Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Вказуючи на те, що 06. 11. 1982 року позивач із відповідачем уклали шлюб у Великобудищанській сільській раді Диканського району Полтавської області, від якого мають двох повнолітніх дітей, котрі проживають окремо від позивача і відповідача. Протягом останніх років між позивачем та відповідачем відсутні порозуміння та повага, сам відповідач - [PERSON] добровільно не надавав ніякої матеріальної допомоги у веденні домашнього господарства, до винесення рішення Диканського районного суду від 17. 04. 2014 року яким було зобов'язано його сплачувати позивачу аліментів в сумі 300 грн. 31. 03. 2015 року відповідно до вказаного рішення строк сплати аліментів на її утримання закінчився. Позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності в сумі 1037 грн., інших джерел доходів не має, коштів на ліки не вистачає, на самі курси лікування у стаціонарі кошти відсутні, а сам відповідач добровільно підтримувати її матеріально відмовляється, а тому вона потребує матеріальної допомоги на своє утримання, у зв'язку з чим остання звернулася до суду із позовом про стягнення із відповідача аліментів на її утримання в розмірі 500 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінила та та просила стягувати з відповідача щомісячно на її користь аліменти в розмірі 400 грн. відповідно до доказів, які містяться у справі, при цьому пояснила, що в даний час перебуває на стаціонарному лікуванні, а пенсії яку вона отримує не достатньо для придбання ліків. Матеріальної допомоги відповідач не надає. Позивач заперечує того факту, що відповідач також хворіє і йому потрібні кошти на придбання ліків. Разом з тим вона вважає, що відповідач є більш матеріально забезпечений, а тому надавати посильну допомогу їй може. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги позивачки не визнає так як сам потребує коштів на придбання ліків так як постійно хворіє на ревматоїдний артрит і в травні місяці 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні. Він також потребує коштів, які необхідно використовувати на придбання їжі та плати за комунальні послуги, а тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статтей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Як встановлено в судовому засіданні і це стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі із відповідачем [PERSON] з 06. 11. 1982 року. Відповідно до довідки МСЕК від 04. 03. 2015 року позивачці [PERSON] встановлена друга група інвалідності у зв'язку із загальним захворюванням строком до 01. 04. 2016 року та їй відповідно призначена пенсія, яка виплачується їй у розмірі 1037 грн. 90 коп. Як було далі встановлено в суді, що в даний час у зв'язку із інвалідністю позивачки остання ніде не працює, потребує постійного лікування, її пенсії по інвалідності не вистачає на придбання ліків та продуктів харчування. У зв"язку з незадовільним станом підсобного господарства вона не веде. Вона проживає окремо від чоловіка в літній кухні, це пов"язано з станом її здоров"я. Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. При цьому право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] на даний час працює слюсарем по водогону у Великобудищанській сільській раді Диканського району та відповідальним за газове господарство в Приватному агропідприємстві "Диканське", за що отримує відповідну заробітну плату, яка складає близько 2 000 грн. на місяць. Крім того, відповідач отримує додатковий дохід від оренди земельного паю до 10 000 грн. на рік. Але матеріальної допомоги на утримання та лікування своєї непрацездатної дружини не надає. Доказів того, що відповідач по справі не в змозі надати матеріальну допомогу на утримання своєї непрацездатної дружини - позивача [PERSON] ним не було надано. За вказаних обставин відповідач зобов"язаний надавати позивачці, як непрацюючій дружині матеріальну допомогу у виді сплати аліментів. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя (або) в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітньої дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення . Враховуючи те, що позивачка [PERSON] є непрацездатною особою, а відповідач [PERSON] їй матеріальної допомоги не надає, хоча в змозі її надавати, виходячи зі значно кращого матеріального становища, ніж у позивачки [PERSON] та враховуючи ту обставину, що у позивачки мається двоє повнолітніх дітей, які також можуть надавати допомогу своїй матері. Виходячи з ст. 80 СК України, суд приходить до переконання, що уточнені та змінені позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання непрацездатної дружини в розмірі 400 грн. щомісячно. Крім цього, з відповідача слід стягти в доход держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., від сплати якого звільнена позивачка по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial