Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла її тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], що належала померлій на праві власності. За життя [PERSON] позивачка постійно піклувалася про неї, доглядала за нею під час хвороби, надавала матеріальну допомогу. У листопаді 2015 року у чоловіка позивачки різко погіршився стан здоров"я, у зв"язку з чим вона звернулася за допомогою по догляду за тіткою до відповідачки [PERSON] Остання здійснювала догляд за тіткою, за що отримувала від позивача грошові кошти. Під час життя померла у 2009 році склала заповіт на ім"я позивачки [PERSON] та її сестри [PERSON] на квартиру. У жовтні 2015 року [PERSON] склала заповіт на ім"я позивачки та її сестри [PERSON] Після смерті тітки позивачка звернулася до відповідачки із проханням надати їй свідоцтво про смерть [PERSON], але остання відмовилася. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] року, а також визнати право власності у порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] за позивачкою. У судовому засіданні представник позивачки подала заяву про зміну підстав та предмету позову, відповідно до якої просила суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 25.12.2015 року приватним нотаріусом Бережанською Н.П., відповідно до якого [PERSON] заповідала належну їй квартиру [PERSON], а також визнати право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що під час складання заповіту [PERSON] хворіла, а тому не могла розуміти значення своїх дій. На початку судового розгляду позивачка [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити. У подальшому позивачка у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що вона тривалий час здійснювала догляд за [PERSON] у грудні 2015 року остання склала заповіт, відповідно до якого заповідала свою квартиру їй, при цьому робила вона це свідомо, оскільки повністю розуміла значення своїх дій, а хвороба не впливала на її здатність розуміти те, що вона робить. Вважає, що підстав для визнання заповіту недійсним немає, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав пояснення відповідачки, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - на початку судового розгляду позовні вимоги не визнала, пояснила, що жодні права позивача адміністрацією не порушено, відповідач є неналежним. У подальшому представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - приватний нотаріус Бережанська Н.П. - на початку судового розгляду позовні вимоги не визнала. Пояснила, що померла неодноразово зверталася до неї для посвідчення заповітів. Під час посвідчення останнього заповіту нотаріусом було виконано всі вимоги діючого законодавства, перевірено дієздатність останньої, після чого було посвідчено заповіт. Вважає, що підстав для задоволення позову немає. У подальшому приватний нотаріус у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідачки, представників відповідачів, третьої особи, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Під час життя [PERSON] проживала та була зареєстрована у квартирі [ADDRESS], що належала останній на праві власності. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. 25.12.2015 року [PERSON] був складений заповіт на ім"я [PERSON] на належну їй квартиру. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує на те, що заповіт є недійсним, оскільки на момент його складання [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв"язку із хворобою, а тому заповіт повинен бути визнаний недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Заповітом, відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, згідно із ч.1 ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов"язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов"язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Для визначення стану [PERSON] на момент складання заповіту (25.12.2015 року) судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Так, відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта № 481 від 19.07.2017 року [PERSON] в період складання заповіту (25.12.2015 року) за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними; [PERSON] на час складання заповіту страждала на органічне ураження головного мозку судинно-дизметаболічного ґенезу із церебрастенічним синдромом; [PERSON] на момент складання заповіту усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними; [PERSON] страждала на органічне ураження головного мозку судинно-дизметаболічного ґенезу із церебрастенічним синдромом і на момент складання заповіту усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Крім того, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] до самої смерті повністю усвідомлювала значення своїх дій, всіх знайомих та рідних впізнавала, розуміла, що відбувається. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.. 58-59 ЦПК України на підтвердження недійсності заповіту від 25.12.2015 року. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним заповіту задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, як це передбачено ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Враховуючи те, що заповіт від імені [PERSON] на квартиру, складений на ім"я [PERSON], відповідає вимогам діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на квартиру не підлягають задоволенню, оскільки право на вказану квартиру у порядку спадкування за заповітом набуває відповідачка [PERSON] Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Згідно із ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Як вбачається з письмових матеріалів справи, ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] Враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON], вважає за необхідне і скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed