Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ "Будкепітал Ю Ей" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він у період з 28.01.2014 року по 06.02.2014 року працював у відповідача на посаді менеджера зовнішньоекономічної діяльності. За весь період роботи жодного разу відповідач не здійснював виплату заробітної плати та при звільненні не здійснив розрахунок, у зв"язку з чим він вимушений був звернутися до суду з позовом. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.08.2014 року позов про стягнення заробітної плати було задоволено. На виконання вказаного рішення відповідач здійснив виплату грошових коштів 05.09.2014 року, які він отримав 06.09.2014 року. В подальшому за заявою представника відповідача заочне рішення було скасовано, а позовну заяву за заявою позивача було залишено без розгляду. Враховуючи те, що грошові кошти були виплачені йому з затримкою, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7533, 18 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строку виплати в розмірі 182, 77 грн., моральну шкоду у розмірі 7000, 00 грн. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача на початку судового розгляду позовні вимоги не визнав. Пояснив, що грошові кошти при звільненні не були виплачені позивачу не з вини відповідача, а через відмову позивача отримати гроші. А тому вважає, що підстав для задоволення позову немає, у зв"язку з чим просив відмовити в його задоволенні. В подальшому представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-1012/15, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 28.01.2014 року по 06.02.2014 року працював у ТОВ "Бедкепітал Ю Ей" на посаді менеджера зовнішньоекономічної діяльності, що підтверджується заочним рішенням суду. За період роботи позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 1903, 89 грн., але не виплачена при звільненні. У зв"язку з невиплатою нарахованих коштів позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.09.2014 року позовні вимоги було задоволено і з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8940, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000, 00 грн. 05.09.2014 року відповідачем було направлено поштовим переказом на ім"я позивача грошові кошти у розмірі 1903, 89 грн., які позивач одержав у повному обсязі, що підтверджується належними письмовими доказами. В подальшому ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року заочне судове рішення було скасовано, ухвалою суду від 27.01.2015 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду на підставі його заяви. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2014 року по 05.09.2014 року у розмірі 7533, 18 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв"язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Як встановлено при розгляді справи, 06.02.2014 року позивач [PERSON] був звільнений з посади менеджера зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "Бедкепітал Ю Ей" і при звільненні з ним не був проведений розрахунок. Грошові кошти у розмірі 1903, 89 грн. були виплачені позивачу лише 05.09.2014 року, тобто через 7 місяців після звільнення. В своїх запереченнях представник відповідача вказує про те, що вини Товариства у несвоєчасній виплаті заробітної плати немає, оскільки листом від 24.03.2014 року позивач повідомлявся про необхідність отримати грошові кошти або надати реквізити для перерахунку коштів на банківський рахунок, але позивач грошові кошти отримувати відмовився. Лише у вересні 2014 року відповідачем було здійснено поштовий переказ позивачу на суму боргу у розмірі 1903, 89 грн. Але слід зазначити, що дані заперечення відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки вони не були доведені належними доказами, а тому не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Як встановлено при розгляді справи, відповідачем не було здійснено своєчасно, у передбачені законом строки, розрахунок з позивачем при його звільненні, хоча Товариства мало таку можливість. А тому суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7533, 18 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення компенсації за втрату частини доходу у зв"язку з порушенням строків виплати заробітної плати, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 21.02.2001 року та п. 2 Порядку, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов"язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка провадиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Враховуючи те, що з 06.03.2014 року по 05.09.2014 року існувала заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем, була погашена вона лише 05.09.2014 року, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] і в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі 182, 77 грн., відповідно до розрахунку, наданого позивачем. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв′язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер діянь відповідача, що завдали шкоду, ступінь моральних страждань позивача, суд прийшов до висновку, що позивачу, дійсно, було завдано моральну шкоду, але разом з тим вважає, що розмір завданої шкоди є завищеним і становить 1000, 00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial