Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №MKRWAK01050107 від 13 червня 2006 року, [PERSON], отримав кредит в сумі 39450 гривень на термін до 12 червня 2011 року, та зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 17 лютого 2016 року має заборгованість в сумі 404164,67 гривень, що складається з наступного: 27555,10 гривень - заборгованості за кредитом; 90250,93 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2367,12 гривень - заборгованості по комісії за користування кредитом; 283991,52 гривень - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Крім того, в забезпечення виконання зобов"язання за кредитним договором №MKRWAK01050107 від 13 червня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов"язани й виконати зобов"язання боржника. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, просили стягнути з відповідачів, солідарно, в їхню користь заборгованість за кредитним договором №MKRWAK01050107 від 13 червня 2006 року в сумі 404164,67 гривень та судові витрати понесені банком при подачі даної позовної заяви до суду. Представник позивача Сафір Ф.О. в судовому засіданні присутній не був, оскільки ним подана заява, в якій просить справу розглядати без участі представника Приватбанку. У випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що Як убачається із зазначених вище обставин укладення Кредитного Договору, останній являється двостороннім, платним, строковим правочином. Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Враховуючи момент виникнення даного правочину, останній за своєю правовою природою являється реальним правочином, тобто, за даним Кредитним Договором одна сторона (Кредитодавець) передала іншій (Кредитору) у власність гроші, визначені родовими ознаками, а Кредитор зобов'язувався по\-вернути таку ж суму грошей. Права й обов'язки сторін Кредитного Договору виникли з моменту передачі майна, в даному випадку, грошей. Зважаючи на класифікацію правочинів, даний Кредитний Договір являється строковим правочином, тобто, правочином у якому обумовлюється момент, з якого він набуває чинності, та момент, з котрого він втрачає чинність. Так, згідно пункту 5.1. Договору, останній у частині п.3.7. набуває чинності з моменту його підписання сторонами, а згідно пункту 1.1. кредитні кошти були надані Кредитору на строк до 12 червня 2011 року. Згідно пункту 3.3. Кредитного Договору Сторони домовилися про остаточне погашення заборгованості за Кредитом не пізніше дати, зазначеної в пункті 1.1. - 12 червня 2011 року. Враховуючи наведене вбачається, що право пред'явлення Кредитодавцем Кредитору матеріально-правової вимоги настало 13 червня 2011 року. У зв"язку з чим просив у задоволенні цивільного позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] відмовити в зв'язку із пропуском строку позовної давності. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №MKRWAK01050107 від 13 червня 2006 року, за яким банк надав останньому кредит в сумі 39450 гривень із зобов»язанням повернути ці кошти та сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до умов цього договору. З матеріалів справи, досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що відповідач, [PERSON] взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов вищевказаного кредитного договору, не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитом. Станом на 17 лютого 2016 року має заборгованість в сумі 404164,67 гривень, що складається з наступного: 27555,10 гривень - заборгованості за кредитом; 90250,93 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2367,12 гривень - заборгованості по комісії за користування кредитом; 283991,52 гривень - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов"язання за договором №MKRWAK01050107 від 13 червня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки відповідно до умов якого, у випадку невиконання чи неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель [PERSON] разом із позичальником солідарно відповідають перед позивачем у повному обсязі зобов'язань, передбачених кредитним договором. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено, що відповідачами порушені умови кредитного договору, зокрема ними прострочено свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, порушено графік погашення заборгованості за кредитом, отже, в даному випадку, має місце невиконання зобов'язання відповідачами. Разом з цим представником відповідачів [PERSON] в ході розгялду справи заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, з урахуванням чого суд приходить до такого висновку. Як убачається із зазначених вище обставин укладення кредитного Договору, останній являється двостороннім, платним, строковим правочином. Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; Враховуючи момент виникнення даного правочину, останній за своєю правовою природою являється реальним правочином, тобто, за даним кредитним договором одна сторона (кредитодавець) передала іншій кКредитору) у власність гроші, визначені родовими ознаками, а кредитор зобов'язувався по\-вернути таку ж суму грошей. Права й обов'язки сторін кредитного договору виникли з моменту передачі майна, в даному випадку, грошей. Зважаючи на класифікацію правочинів, даний кредитний договір являється строковим правочином, тобто, правочином у якому обумовлюється момент, з якого він набуває чинності, та момент, з котрого він втрачає чинність. Так, згідно пункту 5.1. Договору, останній у частині п.3.7. набуває чинності з моменту його підписання сторонами, а згідно пункту 1.1. кредитні кошти були надані Кредитору на строк до 12 червня 2011 року. Згідно пункту 3.3. кредитного договору сторони домовилися про остаточне погашення заборгованості за кредитом не пізніше дати, зазначеної в пункті 1.1. - 12 червня 2011 року. Враховуючи наведене вбачається, що право пред'явлення кредитодавцем кредитору матеріально-правової вимоги настало 13 червня 2011 року. При цьому, відповідними нормами Цивільного кодексу України, визначено поняття позовної давності, її види та загальні характеристики. Так, відповідно до статей 256-257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). У відповідності до частини 1 статті 264 цього ж Кодексу, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вже встановлено судом вище, згідно пункту 3.3. кредитного договору дата остаточного погашення заборгованості за кредитом згідно пунктів 1.1., 3.3. - 12 червня 2011 року. Право пред'явлення кредитодавцем кредитору матеріально-правової вимоги - з 13 червня 2011 року. Матеріалами справи не підтверджується переривання перебігу позовної давності, оскільки, згідно розрахунку заборгованості за договором № MKRWAK01050108, укладеним 13 червня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], який доданий позивачем до матеріалів позовної заяви, останні погашення кредитором за договором були здійснені: - 25 червня 2009 року - погашення процентів у сумі 2.636,46 гривень; - 25 червня 2009 року - погашення пені в сумі 1,34 гривні; - 25 червня 2009 року - погашення комісії - 98,63 гривні. Згідно пункту 3.3. договору, кошти,отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються на відшкодування витрат/ збитків банку згідно п.п.2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього Договору, далі - простроченої комісії по Кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту. Як убачається із зазначених об'єктивних обставин, фактично, останній платіж по погашенню заборгованості по кредитному договору кредитором було здійснено 25 червня 2009 року, у зв'язку із чим у кредитодавця виникло право пред'явлення до кредитора матеріально-правової вимоги з 26 червня 2009 року - з часу проведення Боржником останнього платежу по кредитному договору або з 12 липня 2011 року - строк закінчення дії Кредитного Договору. Однак, враховуючи те, що позивачем пред'явлено до відповідача цивільний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором поза межами трьохрічного строку позовної давності з часу, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК України), а у позовній заяві про поновлення строку позовної давності в відповідності до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач не клопоче, суд вважає, що строк позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права позивачем пропущений, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Стосовно договору поруки суд зазначає таке. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 12) про його дію протягом п"яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як встановлено, у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 12 червня 2011 року (пункт 1.1). За таких обставин у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 12 червня 2011 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 18 лютого 2016 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed