Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У січні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 05 серпня 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1488. Від шлюбу мають дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , яка на даний проживає з нею та перебуває з 17 травня 2020 року на її частковому утриманні. Їх сім"я з відповідачем стала руйнуватися досить тривалий час потому. Останні два роки спільного проживання між нею та відповідачем часто виникали суттєві непорозуміння, у сторону погіршення змінилося ставлення один до одного. Відповідач неодноразово застосовував до неї фізичне насильство, що стало причиною тому, що вона втратила по відношенню до свого чоловіка почуття поваги та любові . У травні 2020 року вона з донькою змінили місце проживання і з цього часу проживають окремо від відповідача, у будинку її батьків . З вище вказаного часу між ними припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства ,а тому вона вважає, що подальше їх спільне проживання, примирення та збереження сім"ї, не є можливим. У зв"язку з наведеним вище позивачка просила постановити рішення про розірвання шлюбу, залишити їй прізвище -" [PERSON] ", а також визначити місце проживання малолітньої їх дитини доньки - [PERSON] , [INFO] , для подальшого виховання, до досягнення дитиною повноліття, з нею - [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 1816 грн.. Ухвалою від 15.01.2021 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09-00 год. 12 лютого 2021 року. Ухвалою від 12.02.2021 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 24.02.2021 року на 09:00 год.. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання їх малолітньої дитини з нею, підтримала. Просила в цій частині позов задовольнити. Не підтримала позовні вимоги в частині стягнення з відповідача, понесених нею витрат по сплаті судового збору. Відповідач у судове засідання не з"явився, від останнього на адресу суду надійшла письмова заява, у якій він просив розглядати справу без його участі. Позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи -Органу опіки і піклування Курненської сільської ради Пулинського району Житомирської області у судове засідання не з"явився. На адресу суду надійшла письмова заява, з проханням розглядати справу без участі їх представника. Заперечень щодо задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини сторін, з матір дитини, не мають . Заслухавши вступне слово позивачки, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як передбачено ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05 серпня 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1488, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.08.2017 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.05.2018 року, сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Курненської сільської ради Пулинського району Житомирської області №15 від 12.01.2021 року, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] та до складу її сім"ї входять: -батько [PERSON] , [INFO], мати - [PERSON] , [INFO], сестра - [PERSON] , [INFO], дочка [PERSON] , [INFO]. Судом також встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків та проживають окремо, примирення між ними не можливе і подальше збереження їх шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки даний шлюб носить формальний характер, взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є недопустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати. Разом з тим суд встановив, що донька сторін після фактичного припинення шлюбних відносин позивачки і відповідача залишилась проживати з матір. Судом також встановлено і не спростовується сторонами, що сторони наразі проживають окремо. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно зі ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно норм ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З матеріалів справи вбачається, що умови для проживання малолітньої доньки сторін- [PERSON] , [INFO] , у сім"ї матір, створено належним чином, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.01.2021 року. За висновком Органу опіки та піклування Курненської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 15.02.2021 року, доцільним є визначення місця проживання малолітньої дитини сторін- [PERSON] , [INFO] , разом з матір . Відповідно до вимог частин 1, 4 та 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що дитина має більш тісний психологічний зв`язок саме з матір"ю та доказів того, що дитина має бути розлучена з матір"ю матеріали справи не містять. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої[PERSON] , [INFO] разом з матір"ю відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині визначення місця проживання дитини з нею. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved