цільове призначення - для ведення садівництва), яке зареєстроване за [PERSON] і заборонено [PERSON] та/або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з демонтажу, реконструкції, зміні фізичного стану вищевказаного майна, а також - вселення та реєстрації місця проживання. 03.10.2018 року ухвалою судді відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. 21.01.2019 року ухвалою суду задоволено заяву позивачки про забезпечення доказів та витребувані докази. 21.01.2019 року ухвалою суду залучено до участі у справі Департамент з питань реєстрації виуонавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 19.04.2019 року ухвалою суду задоволено заяву позивачки про забезпечення доказів та витребувані докази. 07.02.2020 року ухвалою суду закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засідання позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, також зазначили, що згідно висновку почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження з приводу незаконного заволодіння об"єктами нерухомості, що належать позивачці, підписи на договорах купівлі-продажу будинку та земельної ділянки зроблені не нею, а іншою особою, просили позовні вимоги задовольнити у повному об"ємі. Відповідач [PERSON] до суду не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив, в якому зазначав, що [PERSON] 03.08.2018 року придбав у [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу садового бинку (реєстровий номер № [NUMBER] ) та договору купівлі-продажу земельної ділянки (реєстровий ер №508) наступне нерухоме майно :садовий будинок (за адресою: [ADDRESS] загальною площею 53,6 кв.м., (житлової - 30,3 кв.м.) з будівлями та спорудами (сараї - літ. Б.В, Е,И, вбиральня - літ. Г; навіс - літ. Д; гараж - літ. Ж; майстерня - літ.З, споруди №№1, 2, 3, та земельна ділянка площею 0,773 га, під вказаним садовим будинком (кадастровий номер 0000000:75:823:0007, цільове призначення - для ведення садівництва), договори купівлі-продажу посвідчені приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О., ним же ведена державна реєстрація права власності за [PERSON] в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. На момент придбання [PERSON] у [PERSON] укладені між сторонами договори купівлі-продажу від 03.08 2018 р. відповідали усім ознакам дійсності правочину та не є визнані судом недійсними і станом на момент розгляду справи; право власності на відчужуване майно було зареєстроване за [PERSON] , а тому остання в силу положень ст. 317 ЦК України вправі була його відчужувати; будь-яких обтяжень та заборон, а також записів про судові спори на вказане майно не було зареєстровано в реєстрі, продавець гарантувала про відсутність прав третіх осіб на відчужуване майно. Крім цього, факт реєстрації права власності за [PERSON] в єдиному державному реєстрі, а також факт посвідчення нотаріусом договорів купівлі-продажу від 03.08.2018 р. свідчить про те, що документи, шо підтверджують особу та правовстановлювальні документи [PERSON] на відчужуване нею нерухоме майно перевірялися посадовими особами на предмет їх відповідності вимогам занодавства, і у вказаних осіб не було жодних застережень до цих документів. Згідно Інформації розміщеної на офіційному веб-сайті Державної міграційної служби, інформація про те що паспорт позивача недійсний/вкрадений/втрачений - відсутня. До правоохоронних органів із заявою про крадіжку або втрату документів, які посвідчують особу позивача або право власності на майно, [PERSON] не зверталась. Докази те, що договори купівлі-продажу укладені іншою особою, в т.ч. з виконанням підробленого підпису позивачем не надані. Будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів того, що позивачка договори купівлі- продажу садового будинку та земельної ділянки від 03.08.2018 року вона підписувала та правочини щодо цього нерухомого майна не укладала, суду не надано. Також зазначав, що згідно договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 27.09.2018 р. укладених між ним та [PERSON] (посвідчених приватним нотаріусом КМНО Мішеніним ), є власником наступного нерухомого майна :садового буднику (за адресою: [ADDRESS] загальною площею 53,6 кв.м., (житлової - 30,3 кв.м.) з будівлями та спорудами (сараї - літ. Б.