Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

23 серпня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в сумі по 10 000 грн. на кожного щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення повноліття дітей, а також стягнути додаткові витрати 50 % від фактично понесених у 2017 році на утримання дітей у сумі 57 075,30 грн., та у подальшому додаткові витрати на утримання синів щомісячно наперед у розмірі 19 025 грн. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2005 року. Однак на час подачі заяви у провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу та поділ майна. Від шлюбу з відповідачем мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Із чоловіком позивачка проживають окремо. Діти залишились проживати із позивачкою, та знаходяться на її утриманні. Вказує, що її доходу не вистачає на забезпчення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Питання щодо допомоги утримання дітей у добровільному порядку із відповідачем вирішити позивачка не в змозі. Тому вимушена була звернутися до суду. В обгрунтування додаткових витрат посилалася на те, що діти навчаються у гімназії в іншому районі міста, що потребує додаткові витрати на транспортування. Стан здоров"я дітей також потребує додаткових витрат на оздоровлення. Також нею витрачалися кошти на організацію дозвілля. Протягом лютого-серпня 2017 року нею було витрачено на їжу, оздоровлення, утримання та організацію дозвілля 114 150,60 грн., що підтверджується долученими чеками. 50 % вказаних витрат просить стягнути з відповідача. Так позивач вказує, що середньомісячні витрати на утримання двох дітей складають 19 025,10 грн., які вона і просить стягнути щомісячно у подальшому з відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03.10.2017 року було залишено без руху позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. На виконання ухвали суду позивачем подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2017 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України,Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII. 27.12.2017 року справу було передано на повторний автоматичний розподілу у зв»язку із звільненням головуючого судді у відставку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.12.2017 року прийнято у провадження цивільну справу та розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів продовжено в порядку спрощеного позовного провадження. 23.02.2018 року відповідач надав письмовий відзив по справі до Ленінського районного суду м. Харкова. У відзові відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме просить визначити розмір аліментів на утримання синів 2 000 грн.. на кожну дитину до повноліття дітей. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. При цьому просив врахувати його матеріальне становище, а саме розмір заробітної плати.Також посилався на те, що він постійно надавав допомогу на утримання дітей. Що стосується додаткових витрат на утримання дітей, відповідач зазначив про необгрунтованість та не доведеність вимог в цій частині. Крім того, зазначив, що вони із позивачкою мають майно у спільній власності, питання щодо поділу якого на даний час розглядається у суді. 06.03.2018 року позивач подала до суду відповідь на відзив. Щодо доводів наведених відповідачем у відзові зазначила про їх безпідставність. Зазначила, що відповідачем не надано доказів на підтвердження позиції по справі. Просила відхилити відзив відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію відповідача викладену у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі. У зв'язку з тим, що останній час сімейне життя не складалося, вони стали проживати окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15.12.2006 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.05.2011 року. Діти проживають із матір"ю та перебувають на її утриманні. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач підтвердив що має постійний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших дітей, його вік, розмір заробітку. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка визначила розмір аліментів 10 000 грн. щомісячно на кожного з синів. Суд звертає увагу на те, що положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено те, що в 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Одночасно, суд звертає увагу на доводи відповідача, який не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі рівній 2000 грн. На кожну дитину Виходячи з того, що суду не надано належних доказів на підтвердження того, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі на одну дитину 10 000 грн., а на двох дітей 20 000 грн. щомісяця, а також те, що обидва батька (мати та батько) зобов'язані утримувати та піклуватись про дітей, суд приходить до висновку, що розмір аліментів необхідно зменшити до 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, що із врахуванням того, що позивачка також повинна утримувати своїх дітей, становить більше ніж встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відповідно до Закону України ««Про державний бюджет України на 2018 рік». Тому, з урахуванням всіх обставин справи, а також перевіривши доводи сторін в повному обсязі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів 2000 грн. на кожного з двох дітей щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатною, здоровою особою, офіційно працевлаштований, відсутні аліменти на інших дітей, непрацездатного батька, враховуючи право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. Вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі до задоволення не підлягає, оскільки позивач не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог. Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні дієЗакон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі ч.2ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно ч.9ст.10 ЦПК Українив порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином, обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннямист.184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Вирішуючи позовну вимогу про стягнгення додаткових витрат на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України. Отже, законодавчо закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Разом з тим, позивачем надано підтвердження вже понесених нею витрат лише на медичне обстеження та лікування синів у офтальмолога, та лікування у зв"язку із отриманою 24.04.2017 року травмою сина [PERSON], які склали 2924,60 грн. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою. А тому суд вважає за необхідне половину вартості вказаного медичного обстеження та ліків придбаних на лікування синів, стягнути з відповідача. Інші чеки та квитанції на покупку ліків які додані до позовної заяви не є доказом того, що ті ліки куплені та застосовані на лікування синів, оскільки рецепти лікаря на куплені препарати на лікування синів в матеріалах справи відсутні. В іншому, позивачем надані квитанції та чеки не можуть бути визнані судом належними доказами додаткових витрат на утримання дітей в розумінні ст. 185 СК України. Зазначені позивачем витрати на харчування, іграшки, одяг, засоби гігієни та інш. - ці витрати не можна вважати такими, що виникли внаслідок особливих обставин, отже вони не є додатковими витратами, в розумінні СК України. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення фактично понесених додаткових витрат підлягають частковому задоволенню. Позивачем не надано також жодних належних та допустимих документів, з яких суд міг би встановити конкретний розмір передбачуваних витрат які пов"язані з хворобою дітей, розвитком здібностей, що необхідно буде витрачати щомісячно до досягнення дітьми повноліття Таким чином, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дітей щомісячно до досягнення ними повноліття у розмірі 19 025 грн. не доведена, тому задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача права звернутися у подальшому до суду з вимогою про компенсацію понесених витрат за умови підтвердження їх розміру належними доказами. За викладених обставин позовна заява в цілому підлягає частковому задоволенню. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial