Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до територіальної громади м.Нікополя в особі Виконкому Нікопольської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON], а [INFO] померла його прийомна донька [PERSON], які до дня смерті мешкали разом в [ADDRESS]. Після їх смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться в м.Нікополі, Дніпропетровської області, по [ADDRESS], який зареєстрований за [PERSON]. Єдиною спадкоємицею після померлих залишилась [PERSON], яка доводилась донькою [PERSON] та матір"ю позивача. Спадщину вона прийняла шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та фактично вступила в управління майном. Однак, після смерті [PERSON] його мати [PERSON] спадкові права на спадщину не оформила. [INFO] померла [PERSON], яка до дня смерті мешкала за адресою: м.Нікополь Дніпропетровської області, [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем після смерті матері залишився позивач, який у встановлений законом шестимісячний строк (а саме: [INFO]) звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено у зв"язку з тим, що ним не було доведено родинні відносини між померлими [PERSON] та [PERSON] (за яким і зареєстрований житловий будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, [ADDRESS]). А тому, з даної причини він змушений звернутися до суду. Просить суд встановити факт родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок з усіма господарчими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON]. 11 лютого 2016 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради надійшли заперечення (а.с.127-129 Т.1), відповідно до яких просять суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, оскільки пред"явлені вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних правових підстав. Відповідно до діючого законодавства України, юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Заявник має право подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документа. При цьому, представник відповідача посилається на п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року), згідно якої факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографія, листівки, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Однак, в даному випадку, ланцюг родинних зв'язків є досить заплутаним, оскільки [INFO] помер [PERSON], а [INFO] померла [PERSON], яка нібито доводилася прийомною донькою [PERSON]. При цьому, даний факт не підтверджений ніякими документами (довідками, виписками тощо). Таким чином, факт родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON] не підтверджується жодними документами. Крім того, щодо заявлених вимог про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з усіма господарчими будівлями, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], вважають за необхідне зазначити, що правові підстави для задоволення даної вимоги також відсутні. Оскільки, в підтвердження своїх прав на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], позивач надав договір купівлі - продажу домоволодіння від 12 квітня 1947 року, відповідно до якого у власність [PERSON] перейшло домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Згідно відповіді управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради № 604/01-08 від 30 грудня 2015 року, інформація про перейменування вулиці «[ADDRESS]» на вулицю «[ADDRESS]» відсутня. Таким чином, документального підтвердження права власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] за [PERSON] або [PERSON] позивачем не надано. Тому вважають, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Під час розгляду даної справи Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, на підставі ухвали від 07 грудня 2015 року, було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON]. Дана ухвала була обумовлена тим, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 30 грудня 2008 року за [PERSON] було визнано право власності на спірний будинок (яке 2015 році було скасовано). На підставі данного рішення за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірний будинок, а 05 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу зазначеного будинку. Тобто, на теперішній час господарем спірного будинку юридично є [PERSON] Крім того, під час розгляду даної справи, на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року, було залучено в якості третьої особи [PERSON], оскільки ухвалене рішення по даній справі також може вплинути на її права та обов"язки як особи, яка раніше отримала висновок до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка на теперішній час перебуває у власності [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягали. Вважають, що заочне рішення, яке пізніше на вимогу відповідача по справі було скасовано, було винесено обґрунтовано і факт родинних відносин підтверджено показаннями свідка. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладенні в запереченні. Крім того, доповнила, що позивач не проживав постійно в будинку [ADDRESS] і не може вважатися таким, що прийняв спадщину. Прокурор Нікопольської місцевої прокуратури [PERSON] в задоволенні позовних вимог просив суд відмовити, оскільки факт родинних відносин в судовому засіданні свого підтвердження не знайшов. Докази, на які посилається представник позивача, належними доказами визнані бути не можуть. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували і суду пояснили, що факт родинних відносин в судовому засіданні доведено не було. Перейменування вулиць також належним чином не підтверджено. Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1270 ЦК України, спадкоємець повинен протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Прийняти спадщину можливо або фактичним прийняттям або звернутися до суду. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON], про що свідчить актовий запис № 985, складений [INFO] (а.с.61), який до дня смерті мешкав за адресою: м.Нікополь, [ADDRESS]. Разом з ним проживала [PERSON], яка, за твердженням позивача та його представника, була прийомною донькою [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить актовий запис № 287, складений [INFO] (а.с.60). Після її смерті єдиною спадкоємицею [PERSON] була [PERSON], яка зареєстрована та фактично мешкала за адресою: м.Нікополь, [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить актовий запис № 2317, складений 18 грудня 2007 року (а.с.59). З матеріалів справи також вбачається, що після смерті [PERSON], до майна померлої [INFO], на підставі заяви [PERSON], була заведена спадкова справа № 366/2008 (а.с.70-76). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено у зв"язку з тим, що ним не було доведено родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON], за яким і зареєстрований житловий будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, [ADDRESS] (а.с.12, Том 1). В зв»язку з цим [PERSON] звернувся до суду. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2008 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено, встановлено той факт, що [PERSON] доводиться прийомною донькою [PERSON], а також визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, [ADDRESS] (а.с.30). 05 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, серії [NUMBER] відповідно до якого власником вищевказаного житлового будинку став [PERSON] (а.с.36 Том 1). Однак, 09 лютого 2015 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від виконавчого комітету Нікопольської міської ради надійшла заява про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2008 року, оскільки про розгляд вищевказаної справи представника відповідача не було повідомлено належним чином, що, в свою чергу, призвело до ухвалення незаконного рішення та безпідставне визнання права власності за позивачем (а.с.45 Том 1). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року вищевказане заочне рішення було скасовано та призначено справу до нового розгляду (а.с.53 Том 1). Під час розгляду даної справи представником відповідача [PERSON] неодноразово наголошувалось на тому, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2008 року безпідставно визнано право власності за [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, [ADDRESS], оскільки у власність [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу від 12 квітня 1947 року, перейшло домоволодіння за адресою: [ADDRESS] При цьому, відомості, згідно довідки управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради № 604/01-08 від 30 грудня 2015 року про перейменування вулиці «[ADDRESS]» на вулицю «[ADDRESS]» відсутні (а.с.130 Том 1). Крім цього, з матеріалів цивільної справи також вбачається, що, відповідно до довідки № 23/2 від 18 лютого 2016 року Нікопольського краєзнавчого музею Міністерства культури України, рішенням засідання виконавчого комітету Нікопольської міської ради депутатів трудящих від 31 жовтня 1957 року № 145/14 "О переименовании названий улиц и переулков в соответствии Указа Президиума Верховного Совета СССР и по ряду других соображений", на підставі поданого матеріалу секретарем міськвиконкому Самардак, на заміну назв 82 вулиць та провулків у місті затверджено перейменувати, зокрема, "Переулок [ADDRESS] - в переулок имени [PERSON]" (а.с.144 Том 1). Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 28 липня 2016 року на підтвердження вищевикладеного факту було направлено запит щодо витребування з Державного архіву Дніпропетровської області належним чином завіреної копії рішення засідання виконавчого комітету Нікопольської міської ради депутатів трудящих від 31 жовтня 1957 року № 145/14 (а.с.237 Том 1). 26 серпня 2016 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Державного архіву Дніпропетровської області надійшла копія рішення засідання виконавчого комітету Нікопольської міської ради депутатів трудящих від 31 жовтня 1957 року № 145/14, згідно якої "Провулок [ADDRESS] було перейменовано на провулок ім.[ADDRESS]" (а.с.13-15 Том 2). Хоча інші відомості про перейменування провулку [ADDRESS] саме в провулок [PERSON], а не на вулицю [PERSON], як зазначається в інших матеріалах справи, відсутні. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, чим декларується принцип "змагальності сторін у цивільному процесі". Тобто, фактично посилання представника відповідача на ту обставину, що у власність [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу від 12 квітня 1947 року, перейшло домоволодіння за адресою: [ADDRESS] спростовується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.130 Том 1). Відповідно до заявлених [PERSON] вимог щодо встановлення факту родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п.1 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п.7 вказаної постанови Пленуму, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, доказів на підтвердження того факту, що між померлим [PERSON] та [PERSON] існували родинні відносини, нічим не підтверджено. Крім того, посилання сторін в судовому засіданні на ту обставину, що [PERSON] була усиновлена [PERSON], також спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Оскільки, згідно відповіді на запит суду Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міського управління юстиції Головного ТУЮ у Дніпропетровській області, відповідно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та в книгах державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю та Нікопольському району відомості про усиновлення [PERSON] відсутні (а.с.78 Том 2). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зокрема, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в м.Нікополі з 1961 року. Її свекрухою була [PERSON], а свекром - [PERSON], який був другим чоловіком у [PERSON] А першим чоловіком її свекрухи був [PERSON], який помер і від якого в неї залишилось троє дітей ([PERSON], [PERSON] та [PERSON], які також вже всі померли). [PERSON] був двоюрідним братом [PERSON] (їй про даний факт розповідала її свекруха [PERSON]А.). До них приходила [PERSON], яку всі на вулиці звали [PERSON], із своєю донькою [PERSON]. [PERSON] була прийомною донькою [PERSON]. [PERSON] родичалась з її свекрухою і вона її пам»ятає. Знає, що [PERSON] купив [PERSON] стареньку хату під стріхою. Вони туді провели газ, воду. І [PERSON] проживав в тому будинку до своєї смерті. Будинок знаходився на [ADDRESS]. Але чи [ADDRESS] чи [ADDRESS] вона точно не пам»ятає. Цей будинок стоїть від них через два будинки. Свекруха їй казала, що [PERSON] прийомна донька [PERSON]. Вона називала її свекруху тіткою. І її свекруха ходила до [PERSON] часто, і [PERSON] з [PERSON] часто приходили до її свекрухи. Вони в тому будинку, що їм купив [PERSON], жили завжди. [PERSON] її свекруху звала баба. Вона в тому будинку була разів зо три. Будинок вугловий, на вул.[ADDRESS] та [ADDRESS]. Вона на похорон [PERSON] не ходила, бо працювала. А її свекруха ходила. А [PERSON] втопилась і її не знайшли. По вулиці [PERSON] прозивали «[PERSON]». У [PERSON] залишився син [PERSON]. Її свекруха померла в [INFO] В спірному будинку зараз ніхто не живе. За будинком доглядає [PERSON] (на якого вказала в засіданні рукою). Де живе зараз [PERSON] - не знає. Казали, що десь в квартирі в Нікополі. Уточнює, що в другому шлюбі з [PERSON] її свекруха народила її чоловіка. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він - сусід [PERSON] (на третю особу в судовому засіданні вказав рукою). На [ADDRESS] проживає з 1971 року. До цього з народження проживав на [ADDRESS]. [PERSON] знав. В неї був син [PERSON] і донька [PERSON]. З ними проживав і син [PERSON] - [PERSON]. Чув, що [PERSON] була прийомною донькою [PERSON] (ім»я не пам»ятає). [PERSON] спілкувалась з його тещею і він про це знає, бо вони проживали один від одного через 30 метрів. Будинок - кутовий (вул.[ADDRESS] - зараз [ADDRESS] та вул.[ADDRESS] [PERSON] постійно був по тюрмах. На їхній вулиці [PERSON] більше не було. [PERSON] ще жили на [ADDRESS] та [ADDRESS]. [PERSON] померла десь в [INFO]. А [PERSON] втопилась десь в [INFO]. В будинок до [PERSON] він не ходив. Тільки вітався з нею. Чув з розмов [PERSON] та його тещі, що [PERSON] - донька [PERSON], а [PERSON] - сидить в тюрмі по життєво. Після смерті [PERSON], в спірний будинок навідувався [PERSON] ( з матір»ю він жив до самої її смерті), а потім кудись зник. Зараз там ніхто не живе, бо в будинку залишились самі стіни. За спірним будинком дивиться [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - дружина третьої особи по справі [PERSON] Про [PERSON] знає зі слів. Вона з 25 років працювала дільничною патронажною медсестрою. На роботу вийшла 07.0.1977 року. З хлопчиком [PERSON] вона познайомилась, коли йому вже було більше року. [PERSON] проживав з мамою [PERSON]. Ця родина проживала [ADDRESS]. [PERSON] їй розповідала, що бабуся [PERSON] - її мати - [PERSON] вже померла. А раніше й баба [PERSON] проживала разом з ними. [PERSON] проживав разом з мамою [PERSON] до 18 років. А потім її патронаж над [PERSON] вже скінчився. В 2002 році вони купили будинок по [ADDRESS] Коли [PERSON] померла, [PERSON] одружився і почав їздити по заробітках. В спірному будинку він вже не проживав. [PERSON] потрапив до тюрми ще за життя своєї матері [PERSON]. Коли в тому будинку сталась пожежа, вони викликали пожежних. Після пожежі там залишилась лише стіна. Будинок спалила [PERSON], яка вела аморальний спосіб життя і водила туди різних чоловіків. Після смерті [PERSON], яка втопилась і яку ховали з моргу, [PERSON] в будинку не проживав, але навідувався туди десь раз на місяць. На згарище стали ходити алкаші, бомжі, туди ж зносили сміття. А цей будинок розташований поруч з їх будинком і вони стали наводити там порядок. А потім домовились з [PERSON] про продаж (цим питанням займався її чоловік). Про те, що [PERSON] - батько [PERSON], вони дізнались із домової книги, яку їм дав [PERSON]. Про свого брата [PERSON] їм ніколи не говорила. [PERSON] та інші говорили, що він повернувся з тюрми. Однак, показання свідків, допитаних в судовому засіданні, суд не може визнати належними доказами, оскільки всі факти свідки чули від когось і самі підтвердити факт родинних відносин неспроможні. Більш того, домовою книгою, як стверджувала свідок [PERSON], підтвердити чи спростувати факт родинних відносин також неможливо. Оскільки в домовій книзі зазначається лише реєстрація осіб за місцем проживання. Таким чином, факти, що були встановлені в суді, не надають суду підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON]. В зв»язку з цим у суду немає підстав і для визнання права власності на спірний будинок за [PERSON]. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed