Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів, мотивуючи позовну заяву тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2007 року. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2016 року справа № 127/10778/16-ц шлюб між сторонами було розірвано.Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина [PERSON] після розірвання шлюбу між батьками залишився проживати з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], проте батько дитини [PERSON] періодично без дозволу матері забирає сина з гуртків, після навчання в школі. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому, позивач вимушена була звернутись з даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3400,00 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю - [PERSON] - за місцем її постійного проживання. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів мотивуючи позовну заяву тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2007 року. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2016 року справа № 127/10778/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина [PERSON] після розірвання шлюбу між батьками залишився проживати з матір'ю [PERSON], проте остання чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною переховуючи сина за різними адресами, що негативно впливає на психологічний стан дитини, тому позивач [PERSON], звернувся з позовом до суду та оскільки він забезпечений житлом просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON], з батьком - [PERSON] - за місцем його постійного проживання, а також стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 25% від заробітної плати відповідача. В судовому засіданні представник позивача (відповідача) [PERSON] - [PERSON], позов підтримав в повному обсязі із підстав викладений в позовній заяві. Додатково пояснив, що позивач [PERSON], має належні умови для проживання дитини, дбає про нього, піклується, забезпечує, в той час як від батька дитини не отримує жодної допомоги на утримання дитини. Позивач є приватним підприємцем, має стабільний дохід, житлом забезпечена. В ківартирі створено умови для проживання та розвитку дитини . Предтавник заперечував проти задоволення зустрічного позову, вказав, що [PERSON] не працює, не має засобів для утримання дитини, не надав жодних доказів створення увом для виховання та забезпечення сина. Крім того предстаник посилався на Конвенцію прав дитини та неможливість роз"єднання дитини з матір"ю. Відповідач (позивач) [PERSON], вимоги первісного позову не визнав, заперечив щодо його задоволення, вказав, що сам винянчив сина з пелюшок, займався його вихованням, водив і забирав його з садка. Свої позовні вимоги [PERSON] підтримав, вказав, що створить умови для проживання син а в разі коли місце проживання дитини буде визначено з ним, вказав, що двір його будинку краще облаштований для сина. Він працює, про те документи, про місце роботи, дохід тощо надати не може. Квартира, в якій він проживає належить його матері, про те він сам нею користується. Представник 3-ї особи - служби у справах дітей ВМР в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати без його участі, надав висновок органу опіки та піклування ВМР про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Зазначив, що вказаний висновок підтримує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Суд дослідив докази наявні в матеріалах справи: -копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (на а.с. 8), відповідно до якого сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2007 року; -копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER] виданого 24.05.2016 року (на а.с. 9), відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON]; -копія рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2016 року (на а.с. 10), відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; -копія виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (на а.с. 11-12), відповідно до якого [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець; -копії квитанцій (на а.с. 13-14), відповідно до яких витрачались кошти на іграшки, ліки та предмети розваг; -характеристика на [PERSON] видана заступником декана ФІРЕН Вінницького національного технічного університету (на а.с. 45), відповідно до якої [PERSON] навчається у університеті за освітньо-професійною програмою підготовки магістра, спеціальність - телекомунікації та радіотехніка та за час навчання зарекомендував себе сумлінним, дисциплінованим студентом, серед студентів свої групи користується заслуженим авторитетом; -характеристика на [PERSON] видана завідувачем КЗ «ДНЗ № 46 ВМР» (на а.с. 46), відповідно до якої батько [PERSON], приводив і забирав із дитячого садочка, відвідував всі батьківські збори, супроводжував дітей при поїздках до театру, допомагав облаштовувати ігровий майданчик. За спостереженнями вихователів дитячого садочка спостерігається сильна прихильність між батьком та сином; -висновок органу опіки та піклування ВМР про визначення місця проживання дитини від 27.04.2017 року № 01-00-011-18384 (на а.с. 52-54), відповідно до якого вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Згідно висновку у по місцю проживання батька дитині не створеноі кумови для проживання, відсутні місця відпочинку та занять. Батько не має самостійного доходу. Дитина [PERSON] на співбесіді з фахівцем соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді повідомив, що любить обох батьків, бажає проживати з матір"ю. Вказані докази суд вважає належними, допустимими та приймає їх. Із досліджених судом доказів встановлено наступні факти та належні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується актовим записом про народження дитини № 3585 від 30.09.2009 року по Вінницькому міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Шлюб між батьками дитини розірваний відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2016 року справа № 127/10778/16-ц. Дитина [PERSON] після розірвання шлюбу між батьками залишився проживати з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини [PERSON] проживає у [ADDRESS]. Відповідно до характеристик на [PERSON] від заступника декана ФІРЕН Вінницького національного технічного університету (на а.с. 45) та завідувача КЗ «ДНЗ № 46 ВМР» [PERSON] за місцем навчання зарекомендував себе сумлінним, дисциплінованим студентом, серед студентів свої групи користується заслуженим авторитетом; як батько [PERSON], приводив і забирав із дитячого садочка, відвідував всі батьківські збори, супроводжував дітей при поїздках до театру, допомагав облаштовувати ігровий майданчик. За спостереженнями вихователів дитячого садочка спостерігається сильна прихильність між батьком та сином. Відповідно до висновку органу опіки та піклування ВМР про визначення місця проживання дитини від 27.04.2017 року № 01-00-011-18384 (на а.с. 52-54), вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Мати дитини [PERSON] є приватним підприємцем, її дохід за рік становить 1031821,10 грн. По місцю проживання матері дитині створені належні умови проживання та розвитку. По місцю проживання батька дитині не створеноі умови для проживання, відсутні місця відпочинку та занять. Батько не має самостійного доходу. Дитина [PERSON] на співбесіді з фахівцем соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді повідомив, що любить обох батьків, бажає проживати з матір"ю. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно д ост. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. У цьому зв'язку судом встановлено, що відповідач у справі офіційно не працює, а тому аліменти з нього слід стягувати у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, суд критично відноситься до квитанцій про придбання іграшок, засобів розваг, наданих позивачем та вважає, що вказані витрати не повинні враховуватися при визначенні розміру стягуваних аліментів. Кріим того позивач [PERSON] не надала суду доказів можливості батьком дитини надавати допомогу у вказаному розмірі. При вирішенні питання про розмір стягуваних аліментів суд керується ст. 7 Закону України " Про державний бюджет України на 2017 рік", в кій прожитковий мінімум на дітей відповідного віку визначений з травня 2017 року в розмірі 1777 гр-н. Тому суд вважає можливим визначити розмір аліментів на рівні 1000,00 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 20.12.2016 року. У відповідності до п. 1. ч.1ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Що стосується визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] суд зазначає. Як встановлено в судовому засіданні дитина на даний час проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень принципу статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року в якому зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Крім того, ст. ст. 160 ч. 1, 161 ч. 1 і ч. 2 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, та вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 27.09.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ч. 1, 2 ст. 15 даного Закону зазначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Рекомендувати батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров'я та інтересів дитини, матері дитини не чинити перешкод батькові у вихованні та спілкуванні з дитиною. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини малолітнього [PERSON] [INFO] з матір'ю [PERSON] за місцем її постійного проживання. Частино 1 ст. 60 ЦПК України, встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, оскільки суд дійшов висновку про доцільність проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з матір'ю [PERSON], та оскільки позивачем за зустрічн6им позовом не надано суду доказів на обґрунтування обставин зазначених ним в позовній заяві, зокрема щодо розгульного та аморального способу життя матері дитини, тому суд вважає що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень та на користь позивача понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial