Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до Яремчанської дитячої школи мистецтв відділу культури виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про зобов"язання відповідача здійснити нарахування та виплату заборгованості по заробітній платі за 16 відроблених нею годин за січень-лютий 2013 року, здійснити перерахунок заробітної плати за час відпустки та виплатити компенсацію за кожен місяць затримки виплати зарплати відповідно до індексу споживчих цін, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Позовні вимоги , підтримані в судовому засідані, позивачка обґрунтовує тим, що згідно наказу № 3312 від 01.08.1971 року її прийнято на роботу на посаду викладача по класу фортепіано в Яремчанську дитячу школу мистецтв відділу культури виконкому Яремчанської міськради. Згідно наказу №11 від 25.01.2013 року, виданого директором Яремчанської школи мистецтв, всіх викладачів школи мистецтв у зв"язку з недостатнім фінансуванням переведено на 13-годинне тижневе навантаження. З вищевказаним наказом щодо зміни істотних умов праці адміністрацією Яремчанської школи мистецтв її було повідомлено в усній формі в кінці січня 2013 року, а не за два місяці, на порушення вимог ст. 32 КЗпП України. Зазначає, що протягом січня-лютого 2013 року вона працювала з 18-годинним тижневим навантаженням. Заробітна плата за січень-лютий 2013 року була виплачена їй з урахуванням наказу директора Яремчанської ДШМ від 25.01.2013 року як за роботу з 10 годинним навантаженням , внаслідок чого відповідачем їй не було виплачено за січень-лютий 2013 року заробітну плату за 16 фактично відпрацьованих нею годин. При обчисленні середнього заробітку при нарахуванні заробітної плати за час відпустки їй не було враховано заробітну плату за 16 відпрацьованих в січні-лютому 2013 року годин, в зв"язку з чим нарахована заробітна плата за час відпустки підлягає перерахуванню, включаючи до середнього заробітку заробітну плату за 16 фактично відпрацьованих годин . У добровільному порядку відповідач відмовляється провести вказані нарахування та виплати заробітної плати, незважаючи на її неодноразові звернення. Зазначає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України наслідки неотримання заробітної плати завдали їй моральної шкоди, що привели до моральних страждань, яких вона зазнала у зв»язку з порушенням трудових прав, що потягло за собою погіршення стану здоров»я та звернення за медичною допомогою, а також вимагало додаткових зусиль для організації свого життя щодо придбання медикаментів на лікування. Свою моральну шкоду вона оцінює в розмірі 1000 грн.. Крім того позивачка також зазначає, що у зв"язку із порушенням термінів виплати заробітної плати відповідач всупереч п. 2 Постанови КМУ № 1427 від 20.12.1997 року "Про затвердження Положення про порядок індексації працівникам частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати" не виплатив їй компенсацію за кожен місяць затримки виплати заробітної плати відповідно до індексу споживчих цін. На підставі наведеного, ст.ст.3, ч.1 ст.122 ЦПК України, ст. ст. 94, 98, 237-1 КЗпП України , Закону України "Про оплату праці" , Постанови КМУ № 1427 від 20.12.1997 року "Про затвердження Положення про порядок індексації працівникам частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати" просить зобов"язати відповідача нарахувати та виплатити їй заборгованість по заробітній платі за 16 відроблених годин за січень-лютий 2013 року, та в зв'язку з цим здійснити перерахунок заробітної плати за час відпустки, і виплатити компенсацію за кожен місяць затримки виплати заробітної плати відповідно до індексу споживчих цін, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Представник відповідача Тарновецька О.Г. визнала позовні вимоги щодо нарахування та виплати позивачці частини заробітної плати за фактичне відпрацьоване навантаження 18 годин на тиждень у січні-лютому 2013 року та перерахування в зв"язку з цим виплаченої заробітної плати за час відпустки, оскільки керівником навчального закладу позивачку не було повідомлено належним чином про зміну істотних умов праці. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідача визнала частково в розмірі 500 грн. та заперечила щодо задоволення позовних вимог в частині виплати позивачці компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків їх виплати з тих підстав , що індекс споживчих цін , починаючи з січня 2013 року не перевищував 100 відсотків. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду , вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, згідно наказу № 3312 від 01.08.1971 року позивачку [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) прийнято на роботу на посаду викладача по класу фортепіано в Яремчанську дитячу школу мистецтв відділу культури виконкому Яремчанської міськради. Вказана обставина стверджується записами в трудовій книжці позивачки [PERSON] Поясненнями позивачки в судовому засіданні, які не заперечуються представником відповідача, та копією розкладу уроків, затверджених 01.09.2012 року заступником директора з навчальної частини Яремчанської дитячої школи мистецтв, стверджується та обставина, що протягом січня-лютого 2013 року позивачка працювала з 18-годинним тижневим навантаженням. Як вбачається з копії наказу № 11 від 25.01.2013 року "Про скорочення тижневого навантаження" по Яремчанській дитячій школі мистецтв, викладачів переведено на 13-годинне тижневе навантаження з 01.01.2013 року . Всупереч вимогам ст.22 ЗУ "Про позашкільну освіту" перед поданням на затвердження розробленого перерозподілу педагогічного навантаження директор школи не вжила жодних заходів щодо отримання письмової згоди викладачів закладу Відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Однак , директором Яремчанської школи мистецтв позивачку не було попереджено про скорочення тижневого навантаження викладачів до 13 годин, тобто про зміну істотних умов праці не пізніше як за два місяці, а тому слід вважати доведеним факт порушення трудових прав позивачки , передбачених ст. 32 КЗпП України. Як вбачається з пояснень учасників судового розгляду позивачка в січні - лютому 2013 року працювала з 18-годинним тижневим навантаженням і 16 фактично відпрацьованих нею годин за вказаний період не оплачено. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ч.1 ст.2 Закону України „Про оплату праці" основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Таким чином суд прийшов до висновку , що позивачці неправомірно не нараховано та не виплачено відповідачем за січень-лютий 2013 року заробітну плату за 16 фактично відпрацьованих нею годин, які є частиною її заробітної плати, чим порушено її конституційне право на своєчасне одержання винагороди за працю. Тому слід зобов"язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці заборгованість по заробітній платі за фактично 16 відпрацьованих годин в січні - лютому 2013 року. В зв"язку з вищевказаним порушенням при обчисленні середнього заробітку при нарахуванні позивачці заробітної плати за час відпустки не було враховано заробітну плату за фактично відпрацьовані нею у січні - лютому 2013 року 16 годин. Внаслідок цього слід зобов"язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати позивачки під час відпустки за вказаний період. Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно Додатку до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати сума компенсації не нараховується, якщо індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком не перевищує 100 відсотків. Оскільки індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, починаючи з січня 2013 року не перевищує 100 відсотків, сума компенсації заробітної плати за січень та лютий 2013 року позивачці не підлягає нарахуванню, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Що стосується позовної вимоги щодо завданої позиваці моральної шкоди , яку вона оцінює в 1000 грн., суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом указаного положення закону, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, в тому числі невиплати належних йому грошових сум, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Відповідну правову позицію визначено постановою від 25 квітня 2012 р. № 6-23 цс 12 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій зазначено, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Розмір відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди суд визначає з врахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких вона зазнала у зв'язку із порушенням трудових прав, що потягло за собою погіршення стану здоров"я та звернення за медичною допомогою, а також вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя , а саме , придбання медикаментів на лікування. За таких обставин завдана моральна шкода підлягає компенсації в розмірі 500 грн. , що є співмірним завданій позивачці моральній шкоді. Питання судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.32,94, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 2, 32 Закону України "Про оплату праці",

Outcome: partial