Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вони у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка та батька [PERSON] , померлого [INFO] набули у спільну часткову власність (по 1/2 частині кожна) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Варварівської, колишньої Другої Жовтневої сільської ради, загальною площею 7,4685 га, кадастровий номер [NUMBER] . Спадкова земельна ділянка на момент переходу права власності знаходилася в оренді ПСП „Нива" на підставі договору оренди, укладеного 19 серпня 2005 року між спадкодавцем [PERSON] та ПСП „Нива", зареєстрованого у Вовчанському РВ ХРФ ДП ЦДЗК при ДКЗУ 14 січня 2008 року, який у відповідності до вимог п. 40 в зв`язку з переходом права власності до іншої особи припиняв свою дію. З посиланням на цей пункт договору ПСП „Нива" з моменту смерті орендодавця [PERSON] припинило виплату орендної плати. У кінці грудня 2012 року до [PERSON] звернувся представник ПСП „Нива" Данилов В.В. та запропонував укласти новий договір оренди земельної ділянки. У його присутності [PERSON] підписала три примірника договору на оренду землі особисто від себе на всю земельну ділянку. Підписані договори залишилися у [PERSON] , після державної реєстрації один примірник повинен був переданий їй. [PERSON] , на той час [PERSON] , співвласник земельної ділянки зазначений договір не підписувала. Чи здійснювалася державна реєстрація підписаного нею в грудні місяці 2012 року договору оренди землі їй було не відомо, примірник договору [PERSON] не надав. Але з 2012 року згідно відомості ПСП розпочало виплачувати орендну плату в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , виходячи з чого вонивважали, договір оренди укладеним. Згідно підписаного договору оренди вона передала спільну земельну ділянку в користування ПСП „Нива" строком на 5 років. Відповідно до умов підписаного договору, по закінченні строку його дії, в разі відсутності бажання орендодавців на його продовження, за рік перед закінченням строку дії договору вони повідомили письмово орендаря ПСП „Нива", що укладати новий договір не будуть і попередили про припинення договору оренди землі з проханням не обробляти земельну ділянку та повернути після закінчення строку дії договору для самостійного обробітку. Письмове попередження про припинення договору по закінченні строку його дії було отримане керівництвом ПСП „Нива" у грудні 2016 року та відмовилося виконувати взятий на себе згідно підписаного договору обов`язок по обробітку земельної ділянки восени 2017 року, а також відмовилося повністю виплатити орендну плату за 2017 рік. Разом з тим орендар також не погодився на розірвання договору. З метою стягнення невиплаченої орендної плати за 2017 рік, [PERSON] звернулась до ПСП „Нива" з усною вимогою, а пізніше з запитом адвоката видати копію договору оренди. Представник ПСП „Нива" пред`явив їй підписаний нею договір оренди землі за 2012 рік, але відмовив у видачі його копії. По письмовому запиту адвоката копія договору оренди землі також не була надана. Після звернення зі скаргою на незаконні дії керівництва ПСП „Нива" у кінці квітня місяця цього року представником орендаря вручено їй оригінал договору оренди землі від 05 січня 2015 року, який був укладений між [PERSON] і [PERSON] та ПСП „Нива", але підписи орендодавців в договорі були виконані не ними. Примірник договору від 05 січня 2015 року містить підпис керівника ПСП „ Нива" [PERSON] , скріплений печаткою підприємства, але в ньому відсутні дані про державну реєстрацію. Оскільки наданий їй договір оренди землі від 05 січня 2015 року, ними не укладався і не підписувався, та не був належним чином зареєстрований, [PERSON] звернулася до відділу державної реєстрації Вовчанської РДА Харківської області щодо реєстрації дійсно підписаного договору оренди за 2012 рік. Але з наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права вбачається, що 17 лютого 2015 року на підставі заяви уповноваженої особи [PERSON] було зареєстроване право ПСП „Нива" на оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,4685 га розташованої на території Жовтневої Другої сільської ради, кадастровий номер [NUMBER] , належної орендодавцям (власникам) [PERSON] та [PERSON] на підставі договору оренди землі від 13 лютого 2015 року. Зареєстрований договір оренди землі від 13 лютого 2015 року вони в якості орендодавців (власників) земельної ділянки також не укладали і не підписували. Таким чином, ні наданий договір оренди землі від 05 січня 2015 року, ні зареєстрований реєстраційною службою договір оренди від 13 лютого 2015 року, які не містять дійсних підписів орендодавців, не можуть вважатися дійсними правочинами. Договір оренди від 05 січня 2015 року не був підписаний орендодавцями і є не зареєстрованим у встановленому законом порядку, він не може вважатися укладеним, а відповідно не породжує ніяких будь-яких юридичних наслідків. Просили визнати недійсним договір оренди землі від 13 лютого 2015 року, зареєстрований в реєстраційній службі Вовчанського районного управління юстиції Харківської області 17 лютого 2015 року, скасувати державну реєстрацію вказаного договору оренди землі, зобов`язати ПСП „ Нива" повернути належну їм на праві приватної власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 7,4685 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану на території Варварівської, колишньої Другої Жовтневої сільської ради Вовчанського району Харківської області та стягнути з ПСП „Нива" понесені витрати по оплаті судового збору та правничої допомоги. Позивачі у судове засідання не з`явились, сповіщались про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Представник позивачів в судове засідання не з`явилась, сповіщалась про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, сповіщався про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. За таких обставин, на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 серпня 2017 року (а.с. 21)) є власниками земельної ділянки, площею 7,4685 га, кадастровий номер [NUMBER] по Ѕ частині, що розташована на території Жовтневої Другої сільської ради Вовчанського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державними актами серії [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 9-11). Вказана земельна ділянка набута позивачами у спадок на підстав свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 січня 2012 року після смерті [PERSON] померлого [INFO] (а.с. 7). Згідно з договором оренди землі від 13 лютого 2015 року, б/н, [PERSON] та [PERSON] надали в строкове оплатне користування ПСП «Нива» земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Жовтневої Другої сільської ради Вовчанського району Харківської області, площею 7,4685 га, кадастровий номер [NUMBER] в оренду ПСП «Нива» строком на 5 років (а.с. 96-98). Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права сформованого 17 лютого 2015 року Реєстраційною службою Вовчанського районного управління юстиції Харківської області, актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права, а саме: право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 13 лютого 2015 року, орендар: ПСП «Нива», орендодавці: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Як вбачається з заяви позивачів, вони звернулись до голови ПСП «Нива» з повідомленням про закінчення строку договору оренди землі від 29 грудня 2012 року, який закінчується 29 грудня 2017 року та попередження про використання земельної ділянки для особистих потреб (а.с. 19). Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачі посилалась на те, що вони не мали волевиявлення на укладення та підписання вищенаведеного договору, [PERSON] було підписано догорів оренди землі у 2012 року, примірник якого їй не було надано. У квітні 2019 року їй надано оригінал договору оренди від 05 січня 2015 року, який вони не підписували. Як вбачається з матеріалів справи, земельної ділянки, площею 7,4685 га, кадастровий номер [NUMBER] , належна позивачам є предметом договору оренди землі від 05 січня 2015 року, між [PERSON] , [PERSON] та ПСП «Нива», який, як зазначено у позовній заяві позивачами не підписувався, не має відмітки про державну реєстрацію, тому не породжує ніяких юридичних наслідків. Разом з тим, зазначають, що спірний догорів оренди землі від 13 лютого 2015 року не підписували, підписи у ньому здійсненні іншою особою, і волевиявлення на укладення цього правочину було відсутнє. Висновком експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатами проведеного судово-почеркознавчого дослідження від 19 вересня 2018 року № 328 встановлено, що підпис у договорі оренди землі від 13 лютого 2015 року в графі від імені «Орендодавця» виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 57-63). Як вбачається з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (стаття 16 вказаного вище Закону). Згідно ч. 1 ст. 6, ст. 35 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу,строків,порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої, третьої, п`ятої статті 203, частини другої статті 207 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України). Як вбачається з пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою шостого статті 203 Цивільного Кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочини може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа №6-94цс13) є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, якою встановлено, що однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. За даних обставин, порушено права та охоронювані законом інтереси позивачів. Судом встановлено, що вищевказаний договір оренди землі від 13 лютого 2015 року, укладений у письмовій формі, в установленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, є укладеним, а отже оспорюваним, але волевиявлення [PERSON] не було направлено на укладення договору, який вона не підписувала, а тому наявні правові підстави для визнання даного договору оренди землі недійсним з підстав, передбачених частиною 3 статті 203, частиною 1 статті 215 ЦК України. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України. У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частина 1 статті 78 ЗК України визначає, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно частини 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України). Як вбачається з частини 1 статті 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] договір оренди землі від 13 лютого 2015 року особисто не підписувала, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавала, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, а тому наявні правові підстави для визнання договору оренди землі недійсним. Частиною 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Як вбачається з частини 2 статті 26 вказаного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З аналізу даної норми вбачається, що в разі визнання недійсним договір оренди землі, скасовується і запис про його державну реєстрацію. Як зазначено у ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивачам на підставі Договору про надання правової допомоги від 04 червня 2018 року надавалась правова допомога (вивчення нормативних актів та судової практики, оформлення запитів, клопотань, консультація з питань одностороннього розірвання договору, визнання договору неукладеним, недійсним, оформлення позовної заяви, та ордеру (а.с. 22, 23). Вартість таких послуг становить 8000 грн. 00 коп., які сплатила позивач [PERSON] , що підтверджується відповідною квитанцією-угодою від 04 червня 2018 року (а.с. 24). Як зазначено у ч. 1, п. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати у разі задоволення позовних вимог - на відповідача. Відповідно до п. п. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762 грн. 00 коп. Сума сплаченого позивачем [PERSON] судового збору становить 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 20 (а.с. 1). Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved