Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви [PERSON] (надалі Позивач), звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у грудні 2019 року [PERSON] (надалі Відповідач) придбав у Позивача лінію по виготовленню брикетів Піні-Кей, вартістю 160000,00 гривень, про що 19 грудня 2019 року ним власноручно складено та надано відповідну розписку. Відповідно до розписки, термін оплати визначено до 31 квітня 2020 року з правом пролонгації на 2 місяці, тобто до 01 липня 2020 року. Станом на день подачі позову, Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не сплатив, тому позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Аргументи учасників справи та рух справи Представник позивача [PERSON] у підготовчому судовому засіданні підтримав заявлений позов, надав суду для огляду оригінал розписки та додатково зазначив, що Відповідач перестав виходити на зв`язок, термін повернення грошових коштів сплинув, тому просить суд постановити заочне рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У подальшому, стороною позивача подано заяву про заочний розгляд справи, та задоволення позову в повному обсязі (а.с. 33) . Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , про поновлення процесуального строку на подання відзиву. Поновлено [PERSON] пропущений строк на подання відзиву у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення грошових коштів. Також ухвалено перейти від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, витребувано у [PERSON] оригінал розписки від 19 грудня 2019 року, яка складена [PERSON] . 25 листопада 2020 року до суду надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та докази його направлення позивачу у справі. У судове засідання, призначене на 03 грудня 2020 року, з"явився представник відповідача, відповідач не з"явився. Позивачем виконано ухвалу суду про надання оригіналу розписки, заперечень щодо призначення експертизи не надходило. У подальшому від представника відповідача подавались клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з неможливістю явки до суду, та неможливості участі відповідача у судових засіданнях. У скерованому на адресу суду відзиві вказано, що жодної розписки [PERSON] не складав та спірна розписка виконана не ним, тому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 01 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення грошових коштів. Призначено справу до судового розгляду по суті, про що повідомлено всіх учасників судового розгляду. Встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Призначено почеркознавчу експертизу розписки від 19.12.2019 року, на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи виконано підпис від імені [PERSON] в розписці від 19.12.2019 року, особисто [PERSON] , чи іншою особою? Проведення експертизи доручено судовим експертам Деніпропетровського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що знаходиться за адресою: 49033, м. Дніпро, тупик Будівельний, 1. Витрати пов`язані з проведення почеркознавчої експертизи покладено на [PERSON] . 05 квітня 2021 року до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання експерта в порядку ст. 72 ЦПК України про надання вільних зразків підпису та почерку у оригіналах різних документів: автобіографії, договорах, анкетах, договорах, квитанціях тощо); експериментальних зразків підпису та почерку [PERSON] у кількості не меньше 10-15 аркушів. Виконання експертизи призупинено до надання матеріалів, але не більше ніж на 45 днів. В подальшому сторона відповідача ігнорували виклики до суду та в жодне наступне призначене судове засідання не з`явились, незважаючи на те, що суд визнав явку відповідача обов"язкою. В чергове судове засідання сторони не з`явились, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Крім того, 21 травня 2021 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв"язку з ненаданням порівняльного матеріалу, що унеможливлює проведення експертизи. У відповідності до статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; з`являтись в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. Відповідно до статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що сторона відповідача не виявила бажання бути присутнім під час судового розгляду, а так само і не виконала вимоги ухвал суду, не надала на вимогу експерта як вільні, так і експериментальні зразки підпису та почерку, підстав для подальшого відкладення розгляду справи судом не встанолено. Справа розглядається за відсутності сторін, враховуючи наявні в матеріалах справи заяви представник про розгляд справи за їх відсутності. Фактичні обставини справи, встановлені судом Суду представлена копія документа «Розписка», відповідно до змісту вказаної розписки, [PERSON] , паспорт [NUMBER] взяв у [PERSON] паспорт [NUMBER] лінію з виготовлення брикету Пини-Кей, оціночна вартість якої 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень строком сплати до 31 квітня 2020 року, з правом пролонгації на 2 місяці (а.с.6). В судовому засіданні оглянуто оригінал вказаної розписки. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах з участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги розумності та справедливості. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір купівлі-продажу є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України слід встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За таких обставин, договір позики (на відміну від договору купівлі-продажу) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 753/22010/14-ц зазначено, що відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього кодексу. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначені загальні способи, що мають застосовуватися для тлумачення на трьох його рівнях: Перший рівень тлумачення - за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів (абзац перший частини третьої статті 213 ЦК України). Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також, з чого вони виходили при його виконанні (абзац перший частини третьої статті 213 ЦК України). Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 213 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що: «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party)». Дослідивши наданий суду письмовий доказ, на підставі якого заявлено позов, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору купівлі-продажу, так і ознаки договору позику, оскільки товар - брікети, було передано без отримання коштів, з умовою сплати вартості коштів в майбутньому, а саме в обумовлений у розписці строк. Таким чином, розписка від 09 грудня 2019 року підтверджує, що [PERSON] зобов`язався перед [PERSON] виплатити останньому заборгованість по купівлі лінії з виготовлення брикетів Піні-Кей в розмірі 160 тисяч гривень до 30 квітня 2020 року, з можливістю пролонгації на два місяці, тобто до 30 червня 2020 року (а.с.6). Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Вказана розписка констатує факт виникнення у відповідача [PERSON] обов`язку з повернення на вимогу продавця (кредитора) коштів, тобто існування між сторонами договірних правовідносин за договором з оплатою в майбутньому, тобто в борг, з обумовленим строком погашення заборгованості тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд відхиляє твердження відповідача, наведені у відзиві, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що відповідач не складав розписки з зобов"язанням повернути кошти за отриманий товар, жодним чином не підтвердженні. У відповідності до положень статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідач ухилився від проведення експертизи, призначеної за клопотанням його представника, тому суд на підставі статті 109 ЦПК України визнає факт, що між сторонами у справі існують боргові зобов"язанні з приводи оплати придбаного у борг товару. Щодо судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Згідно з частиною першою цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved