Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовом , в якому просить встановити факт належності [PERSON], [INFO] правовстановлюючого документу- заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Васловівської сільської ради народних депутатів Заставнівського району Чернівецької області, реєстровий номер 3 від 05.03.1994 року від імені [PERSON] на ім"я [PERSON]. Крім того просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок із господарськими спорудами, який розсташований в [ADDRESS] в порядку спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В мотивування позову посилається на те, що [INFO] року померла мати позивачки [PERSON]. За життя остання зробила розпорядження своїм майном, склавши 05.03.1994 року заповіт , згідно якого все своє майно заповіла [PERSON]. Представник позивачки посилається на те, що позивачка [PERSON] вчасно прийняла спадщину, оскільки звенулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На частину спадщини вже отримала свідоцтво про право на спадщину по заповіту, згідно якого отримала Державнйи акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 29.09.2005 року. Представник позивачки посилається на те, що позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок, однак нотаріус їй відмовив, із-за відсутності проавовстановлюючого документу на вказане майно. Крім того підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій було те, що допущена помилки в заповіті, а саме: в імені спадкодавця, так замість "[PERSON]" вказано "[PERSON]. Внести виправлення у вказаний документ на даний час є неможливим. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, мотивував їх вищенаведеним. Представник територіальної громади в судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON]. За життя остання зробила розпорядження своїм майном, склавши 05.03.1994 року заповіт, який був посвідчений секретарем Васловівської сільської ради за реєстровим №3, згідно якого належне їй мано, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. Вiдповiдно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповiтом i за законом можуть бути фiзичнi особи, якi є живими на час вiдкриття спадщини. Спадкоємців відповідно до ст.1241 ЦК України відсутні. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України , спадкуванням є перехiд прав та обов'язкiв (спадщини) вiд фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осiб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповiтом або за законом. До складу спадщини входять yci права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент вiдкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповiтом чи за законом має право прийняти спадшину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи iз застереженням. Спадкоємець, який постiйно проживав разом iз спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про вiдмову вiд неї. Незалежно вiд часу прийняття спадщини вона належить спадкоемцеві з часу відкриття спадщини. Вiдповiдно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час смерть не проживав постiйно iз спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки №246 від 28.01.2015 року виданої виконавчим комітетом Васловівської сільської ради із померлою [PERSON] ніхто не проживав. Встановлено, що [PERSON] звернулася до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, згідно якої заведена спадкова справа №391/2001. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свiдоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимоги даної статті, позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Крім того із-за помилки, котра допущена в заповіті, а саме: в імені спадкодавця , так замість"[PERSON]" вказано "[PERSON]. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28.01.2015 року . Встановлено, що [PERSON] за життя не оформила документи на належне їй нерухоме майно та не зареєструвала його в органах БТІ. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3. наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будiвель ", i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, такими як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності [PERSON] вищезазначеного житлового будинку підтверджується рішенням сесії "Про оформлення права власностів" записом в погосподарській книзі сільської ради, інвентарною справою. Постанова Пленуму Верховного суду України вiд 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулююе право приватної власності громадян на жилий будинок" у п.9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на вiдведенiй в установленому порядку на земельній дiлянцi i прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації виконкомі місцевої ради. Згідно довідки №247 від 28.01.2015 року Васловіської сільської ради [PERSON] була належним землекористувачем земельної ділянки 0,26 га, в тому числі: 0.10 га для обслуговування житлового будинку та 0,16 га для ведення особистого селянкого господарства. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно ст. 328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Відповідно до цивільно-процесуального законодавства в порядку окремого провадження можуть розглядатись справи про встановлення фактів, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ; встановлення факту не пов"язане з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. із змінами "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігається із ім"ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними в свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі і факту встановлення правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки в прізвищі, імені, по батькові або замість імені зазначені ініціали, суду слід подати докази, що організація, яка видала документ не має можливості внести виправлення. Факт належності позивачці заповіту зробленого [PERSON] від 05.03.1994 року підтверджується довідкою сільської ради №250, а також Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER], на підставі якого отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 29.09.2005 року . Враховуючи наведене,

Outcome: approved