Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом та просила постановити рішення про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] є її особистою приватною власністю. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала і просила позовні вимоги задовольнити. Пояснила, що має намір укласти договір дарування зазначеного будинку своєму онуку, який з нею проживає. Оскільки нотаріусом не визнається як належний правоустановчий документ - свідоцтво про право власності, так як в ньому мається посилання на „колгоспний двір", а позивач значиться як голова колгоспного двору. Розповіла, що все життя пропрацювала у колгоспі (доглядала телят, була дояркою, виконувала різні роботи). Будинок придбала і покращила без участі свого чоловіка, який залишив їх в 1970 роках, у подальшому помер, розірвання шлюбу не оформляли. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, визначившись з нормою права, яка підлягає застосуванню, суд дійшов наступних висновків. Доводячи позовні вимоги, позивач обгрунтовує, що не вела спільний побут із своїм чоловіком, тому за його життя йому не належала Ѕ будинку і після його смерті Ѕ такого будинку не увійшла у склад спадщини. Проте колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени - всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство і перебували у сімейно-родинному зв`язку (подружжя, їхні батьки, діти, дід, баба, онуки та ін.), особи котрі тимчасово були відсутніми, перебували на дійсній військовій службі, виїхали на навчання чи займали виборчу посаду. Громадяни - члени родини колгоспника, які не були членами колгоспу, вчителі та інші, а також громадяни, які не перебували в родинних зв`язках, але спільно вели підсобне господарство колгоспного двору, також користувалися правами колгоспного двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. За досліженою в суді копією погосподарської книги (1986-1990 роки), судом з"ясовано, що станом на 1988 рік разом із позивачем у наведеному будинку були зареєстровані і проживали; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Презюмується, що вони вели спільне підсобне господарство колгоспного двору, а також користувалися правами колгоспного двору. З показань свідка [PERSON] (в.о. старости Бутівського старостинського округу) встановлено, що [PERSON] не був мешканцем с. Бутівка, зареєстрованим та проживаючим у будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] за даними погосподарського обліку не обліковувався. За даними погосподарської книги за 1986-1990 роки членами господарства значаться [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Суспільна група господарства вказується як „колгоспний двір". Зі слів свідка [PERSON] спочатку це була невеличка хатинка (1972 рік), а за часів роботи у колгоспі позивач значно її покращила та розширила. З показань свідка [PERSON] встановлено, що батька не пам"ятає від народження, він ніколи не вів з ними спільний побут, проживав у [ADDRESS]. Свідок [PERSON] від народження і до 2006 року була зареєстрована у матері. З 2006 по 2010 рік мала реєстрацію в с. Гірськ, а в 2010 році знову зареєструвалась у матері. Її сестри, [PERSON] та [PERSON] , виїхали з їх будинку від дня закінчення навчання та шлюбу. Сама свідок, не змінюючи реєстрацію у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , залишала, з її слів, такий будинок, коли її син пішов на навчання в м. Городня. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність", загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. За змістом дослідженого у суді правоустановчого документа - свідоцтва про право власності від 05.12.1988 року встановлено, що свідоцтво було видано на будинок як власність у статусі „колгоспний двір", а [PERSON] вказана як голова такого колгоспного двору. Рішенням органу місцевого самоврядування від 12 вересня 2019 року позивачу затверджено документацію із землеустрою на обслуговування житлового будинку і господарських споруд ( [ADDRESS] ). З урахуванням вище перерахованих доказів і документів, органи місцевого самоврядування не є належними відповідачами за позовом [PERSON] , оскільки будинок не є „відумерлою спадщиною", а обраний спосіб захисту (п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України), з урахуванням заявлених доказів, не може бути підставою для зміни статусу майна - колгоспного двору. У задоволенні позову [PERSON] про визнання будинку з господарськими будівлями і спорудами особистою приватною власністю слід відмовити.

Outcome: dismissed