В,Е,И, вбиральня - літ. Г; навіс - літ. Д; гараж - літ. Ж; майстерня - літ. З, споруди №№1, 2, З, та земельної ділянки площею 0,773 га, під вказаним садовим будинком (кадастровий номер 0000000:75:823:0007, цільове призначення - для ведення садівництва). В пункті 2.1 Договору купівлі-продажу садового будинку і договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2018 р. [PERSON] гарантував відповідачу, що вказане майно набуте ним із дотриманням вимог законодавства України, стверджував, що йому не відомі обставини при яких набуття ним прав власності порушувало б право власності інших осіб, гарантував що відчужуване майно на момент підписання цих договорів нікому іншому не передане, не відчужене, не подароване, під забороною та заставою не перебуває. Відповідно до п.1.2 договору купівлі-продажу садового будинку та договору купівлі- дажу земельної ділянки від 27.09.2018 р. відчужуване майно належало [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та[ADDRESS]. від 03.08.2018 р. Таким чином, з наведеного вбачається, що станом на момент придбання [PERSON] у [PERSON] укладений між сторонами договір від 27.09.2018 р. відповідав усім ознакам дійсності правочину та не є визнаний судом недійсним і станом на момент розгляду справи; право власності на відчужуване майно було зареєстроване за [PERSON] , а тому останній в силу положень ст. 317 ЦК України вправі його відчужувати; будь-яких обтяжень та заборон, а також записів про судові спори на вказане майно не було зареєстровано в реєстрі; продавець гарантував про відсутність прав третіх осіб на жуване майно. Крім цього, факт реєстрації права власності за [PERSON] в тому державному реєстрі, а також факт посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу свідчить про те, що правовстановлювальні документи [PERSON] на відчужуване ним нерухоме майно перевірялися посадовими особами на предмет їх відповідності вимогам законодавства, і у вказаних осіб не було жодних застережень до цих документів. За таких обставин, вважав, що він є добросовісним набувачем садового будинку (за адресою: [ADDRESS] ), льною площею 53,6 кв.м., (житлової - 30,3 кв.м.) з будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,773 га, під вказаним садовим будинком (кадастровий ер 8000000000:75:823:0007, цільове призначення - для ведення садівництва), у зв"язку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, також суду надано відзив, в якому зазначено, що 03.08.2018 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу садового будинку з надвірними спорудами з позивачкою та сплатив їй, після чого вона передала йому оригінал технічного паспорту на будинок, договір був посвідчений приватним нотаріусом та йому надано витяг про реєстрацію права власності. При цьому нотаріус перевірив документи, надані позивачкою [PERSON] , в тому числі і її паспорт. Вподальшому будинок зі спорудами він продав [PERSON] 27.09.2018 року, в задоволенні позову просив відмовити. Представник 3-ої особи - Головного територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з"яввся, про час, місце судового розгляду повідомлялись належним чином, суду надано пояснення з проханням слухати справу у відсутність представника та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Третя особа: приватний нотаріус КМНО Мішенін І.С. в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу у його відсутність. Третя особа :приватний нотаріус КМНО Бригіда В.О. в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи - Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив суду не надано Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 15.09.2015 року [PERSON] подарував [PERSON] нерухоме майно, а саме - садовий будинок (за адресою: [ADDRESS] ), загальною площею 53,6 кв.м , (житлової - 30,3 кв.м.) з будівлями та спорудами (сараї - літ. Б, В, Е, И; вбиральня - літ. Г; навіс - літ. Д; гараж - літ Ж; майстерня - літ. 3, споруди №№1, 2, 3, 4 та земельну ділянку площею 0,773 га., під вказаним садовим будинком (кадастровий номер 8000000000:75:823:0007, цільове призначення - для ведення садівництва (надалі за текстом - земельна ділянка)).На момент вчинення вказаних договорів вартість вказаного в них майна була визначена: садового будинку, з будівлями та спорудами - 329318,00 грн.; земельної ділянки - 17978, 24 грн. (а.с.10, 11, том 1). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав і обтяжень за позивачкою було зареєстроване право власності на вказане майно (а.с.12-14, том 1). Згідно договорів купівлі-продажу від 03.08.2018 року [PERSON] продала [PERSON] належні їй садовий будинок (за адресою: [ADDRESS] ), загальною площею 53,6 кв.м , (житлової - 30,3 кв.м.) з будівлями та спорудами (сараї - літ. Б, В, Е, И; вбиральня - літ. Г; навіс - літ. Д; гараж - літ Ж; майстерня - літ. 3, споруди №№1, 2, 3, 4 та земельну ділянку площею 0,773 га., під вказаним садовим будинком (кадастровий номер 8000000000:75:823:0007 (а.с.90-93, 95-98, том 1). Згідно договорів купівлі-продажу від 27.09.2018 року [PERSON] продав [PERSON] садовий будинок (за адресою: [ADDRESS] ), загальною площею 53,6 кв.м , (житлової - 30,3 кв.м.) з будівлями та спорудами (сараї - літ. Б, В, Е, И; вбиральня - літ. Г; навіс - літ. Д; гараж - літ Ж; майстерня - літ. 3, споруди №№1, 2, 3, 4 та земельну ділянку площею 0,773 га., під вказаним садовим будинком (кадастровий номер 8000000000:75:823:0007 (а.с.76-79, 80-83, том 1). Згідно повідомлення Святошинського УП ГУНП у м.Києві на заяву [PERSON] , від 31.10.2018 року, СВ Святошинського УП ГУНП у м.Києві за фактом підробки документів з боку невстановлених осіб на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , проводится досудове розслідування кримінального провадження №12018100080008053 від 07.10.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (а.с.60, том 3). Також судом встановлено, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №17-3/918 від 08.07.2019 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Святошинського райсуду м.Києва від 28.05.2019 року у кримінальному провадженні №12018100080008053 від 07.10.2018 року, експертам Київського науково- дослідного експертно-криміналістичного центру зроблено висновок про те, що:підпис від імені [PERSON] та рукописний запис « [PERSON] » у графі «Продавець: [PERSON] » у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 03.08.2018, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , площею 0,773 га, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:75:823:0007, виконані не [PERSON] , а іншою особою (п. 1 висновку); підпис від імені [PERSON] та рукописний запис « [PERSON] » у графі «Продавець: [PERSON] » договорі купівлі-продажу садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] від 03.08.2018 - виконані не [PERSON] , а іншою особою (п. 5 висновку). Також, експерт встановив, що не [PERSON] , а іншою особою виконані підписи та рукописні записи від її імені в заявах від 03.08.2018, виконаних нібито від імені [PERSON] про відчуження вищевказаних земельної ділянки та садового будинку з надвірними будівлями та спорудами (п.п. 3 та 7 висновку, відповідно), а також - в заявах [PERSON] про придбання вищевказаного нерухомого майна (п.п. 4 та 8 висновку, відповідно). Крім того, експертом встановлено, що підписи та рукописні записи від імені [PERSON] на вилучених у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. примірниках договорів дарування вищевказаних земельної ділянки та садового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 15.09.2015 - виконані не [PERSON] , а іншою особою (п.п. 2 та 6 висновку, відповідно) (а.с. 63-91, том 3). Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі не подали суду інших доказів в обгрунтування заперечень проти позову, не просили витребувати або забезпечити такі докази, а також не повідомили про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 82 ЦПУ України. За змістом ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в Узагальненні судової практики від 24 листопада 2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Зазначена позиція також виккладена в п. 10 постанови Пленуму Верховною Суду України №9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якою не піддягають задоволенню позови власників майна про визнання недїйсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Аналізуючи надані суду докази і зазначені норми закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved