Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Концерн „Міські теплові мережі" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 3 173,87 грн. за договором № 600601 від 01.01.2008 року за період з жовтня 2013 року по квітень 2015 року, зазначивши в позові про те, що Концерн „МТМ" постачав теплову енергію в нежитлове підвальне приміщення площею 56,56 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачу на праві власності, споживач за вказаний період оплат не здійснював, на претензії Концерну про погашення заборгованості за теплову енергію добровільно не погасив суму заборгованості. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію у розмірі 7991,93 грн., пеню - 1205,28 грн., 3% річних - 221,39 грн., інфляційні втрати - 3 282,34 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що система опалення приміщення, яке належить відповідачу є невід"ємною частиною системи опалення житлового будинку, який знаходиться на балансі МКП „Основаніє", приміщення відповідача не містить приєднання до внутрішньобудинкових систем, тому відповідач не є споживачем послуг позивача. 01.12.2014 року відповідач направив лист Концерну „МТМ" про відмову від пролонгації договору № 600601 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2008 року. Вважає, що починаючи з 01.01.2015 року договір вважається припиненим, у зв"язку з відмовою відповідача у його пролонгації, будь-які відносини між сторонами відсутні, у позивача відсутні повноваження щодо нарахування заборгованості. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник залученої судом третьої особи без самостійних вимог на предмет спору МКП „Основаніє" у судове засідання не з"явився, просив суд розглянути справу без участі представника та винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Концерну "Міські теплові мережі", виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2008 року відповідач [PERSON], як власник приміщення за адресою:[ADDRESS] (підвал), та Концерн „МТМ". як теплопостачальна організація, уклали договір № 600601 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. За цим договором теплопостачальна організація взяла на себе зобов"язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов"язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку, встановленими умовами договору та додатками до договору, що є його невід"ємними частинами (п.1.1 договору). Згідно з розрахунком боргу за договором № 600601 від 01.01.2008 р. купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді заборгованість за період з жовтня 2013 р. по квітень 2015 р. становить 7 991,93 грн. 01.12.2014 року [PERSON] звернувся до Концерну „МТМ" з заявою про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600601 від 01.01.2008 року. 23.12.2014 року Концерн „МТМ" повідомив [PERSON] про неможливість розірвання договору, оскільки приміщення, в яке поставляється теплова енергія згідно з умовами договору № 600601 від 01.01.2008 року, розташоване у підвалі житлового будинку та має спільну, не відокремлену з будинком систему опалення, та про те, що для припинення постачання централізованого опалення в зазначене приміщення відсутні як технічні, так і правові підстави. Судом встановлено, що Концерн «МТМ» здійснював через централізовану нероздільну систему трубопроводів постачання теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення в житловому будинку по вул.Жуковського,63 (підвал) у м. Запоріжжі, яке належить на праві приватної власності відповідачу. Позивач з жовтня 2013 р. по квітень 2015 р. надав відповідачу вказані послуги на суму 7 991,93 грн. Відповідач послуги не оплачує. Факт відпуску теплової енергії до приміщення відповідача підтверджується: актами приймання-передачі теплової енергії з жовтня 2013 року по квітень 2014 року та з жовтня 2014 р. по квітень 2015 року /а.с. 29-42,68-72/, розрахунком теплового потоку на опалення про визначення кількості надходженого тепла у це приміщення від неізольованих трубопроводів у розмірі - 1903,39 ккал/год. /а.с.132/. Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005року №630 (надалі Правила) та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572 (Правила №2). За вимогами норм ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 року № 630, споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення. Відключення від мереж централізованого опалення здійснюється у порядку, що затверджено центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним і не звільняє останнього від обовязку повернення вартості безпідставно набутого майна. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України по справах №6-95 цс-12 та №6-96цс від 26.09.2012 року, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування всіма судами України. Отже, враховуючи норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Концерну „МТМ". Заперечення представника відповідача про те, що за відсутності устаткування приміщення для приєднання до внутрішньо будинкових систем неможливо вважати відповідача споживачем послуг, спростовуються п.1 рішення виконкому Запорізької міськради від 27.07.2004 року № 284 „Про передачу мереж тепло-, водопостачання, де визначено, що межою балансової та експлуатаційної відповідальності між Концерном „Міські теплові мережі і підприємствами балансоутримувачами обєктів житлового господарства всіх форм власності є зовнішня поверхня стін будівель, та умовами договору від 01.01.2008 року. Судом встановлено, що нежитлове приміщення [PERSON] знаходиться в житловому будинку, а опалення становить єдину систему, тому посилання представника відповідача на те, що він не є споживачем послуги з теплопостачання є безпідставними. Посилання представника відповідача на те, що відсутні підстави для нарахування заборгованості, оскільки починаючи з 01 січня 2015 року договір вважається припиненим на підставі п.10.4 договору, у зв"язку з відмовою відповідача від його пролонгації, є безпідставним. Ст.654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору здійснюється у такій формі, як і договір, який змінюється або розривається. П.8.1 договору передбачено, що розбіжності та спори між сторонами, пов"язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, укладенням додаткових угод. У разі неможливості досягти згоди сторони мають право звернутись до суду для вирішення спірного питання (п.8.2 договору). Тобто відсутність у відповідача бажання пролонгувати дію договору не підтверджує того, що договір є розірваним та не звільняє відповідача від сплати за спожиті послуги Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковий період, якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 10 ч.3 ст.20 Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановленому законом чи договором розмірах. Закріплена правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування суми боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і в п.23 Правил та п.20 Типового договору про надання послуг з теплопостачання холодної та гарячої води і водовідведення, положення якого мають юридично обов"язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Як свідчать матеріали справи, у період з жовтня 2013 р. по квітень 2015 р. відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на опалювання належного йому вказаного нежитлового приміщення на суму 7 991, 93 грн., що підтверджується розрахунком.Будь-якого іншого розрахунку на його спростування, відповідачем не надано. Також, останнім не надано доказів того, що вказана заборгованість ним сплачена. Тому, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved