Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

03.05.2017 позивачі звернулися до суду з позовом та просили суд: - зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] та не проводити вселення до даної квартири будь-яких сторонніх осіб; - виселити із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення наступних осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та їх дочку [PERSON] , [INFO] ; - вселити в квартиру [ADDRESS] зареєстрованих в даній квартирі осіб: [PERSON] , [INFO] та її сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивують тим, що позивачам належить на праві приватної власності у порядку спадкування за законом на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.12.2014 однокімнатна квартира [ADDRESS] , по Ѕ частині кожній. Вказують, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.10.2015 року [PERSON] був виселений із квартири [ADDRESS] . Під час примусового виселення [PERSON] заявив про те, що він добровільно виселяється із даної квартири, але в даній квартирі залишилися проживати, з його дозволу, його дружина - [PERSON] , їх син [PERSON] , невістка [PERSON] та малолітня онучка [PERSON] , 2011 року народження. Зазначають, що дані особи не бажали добровільно звільнити приміщення посилаючись на те, що в рішенні Солом"янського районного суду м.Києва від 15.10.2015 не зазначено, що вони підлягають виселеню зі спірної квартири. Враховуючи дані обставини, а також посилаючись на те, що відповідачі не визнають за позивачами право на користування спірною квартирою, що є складовою права власності, ту обставину, що відповідачі продовжують проживати у спірній квартир без законних на те підстав, просили позов задоовльнити. Обгрунтовуючи заявлені вимоги пред"явлені також до відповідача-1, позивачі зазначають, що відповідач-1 посилаючись на те, що він був вселений у спірну квартиру за згодою [PERSON] , як його помічник користується спірною квартирою незважаючи на попереднє рішення суду та вказає спірну адресу, як адресу свого проживання. При цьому зазначають, що оскільки для відповідача-1 відсутня заборона на усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та враховуючи поведінку відповідача-1, останні вважають, що для ефективного судового захисту суд має зобов"язати відповідача-1 не чинити перешкоди у користуванні вланістю позивачам та не вчиняти дії щодо вселення у спірну квартиру будь-яких сторонніх осіб. Враховуючи викладене вище просили позов задовольнити. 04.05.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. Ухвалою суду від 12.05.2017 позовну заяву було залишено без руху з наданням терміну для усунення недоліків. 24.11.2017 на адресу суду [PERSON] було подано заяву на виконання вимог вищезазначеної ухвали. Ухвалою суду від 09.01.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадженян із повідомленням (викликом) сторін на 30.08.2018. 30.08.2018 від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву. У поданих запереченнях відповідачі зазначають, що [PERSON] висилився із даної квартири та не проживає у ній, а тому вимоги до цього відповідача не можуть бути пред`явлені. Зазначають, що відповідач [PERSON] у період з 15.07.2016 по 15.07.2021 перебуває на контрактній службі в зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській області. Крім того, вказують, що позивачі не мають будь-яких прав на дану квартиру, а також те, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на дану квартиру із забороною розпоряджатися та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні № 12016100090008359 від 18.07.2016 кінцевого рішення. Ухвалою судді Солом`янського районного суду від 08.10.2018 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадженні. 15.11.2018 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач проти позову заперечує посилаючись на його необгрунтованість. 19.11.2018 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач проти позову заперечує, вказує, що у нього та його сім`ї відсутнє будь-яке інше житло, а також те, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт із забороною розпоряджатися та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні № 12016100090008359 від 18.07.2016 кінцевого рішення. 15.11.2018 від позивачів надійшли відповіді на подані [PERSON] та [PERSON] відзиви. 05.12.2018 року відповідачем [PERSON] подано до суду письмові заперечення у яких останній просив суд постановити відносно позивачів окрему ухвалу щодо невиконання позивачами ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва по кримінальному провадженні № 12016100090008359 від 18.06.2016. 26.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. у зв`язку із відстороненням судді Лазаренко В.В. від здійснення правосуддя. В судовому засіданні 03.07.2019 позивач [PERSON] та представник позивача -1 - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з наведених вище підстав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник проти заявлених вимог заперечували та просили суд відмовити у задоволенні позову з наведених у відзиву підстав. При цьому, [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що у вказаній квартирі не проживає, а лише навідує своїх рідних. Спірну квартиру вказує лише, як адресу для листування. Представник третьої особи підтримла подані письмові пояснення щодо поданого позову та просила ухвалити рішення з урахування інтересів дітей. У судовому засіданні 28.07.2020 позивачем [PERSON] долучено до позовної заяви копію паспорту та свідоцтва про реєстрацію шлюбу відповідно до яких остання змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Заслухавши пояснення позивачів та представника позивача-2, відповідачів-1,3 та їх представників, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в суді, відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.12.2014, ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2016 та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2016 право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині за кожною в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 13-17). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2014 у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Головне управління юстиції у м.Києві про визнання недійсним заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, виселення, скасовано рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 21.06.2013 та ухвалено нове за яким, визнано недійсним заповіт, укладений від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мельник І.Р. 28.10.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 1952 . В решті заявлених вимог, відмовлено (а.с. 20-22). Даним рішенням, зокрема, встановлено, що позивачі є рідними внучками померлого [PERSON] , які звернулися у передбаченому законом порядку з заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, а тому в порядку ст.82 ЦПК України дані обставини не доказуються. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Як встановлено вище та підтверджено судовим рішенням, яке набрало чинності, позивачі є власниками квартири [ADDRESS] у рівних частках, а тому в силу вимог ст. 317 ЦК України мають право на реалізацію свого права користування, що є складовою права власності. Разом з тим, з матеріалів справи встановлено та не заперечувалося відповідачами по справі, що у спірній квартирі проживають: відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , та в добровільному порядку відмовляються звільнити займане спірне житло. Вбачається, що вказані вище відповідачі проживають у спірній квартирі без законних на те підстав. З матеріалів справи встановлено, що відповідачі у родинних стосунках з позивами не перебувають. Відповідного житлового сервітуту ні в силу закону, ні в силу договору відповідачі не мають та не набули. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачі мають бути виселені зі спірної квартири, а права позивачів в цій частині підлягають поновленню. Разом з цим, відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову зазначає, що у вказаній квартирі не проживає, а тому, на його думку, правових підстав для задоволення позовних вимог заявлених до нього, не має. Суд не погоджується з доводами відповідача-1 в цій частині, виходячи з наступного. Так, дійсно, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.10.2015, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2016, [PERSON] виселено із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення (а.с. 23-26). Як встановлено вище, відповідачем-1 на виконання у примусовому порядку вказаного вище рішення суду звільнив спірне житлове приміщення, але в подальшому продовжив ним користуватися, що підтверджується наступним. Відповідно до оглянутої у судовому засіданні копії позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування запису в реєстрі прав власності в редакції 27.04.2020, яка знаходиться в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва, [PERSON] зазначив, що проживає саме у квартирі [ADDRESS] . Разом з цим, заперечуючи проти позову та надаючи пояснення у суді вказав, що він з"являється у спірній квартирі, оскільки там проживає його сім"я, а спірну адресу вказав з метою ідентифікації його адреси листування. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що відповідачем [PERSON] не спростовано належними доказами, що останній не проживає у спірній квартирі [ADDRESS] . Та обставина, що відповідач [PERSON] вказав спірну адресу, як місце свого проживання свідчить про те, що останній проживає в ній, свого інтересу до даної квартири не втратив, внаслідок чого вказав її як місце свого проживання. Та обставина, що позивачами не надано відповідного акту про проживання відповідача-1 у спірній квартирі, суд враховує те, що такий акт, як письмовий доказ не має переваги над іншими та не є єдиним доказом у даній справі. Процесуальна поведінка відповідача-1 та його послідуючі дії щодо захисту свого інтересу щодо спірної квартири свідчить, що останній не визнає за позивачами право на користування спірною квартирою, оскільки проживає в ній разом зі своєю сім"єю та продовжкє звертатися з відповідними позовами та заявами до державних органів, вказуючи спірну адресу, як єдине своє місце проживання. За вказаних обставин, суд вважає, що відповідач-1 також підлягає виселенню зі спірної квартири, а його доводи щодо наявності попереднього рішення, суд вважає необгрутованими та такими, що спростовуються дослідженими в суді доказами. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселеним із занятого житлового приміщення або обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі та в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на квартиру [ADDRESS] із забороною розпоряджатися та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні № 12016100090008359 від 18.07.2016 року кінцевого рішення (а.с. 76). Відповідач [PERSON] посилається на дану ухвалу суду, як на одну із підстав для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Даним нормами не вставлено, що ухвала слідчого судді у справі про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження має приюдиційне значення для суду при розгляді даної цивільної справи. Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.12.2014, яким визнано за позивачами право власності на квартиру [ADDRESS] по Ѕ частині за кожною в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , набрало законної сили та є чинним на момент розгляду даної справи, свідоцтво про право власності на дану квартиру також є чинним та не скасоване у передбаченому законом порядку, а тому позивачі мають право на звернення до суду із даним позовом для захисту свого порушеного права з боку відповідачів, в тому числі і право на вселення, як одного із складових права власності. У судовому засіданні відповідачем [PERSON] було долучено до матеріалів справи копію рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2019 відповідно до якої, визнано неукладеним шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1920 р.н.; зобов`язано Виконавчий комітет Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області спростувати недостовірну інформацію відносно [PERSON] , [INFO] ; свідоцтво про народження, актовий запис № 30 від 21.04.1944 року [NUMBER] , виданий 09.12.1955 року Виконавчим комітетом Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області в частині відомостей про: дитину - [PERSON] , [INFO] ; батька - [PERSON] ; матері - [PERSON] , шляхом визнання даного актового запису недійсним та анулювання цього акту; зобов`язано Виконавчий комітет Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області та Васильківський міськрайоний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести відповідні зміни, а саме виключити відомості про [PERSON] , як батька дитини, з актового запису про народження, актовий запис № 30 від 21.04.1944 року [NUMBER] , виданий 09.12.1955 року Виконавчим комітетом Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області, зобов`язано Виконавчий комітет Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області та Васильківський міськрайоний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести зміни до актового запису, а саме скасувати свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 30 від 21.04.1944 року [NUMBER] , виданий 09.12.1955 року Виконавчим комітетом Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області. З огляду на вказане рішення відповідач [PERSON] зазначив, що [PERSON] , [INFO] , який є батьком позивачів, не є сином померлого [PERSON] , а тому позивачі не можуть успадкувати квартиру [ADDRESS] , оскільки не є родичами [PERSON] , а тому не мають права вимоги у даній справі. Проте, суд не приймає вказане вище рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2019 в якості доказу в обгрунтування відмови у задоволенні позову позивачам,оскільки дане рішення відсутнє у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того, вважає, що вказане рішення не спростовує висновки суду першої та апеляційної інстанції, яким визнано за позивачами право власності на спірну квартиру у порядку спадкування за [PERSON] . Разом з цим, суд вважає, що вказане рішення жодним чином не скасовую обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду м.Києва від 29.01.2014. Як встановлено судом, відповідачі відмовляються в добровільному порядку виселитися зі спірної квартири, тим самим порушують право позивачів у здійсненні ними права власності. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає встановленим, що відповідачі проживають у спірній квартирі без законних на те підстав, а тому підлягають виселенню в судовому порядку. За таких обставин, позов в частині вимог [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] про вселення та виселення відповідачів, вимог [PERSON] про виселення відповідачів підлягає задоволенню. Разом з цим, суд не знаходить підстав для задоволення позову у частині вимог про зобов"язання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] та не проводити вселення до даної квартири будь-яких сторонніх осіб, як необгрунтованої. За вказаних вище обставин, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН не відомий), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН не відомий), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН не відомий) на користь [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) 320,00 грн. судового збору з кожного. Також, з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН не відомий), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН не відомий), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН не відомий) на користь [PERSON] ( проживає за адресою: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) 320,00 грн. судового збору з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial