Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь на користь заборгованість у загальному розмірі - 390 000,00 (триста дев`яносто тисяч гривень 00 копійок), що складається з: 90 212,00 грн. (дев`яносто тисяч двісті дванадцять гривень 00 копійок) - основного боргу за договором позики; 5889,73 грн. (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 73 копійки) процентів за користування позикою згідно ст. 1048 ЦК України; 281 097,19 грн. (двісті вісімдесят одна тисяча дев`яносто сім гривень 19 копійок) - 0,5 % від суми позики за кожен день прострочення; 12 801,08 грн. (дванадцять тисяч вісімсот одна гривня 08 копійок) інфляційних втрат, а також судові витрати у справі, що складаються із судового збору в розмірі 3900 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 7420,00 грн.. Позовні вимоги обгрунтовані тим, 30 червня 2017 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу грошові кошти в сумі 90 212,00 грн. (дев`яносто тисяч двісті дванадцять гривень 00 копійок). На підтвердження зобов`язання Відповідач видав Позивачеві розписку, оригінал якої знаходиться у Позивача. За умовами договору позики Відповідач засвідчив, що ним отримано в позику від Позивача зазначені кошти терміном на 6 (шість) місяців, та визначено, що у разі прострочення повернення грошових коштів у встановлений строк, він бере на себе зобов`язання сплатити на користь позикодавця (Позивача) відсотки за користування коштами з розрахунку - 0,5 % від суми позики за кожен день прострочення.Станом на день звернення відповідач [PERSON] позику не повернув. Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09 листопада 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, підтримує позовні вимоги, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 30 червня 2017 року відповідач [PERSON] отримав від позивача позику у розмірі 90212 грн. терміном на 6 місяців з дня написання розписки. У разі прострочення повернення грошових коштів у встановлений строк [PERSON] зобов`ячався сплатити [PERSON] відсотки з розрахунку 0,5 % від суми позики за кожен день прострочення. Як вбачається із матеріалів справи з метою досудового врегулювання спору, 14 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення боргу з врахуванням відсотків за прострочення повернення коштів, що визначено згідно розписки, проте претензія Позивача залишилася без відповіді (п. 6ч. З ст. 175 ЦПК України). Як зазначено у позові у визначений розпискою строк строки [PERSON] борг не повернув. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов"язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в наслідок ухилення від виконання взятих на себе зобов"язань утворився борг у відповідача перед позивачем. Суд погоджується із проведеним позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] за договором позики, оскільки він здійснений відповідно до закону. Відповідач в судове засідання не подав доказів на спростування доводів позивача, а судом їх встановлено не було. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 30 червня 2017 року у загальному розмірі - 390 000,00 (триста дев`яносто тисяч гривень 00 копійок), що складається з: 90 212,00 грн. (дев`яносто тисяч двісті дванадцять гривень 00 копійок) - основного боргу за договором позики; 5889,73 грн. (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 73 копійки) процентів за користування позикою згідно ст. 1048 ЦК України; 281 097,19 грн. (двісті вісімдесят одна тисяча дев`яносто сім гривень 19 копійок) - 0,5 % від суми позики за кожен день прострочення; 12 801,08 грн. (дванадцять тисяч вісімсот одна гривня 08 копійок) інфляційних втрат. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Згідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із матеріалів справи між [PERSON] та адвокатом Калькою Я.З. укладено договір про надання правової допомоги №76/05/20 від 19 травня 2020 року у зв`язку з чим [PERSON] сплачено 7420 гривень відповідно до квитанції № 0.0.17119921041. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України підлягає відшкодованню позивачу за рахунок відповідача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 3900 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved