Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08 серпня 2006 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка порушила зобов`язання за кредитним договором, допустила заборгованість, яка станом на 23 червня 2020 року складає 57696,75 грн, з яких: 37646,15 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8094,61грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, 11955,99грн. - нарахована пеня. Просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, у якій позов підтримав. Відповідачка також подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнала частково в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України та пені не визнала, оскільки позивач не ознайомив її з усіма умовами кредитного договору (вх. № 6893/20-вх. 17.11.2020). У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 %, тобто щомісячна базова ставка за тратами становила 3,0%, з розрахунку 360 днів у році (а.с. 24). У заяві позичальника нарахування пені та штрафу не зазначено. Факт отримання кредитних коштів відповідачкою підтверджено випискою по рахунку та нею не заперечується (а.с. 14-21). Протягом дії договору Банком було видано чотири кредитні картки, остання з яких має термін дії до 08/19 (а.с. 23). 30 червня 2006 року [PERSON] . Банком було встановлено кредитний ліміт у сумі 1500грн., який у подальшому збільшувався та зменшувався: 03 липня 2008 року до 4000грн; 11 лютого 2009 року до 3700грн; 16 червня 2009 року до 2970грн; 24 травня 2011 року до 3370грн; 30 травня 2011 року до 8000грн; 24 травня 2013 року до 7180грн; 18 квітня 2014 року до 3670 грн; 05 травня 2014 року до 3670грн; 21 травня 2014 року до 3380грн; 04 червня 2014 року до 2570грн; 03 квітня 2015 року до 2440грн; 31 січня 2017 року до 3500грн; 29 травня 2017 року до 20 000грн; 09 серпня 2018 року до 27000грн; 08 лютого 2019 року до 0,00грн. (а.с. 22). Відповідачка належним чином умов договору не виконувала. На погашення кредитних коштів оплату проводила частково та з порушенням термінів. Позивач надав розрахунок, за яким станом на 23 червня 2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 57 696,75 грн, з яких: 37 646,15 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8094,61грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, 11 955,99грн. - нарахована пеня. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі. Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг, які надані на підтвердження позовних вимог позивачем, останні не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки анкета-заява на отримання кредитної картки не містить посилання на конкретні умови такої, що є підставою для відмови у стягненні з відповідачки 11955,99грн. - пені за прострочене зобов`язання, оскільки така є недоведеною. Також, банк пред"явив вимогу про стягнення з відповідачки відсотків на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України у сумі 8094,61грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості слідує, що банк нарахував відсотки на прострочений кредит згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України з розрахунку 86,40 % річних на суму простроченого грошового зобов"язання за неповернутим тілом кредиту у розмірі 37646,15грн, за період з 01.12.2019 року по 23.06.2020 року (а.с. 13). Однак, позивачем не надано доказів, що Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані позивачем до позовної заяви, містять підпис позичальника, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. За такого, в рахунок стягнення процентів в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань відсотки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню в сумі 637,41грн. (37646,15грн. - прострочена заборгованість х 3% х 206 днів (період з 01.12.2019 року по 23.06.2020 року)/365). Згідно зі ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 37646,15грн. відповідачка визнала. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 37646,15грн., 3% річних в сумі 637,41грн., а всього 38 283,56грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial