Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, який обґрунтовувався тим, що відповідач є споживачем послуг позивача з постачання електричної енергії, однак не сплачує кошти за надані послуги, в зв"язку з чим станом на 01.04.2015 року у нього виникла заборгованість в сумі 260,18 грн., яку просив стягнути з відповідача на свою користь та понесені судові витрати . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, судова повістка, що направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача була повернута відділенням поштового зв"язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 73,74). У раніше поданій заяві про перегляд заочного рішення вказував, що позовна заява подана до звернення із заявою про видачу судового наказу, вказував, що у його квартирі вже 10 років відключене електропостачання та просив застосувати строки позовної давності, також вказував, що жодних договорів із позивачем не укладав та останній не є належним позивачем. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає в [INFO], є споживачем електричної енергії, що надає ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" та має оформлений особовий рахунок 9/12/44173. З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2000 р. між ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" та [PERSON] було укладено договір №44173 про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Таким чином, між ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" як надавачем послуг з однієї сторони та відповідачем [PERSON] як споживачем наданих послуг з іншої сторони існують договірні правовідносини з приводу надання послуг з електропостачання. Суд не приймає доводи відповідача про те, що між ним та ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" відсутні будь-які договірні зобовязання, оскільки такі твердження спростовуються наявним в матеріалах справи договором №44173 від 23.08.2000 р. (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до пунктів 19-21, 42 "Правил користування електричною енергією для населення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357, споживач зобов"язаний своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно довідки про стан розрахунків побутового споживача та витягу з програми реєстрації побутових споживачів Житомирського РЕМ, станом на 01.04.2015р. заборгованість відповідача за спожиту електроенергію складає 260,18 грн. Суд вважає юридично неспроможними доводи відповідача про порушення позивачем порядку звернення до суду з даним позовом до вирішення питання про стягнення заборгованості за електропостачання у порядку наказного провадження, оскільки в матеріалах справи наявна ухвала Корольовського районного суду м.Житомира від 20 лютого 2015 р. про відмову у прийнятті заяви ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с. 11). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доведеність позивачем вимог щодо порушення відповідачем договірних зобовязань по своєчасній оплаті наданих позивачем послуги з енергопостачання у розмірі 260,18 грн., що відповідачем жодним чином не спростовано. Водночас, у поданій [PERSON] заяві про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 червня 2015 р., відповідачем заявлено про застосування позовної давності (а.с.53). Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1,3 ст.264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача за надані позивачем послуги з постачання електричної енергії виникли у липні 2004 року у сумі 260 грн. 18 коп. та в подальшому до квітня 2015 року не змінювалася (а.с. 4-6). Дій з оплати виниклої у липні 2004 року заборгованості чи інших дій, які б свідчили про визнання боргу в межах строку позовної давності відповідачем не вчинялося. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" звернувся з даним позовом 16.04.2015 р, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. При цьому, представником позивача не наведено поважні обставини, які перешкоджали звернутися до суду в межах строків позовної давності та не доведено належними і допустимими доказами поважності пропуску строку позовної давності. Суд бере до уваги розяснення викладені у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку із пропуском строків позовної давності.

Outcome: dismissed