Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обгрунтування завлених позовних вимог посилається на те, що 13.01.2018 року відбулось ДТП за участі [PERSON] , який керував транспортним засобом SSANG YONG д.н.з. [NUMBER] , та його, [PERSON] , що керував транспортним засобом MITSUBISHI LANCER д.н.з. [NUMBER] . 26.02.2018 Франківським районним судом м.Львова винесено постанову якою визнано Відповідача винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП. Він, позивач, 23.03.2018 року отримав від ПрАТ СК «ПЗУ України» страхове відшкодування у розмірі 10681,65 грн. за заподіяні йому збитки. Проте розмір заподіяних збитків є значно більшим і становить 24 613,92 грн., що підтверджується рахунком №00046 від 23.01.2018 року, отриманим від ТзОВ «НІКО-ЗАХІД», яке здійснює технічне обслуговування та ремонт автомобілів MITSUBISHI як є офіційний імпортер даної марки машин. Відтак, просить стягнути із відповідача різницю між затраченою для відновлення транспортного засобу суму збитків та сумою виплаченою страховою компанією ( 18639,12 грн. - 10681,65 грн.) , що становить 7957,47 грн. Крім матеріальних збитків йому, позивачу завдано моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 10 тисяч гривень. Такий розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що внаслідок пошкодженого транспортного засобу він був позбавлений можливості продовжувати звичний для нього спосіб життя та душевними стражданнями, яких зазнав внаслідок протиправної поведінки відповідача. Відтак, просить задоволити позовні вимоги та стягнути із відповідача матеріальну та моральну шкоду. Крім того, просить стягнути понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 8000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позові, просить позов задовольнити. В чергове судове засідання позивач та його представник не прибули, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволених позовних вимог, посилаючись на письмовий відзив, згідно якого вважають, що права позивача жодним чином не порушено, оскільки ним отримано страхове відшкодування від страхової компанії, а понаднормативного відшкодування законодавством не передбачено. Звертають увагу суду, що позивачем долучено до позову копію Звіту № SOS-180201-4456785 від 14.03.2018 року про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість яких становить 9963,08 грн. Такий Звіт ним не оспорений, а відтак він погоджується із зазначеною у ньому сумою. Заперечують посилання позивача на рахунок складений ТзОВ "Ніко захід"на суму 24613, 92 грн., оскільки такий складений без урахування фізичного зносу автомобіля. Просять також відмовити у відшкодуванні моральної шкоди. Не погоджуються із вимогами про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог, а також стягнути із позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7400 грн, відповідно до поданих доказів. Не погоджуючись із доводами відповідача, представник позивача подав свою відповідь на відзив, згідно якого відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов"язкового страхування цивільно - праової відповідальності , можливе за умови , якщо у страховика не виникло обов"язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також якщо страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Оскільки, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України " Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має сплатити страховик, як страхове відшкодування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що 13.01.2018 року відбулось ДТП за участі [PERSON] , який керував транспортним засобом SSANG YONG д.н.з. [NUMBER] , та [PERSON] , який керував транспортним засобом MITSUBISHI LANCER д.н.з. [NUMBER] . 26.02.2018 Франківським районним судом м.Львова винесено постанову якою визнано Відповідача винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП. Позивачем 23.03.2018 року отримано від ПрАТ СК «ПЗУ України» страхове відшкодування у розмірі 10681,65 грн. за заподіяні йому збитки. Проте розмір заподіяних збитків є значно більшим і становить 24 613,92 грн. згідно рахунку № 00046 від 23.01.2018 року складеного ТзОВ «НІКО-ЗАХІД», яке здійснює технічне обслуговування та ремонт автомобілів MITSUBISHI як офіційний імпортер даної марки машин. 14.03.2018р. Позивачем отримано Звіт від ФОП [PERSON] №SOS-l80201-4456785 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засоб. За вказанним висновком, вартість збитків заподіяним транспортному засобу MITSUBISHI LANCER д.н.з. [NUMBER] склала 18 639,12 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як розяснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК). Також згідно з ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як встановлено в судовому засіданні позивачу ПрАТ СК "ПЗУ Україна" було відшкодовано матеріальну шкоду в сумі 10681,65 грн. на ремонт автомобіля, що підтверджується копією листка безготівкового зарахування виплати ПрАТ " СК ПЗУ Україна" від 23.03.2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу сума в розмірі 7957,47 грн. ( 18639,12 грн. - 10681,65 грн.) . Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України, передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України, передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України, залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що шкоду, завдану позивачу, спричинено внаслідок непереборної сили або умислу останнього, а тому має нести відповідальність незалежно від доведеності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 2000,00 грн., яка підлягає стягненню. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 03.05.2018 року між Приватним підприємством "Львівський міст" та [PERSON] укладено Договір про надання правових та консультаційних послуг. На виконання умов договору, приватним підприємством виставлено рахунок для оплати послуг за правничі послуги у розмірі 8000 гривень, що частков сплачені позивачем у розмірі 3000 гривень. Вивчивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що витрати на правничу допомогу та поштові витрати є доведеними, сума судових витрат на правничу допомогу відповідає заявленій в попередньому (орієнтовному) розрахунку, та те, що вказані витрати пов`язані з розглядом справи, розмір цих витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, що дає підстави для задоволення заяви. Судові витрати стягнути із відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial