Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), третя особа - Орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково Позивач зазначила про те, що Відповідач, шлюб з яким розірвано рішенням суду, не підтримує жодного зв'язку з дочкою, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов"язків щодо виховання доньки, ухиляється від обов"язку батька по вихованню дитини, протягом тривалого часу не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не займається її підготовкою до самостійного життя, долею та станом здоров"я дитини не цікавиться, бажання побачитися з дитиною не виявляє. Мати Відповідача самостійно платить аліменти на дитину замість Відповідача, оскільки сам Відповідач платити аліменти відмовляється. Представник Позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги Позивача, просила позов задоволити в повному обсязі. Представником Позивача подано заперечення на позов, в якому зазначено, що Відповідач з кінця липня 2009 року перебуває на заробітках у Франції. На даний час Відповідач створив нову сім"ю та має дітей. Відповідач спілкується з своєю дочкою в телефонному режимі. Аліменти сплачує вчасно та в більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду, заборгованості по сплаті немає, вважає позов безпідставним, оскільки Відповідач не самоусунувся від виконання батьківського обов"язку, а виконує його в міру своїх можливостей. Представник Третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, - в судовому засіданні не заперечила проти позбавлення [PERSON] батьківських прав з підстав, викладених у висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] року. Заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача та її представника, представника Третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. З 2007 по 2011 роки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка: [PERSON], [INFO] року народження. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2010 року у справі № 2-829 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі - задоволено частково. Вирішено стягнути із [PERSON], [INFO] р.н. аліменти на користь [PERSON] у розмірі 350 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO] р.н. ( а.с.10). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.02.2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу- задоволено. Шлюб між сторонами, який зареєстрований 06.03.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського МУЮ, актовий запис №310- розірвано. Відповідно до довідки ГТУЮ в Івано-Франківській області Івано-Франківського МВ ДВС від 29.11.2016 року заборгованість згідно виконавчого листа №2-829 виданого 15.08.2010 р. Тисменицьким районним судом, про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON], станом на 05.06.2015 року відсутня. Відповідно до рішення №07-10/02-27 Тисменицької районної державної адміністрації комісії з питань захисту прав дитини від 12.11.2010 р. вирішено надати право [PERSON] спілкуватися та брати участь у вихованні малолітньої внучки [PERSON], [INFO] р.н.: неділя з 14-00 год. по 16-00 год. Попереджено бабцю [PERSON] про її відповідальність за життя та здоров"я дитини. Посилаючись на те, що Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, самостійно аліменти не сплачує, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України). Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12 січня 2017 року № 6 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO] р.н. Так, як випливає зі змісту вищевказаного висновку органу опіки та піклування, відповідно до психодіагностичного обстеження дівчинки, проведеним практичним психологом ЗШ№3, встановлено, що відносини у сім"ї дитини хороші. Батько не є для [PERSON] авторитетною особою, згадка про нього не несе позитивного забарвлення. За змістом частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 141, 180 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. В ході розгляду справи Судом встановлено, що Відповідач не в повній мірі належно виконує свої батьківські обов'язки щодо спілкування та виховання дитини, однак це відбувається не з його прямого умислу чи тільки з його вини, оскільки він на даний час працює та проживає за кордоном. Крім того, в матеріалах справи є інформація про участь батьків у навчанні та вихованні дитини, яка надана загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3 вказано про те, що зі слів матері матеріальну підтримку батько надає, вихованням та навчанням не займається, спілкується з дитиною в телефонному режимі, оскільки проживає за кордоном, тобто сама Позивач стверджує про матеріальну допомогу та спілкування в телефонному режимі. Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд, враховуючи конкретний зміст висновку органу опіки та піклування (Витяг з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12 січня 2017 року № 6 «Про розгляд питань органу опіки та піклування»), вважає його неповним, не всебічним та недостатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у відповідній частині знайшли своє спростування. Вказаний висновок органу опіки та піклування базується виключно на позиції матері дитини. Крім того, на думку суду, органом опіки та піклування безпідставно не отримано відповідні пояснення у самої дитини. Відтак, заслухавши пояснення Позивача та її представника, представників Відповідача, Судом не встановлено вини Відповідача в умисному невиконанні належним чином своїх батьківських обов'язків. Крім того, Суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. В даному випадку Суд вважає, що відносини Відповідача з дитиною ще можуть змінитися, оскільки відсутність наміру приділяти увагу вихованню дитини у Відповідача судом не встановлено, а Позивач зобов'язана не чинити йому перешкод в цьому. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу на Відповідача - позбавлення його батьківських прав відносно дитини, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 19, 164, 165 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed