Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 18 лютого 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 08 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з відповідним позовом про визнання реєстрації договорів оренди землі недійсними та повернення земельних ділянок внатурі. Позивач прохає суд постановити рішення, яким: - визнати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 5,9818 га, кадастровий номер 2322755100:08:001:0046, укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ"Україна" 10 жовтня 2013 року та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за рішенням № 11915713 - недійсною та зобов"язати відповідача повернути позивачу внатурі земельну ділянку відповідно до місця її розташування; - визнати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 6,2411 га, кадастровий номер 2322755100:08:001:0047, укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ"Україна" 10 жовтня 2013 року та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за рішенням № 11916305 - недійсною та зобов"язати відповідача повернути позивачу внатурі земельну ділянку відповідно до місця її розташування; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 09 лютого 2016 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просить суд - визнати недійсними договір оренди 1/2 частини земельної ділянки площею 5,9818 га , за кадастровим номером 2322755100:08:001:0046 укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ"Україна" 10 жовтня 2013 року та скасувати державну реєстрацію речового права оренди земельної ділянки , набутого відповідачем за цим договором та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за рішенням № 11915731 - визнати недійсними договір оренди 1/2 частини земельної ділянки площею 6,2411 га , за кадастровим номером 2322755100:08:001:0047 укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ"Україна" 10 жовтня 2013 року та скасувати державну реєстрацію речового права оренди земельної ділянки , набутого відповідачем за цим договором та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за рішенням № 11916305. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON]В підтримав доводи позовної заяви, прохав задовольнити предявлені вимоги, надав судові відповідні пояснення. Зокрема, пояснив що після смерті батьків позивач успадкувала права власності на ? частину двох земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які у вересні 2013 року зареєструвала у Державному реєстрі речових прав. До того часу, батьками земельні ділянки були передані у користування відповідачу ТОВ Україна. Позивач погодилась із тим, щоб земельні ділянки надалі перебували у користуванні товариства на умовах, визначених у відповідних договорах оренди землі. 10 жовтня 2013 року між нею та відповідачем були укладені два договори оренди землі строком на 7 років. 05 березня 2014 року між нею та відповідачем були підписані оновлені два договори оренди землі строком на 7 років. Предметом договорів були зазначені вище земельні ділянки, кожна окремо за кожним договором. Після підписання вищевказаних договорів в березні 2014 року, позивач прийшла до висновку про поспішність свого рішення і про відсутність бажання надавати належні їй земельні ділянки в оренду, про що 25 березня 2014 року надала письмові заяви відповідачу, які були зареєстровані за вх. №16 та №17. Незважаючи на її волевиявлення, відповідач в односторонньому порядку , на наступний день 26 березня 2014 року надав договори оренди земельних ділянок від 10 жовтня 2013 року на реєстрацію, а оновлені договорои залишились поза увагою та на теперішній час не зареєстровані. Позивач вважає, що її волевиявлення є важливим чинником , без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленого ст.627 ЦК України. В судовому засіданні повноважний представник відповідача повідомив про те, що ТОВ Україна позов не визнає, осільки сторони мали волю на їх укладання, визначили усі істотні умови, добровільно підписали їх, після чого відбулася державна реєстрація права оренди земельних ділянок. Крім того, на момент подання позивачем [PERSON] заяв про поспішність свого рішення на укладення оспорюваних договорів та заперечення щодо проведення державної реєстрації 25 березня 2014 року, оспорювані договори з додатками знаходились на державній реєстрації в реєстраційній службі Бердянського міського управління юстиції Запорізької області ( державний реєстратор в реєстраційній службі Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області був відсутній). При цьому вказані договору в порядку черги були зареєстровані в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26 березеня 2014 року. Як відомо позивач [PERSON] до реєстраційної служби з заявою про не проведення реєстрації договорів оренди не зверталася. На даний час договори зареєстровані у встановленому порядку, на їх виконання позивач [PERSON] в повному обсязі отримала орендну плату за вказаними договорами за 2013,2014,2015 роки. Тому відсутні підстави для визнання їх недійсними , тому прохають відмовити позивачу в задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює в ТОВ "Україна" і займався питаннями укладення та реєстрації договорів оренди. Так між ТОВ "Україна" і [PERSON] були укладені вище вказані договори. Підприємство підготувало весь необхідний пакет документів для проведення реєстрацію договорів , здійснило оплату за їх реєстрацію. Про той факт , що [PERSON] 25 березня 2014 року зверталася з заявою про не реєстрацію договорів оренди йому стало відомо пізніше , після того як їх реєстрація вже була проведена. Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється власником 1/2 частки земельної ділянки, розташованої на території Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області площею 5,9818 га за кадастровим номером №2322755100:08:001:0046 та 1/2 частки земельної ділянки, розташованої на території Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області площею 6,2411 га за кадастровим номером 2322755100:08:001:0047, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 11 вересня 2013 року та відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 вересня 2013 року. (а.с.9-12). 10 жовтня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ "Україна" були укладені два договори оренди землі б/н, згідно яких позивач передала в оренду ТОВ"Україна" земельну ділянку площею 1/2 частки від 6,2411 га за кадастровим номером 2322755100:08:001:0047 та земельну ділянку площею 1/2 частка від 5,9818 га за кадастровим номером 2322755100:08:001:0046. (а.с.35-60) Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно п. 6 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом України "Про оренду землі". За змістом ст.1 Закону України Про оренду землі оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст.13, 14, 15,16,18 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. 26 березня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції [PERSON] зареєстровано договори оренди 1/2 частини земельної ділянки площею 6,2411 га за кадастровим номером 2322755100:08:001:0047 та 1/2 частини земельної ділянки площею 5,9818 га за кадастровим номером 2322755100:08:001:0046, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер рішеня 11916309 та 11915731 відповідно (.а.с13,14). Таким чином, договори оренди укладені 10.10.2013 року та зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , про реєстрацію іншого речового права, містять усі істотні умови для даного виду договору , а саме об'єкт оренди ; строк дії договору оренди ; орендну плату із зазначеням її розміру ; індексації , форм платежу , строків , порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки , яка передається в оренду ; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження(обтяження) щодо використання земельної ділянки ; визначення сторони , яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін. Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендар ТОВ "Україна" в повному обсязі сплатило, а орендодавець [PERSON] отримала орендну плату за надані в оренду 2 земельні ділянки за 2013,2014 та 2015 роки, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ "Україна" від 19 січня 2016 року та копіями платіжних відомостей відомостей (а.с.29-34). Посилання позивача [PERSON], на свої заяви від 25 березня 2014 року адресовані на ім'я директора ТОВ "Україна" [PERSON] (а.с.15,16), в яких вона вказувала , що на початку березня 2014 року не зваживши всі обставини, помилково підписала договори оренди земельних ділянок розміром 6.2411 га. та 5,9818 га. строком на 7 років і тому заперечувала проти проведення державної реєстрації права оренди землі, не може бути прийнята судом , як підстава для визнання договорів оренди від 10.10.2013 року недійсними та скасування їх державної реєстрації, оскільки дані заяви стосувалися договорів оренди укладених між [PERSON] та ТОВ "Україна" 05 березня 2014 року. Дійсність договорів оренди землі , укладених між позивачем [PERSON] та ТОВ "Україною" від 05 березня 2014 року, були предметом розгляду Куйбишевського районного суду Запорізької області та апеляційного суду Запорізької області (якими встановлено , що договори оренди земельної ділянки від 05 березня 2014 року не проходили державної реєстрації (а.с.69-78). Натомість договори оренди земельних ділянок укладені між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ "Україна" 10.10.2013 року , укладені у письмовій формі, пройшли відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладання договорів оренди, договори оренди містять усі істотні умови . Будь-яких інших підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів позивачем та його представником в судовому засіданні не наведено . З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Оскільки [PERSON] в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до ст.88 ЦПК України понесені нею судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed