Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. Позовні вимоги мотивували тим, що будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] станом на 15.04.1991р. відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», до складу якого входило шестеро осіб: [PERSON]- голова колгоспного двору; [PERSON] - її син, позивач; [PERSON] - її невістка, позивачка; [PERSON] - її онука, позивачка; [PERSON] - її онука, відповідачка; [PERSON]- онук, позивач по справі. Відповідачка [PERSON] у 1998р. вийшла заміж і перейшла проживати в інший населений пункт та знялась з реєстрації. Протягом трьох років вона не зверталась за витребуванням своєї частки із майна колишнього колгоспного двору, однак їй після виходу з данного господарства у 1998р. булла компенсована частка в колгоспному дворі в грошовому виразі по спільній домовленості. [INFO] [PERSON] померла і на належну їй частку в майні вона посвідчила заповіт в користь сина - позивача по справі [PERSON]. Кожному з колишніх членів колгоспного двору належить по 1/5 частці, а [PERSON] належить 2/5 частки в будинковолодінні. На дане будинковолодіння 19.11.1987р. було видано свідоцтво про право власності на голову колгоспного двору - [PERSON]. Державним нотаріусом позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з невизначеністю часток у колгоспному дворі. Просять визнати за ними право власності на будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS], за [PERSON] - право власності на 2/5 частки, за [PERSON], [PERSON], [PERSON]- право власності по 1/5 частці за кожним. Представник позивачів у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задоволити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій проти позову не заперечує, на частку в будинковолодінні не претендує, оскільки в 1998р. вийшла заміж і перейшла проживати за іншою адресою, за належну частку в колгоспному дворі їй було сплачено кошти, справу просила розглядати без її участі. Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. До такого висновку суд приходить виходячи із наступних мотивів. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 19.11.1987р. житловий будинок по [ADDRESS] на праві особистої (приватної) власності колгоспного двору, належить [PERSON], яка є його головою. Із виписки з інвентаризаційних матеріалів від 07.12.2016р. вбачається, що вищевказаний житловий будинок на праві приватної власності належить [PERSON]. Із довідки Балинцівської сільської ради від 13.02.2017р. вбачається, що станом на 15.04.1991р. в колгоспному дворі були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 17.02.2017р. після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER]) заведена спадкова справа на підставі заяви сина померлого [PERSON]. Відповідно до заповіту, посвідченого 23.07.2009р. секретарем Балинцівської сільської ради,спадкоємцем всього належного [PERSON] майна є її син, позивач по справі - [PERSON]. Постановою Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори від 17.02.2017р. позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з невизначеністю часток у майні колгосного двору. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 18.07.2012р. [PERSON] подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON]. З дня її смерті в управління спадковим майном вступив її син [PERSON], який хоронив тіло померлої, проводив поминальний обід, обробляє присадибну ділянку та сплачує комунальні послуги. 25.12.2012р. позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,8450 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ буввведений в дію Закон України "Про власність". Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (далі Постанова) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Визнання відповідачем даного позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. При таких обставинах зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження докази того, що станом на 15.04.1991 року спадкове домоволодіння відносилося до категорії колгоспний двір, головою двору була [PERSON], яка померла [INFO], окрім неї в господарстві були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачка [PERSON] у встановленому законом порядку, відмовилася від своєї частки в спірному майні. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем на майно померлої за заповітом, вступив в управління спадковим майном, у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців немає, а тому за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на 2/5 частини спірного будинковолодіння, за [PERSON], [PERSON], [PERSON]- по 1/5 частині будинковолодіння за кожним. На підставі наведеного, ст. 123 ЦК України (1963 року), ст.391, 392, 1216, 1217, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved