Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

у жовтні 2018 року ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS], проте не сплачує житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період з липня 2014 року по серпень 2018 року виникла заборгованість у розмірі 4 792,01 грн., а також у зв"язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідач зобов"язаний сплатити 3% річних у розмірі 386,89 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 993 грн. 12 липня 2017 року між ПрАТ "АК "Київводоканал" та відповідачем був укладений договір про розстрочення заборгованості, що виникла у зв"язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті послуги з центрального постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), яка станом на 01 липня 2017 року складала суму у розмірі 5 894,41 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача 4 792,01 грн. заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостаання та водовідведення, 3 % річних у розмірі 386,89 грн., 1 993,00 грн. інфляційних втрат та 1 762 грн. судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 26) Відповідач у встановлений законом строк відзиву на позов суду не надав. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. ПАТ "АК "Київводоканал", який був перейменований у ПрАТ "АК "Київводоканал", є виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). [PERSON] отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS]. 12 липня 2017 року між ПрАТ "АК "Київводоканал" та відповідачем був укладений договір про розстрочення заборгованості, що виникла у зв"язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті послуги з центрального постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), яка станом на 01 липня 2017 року складала суму у розмірі 5 894,41 грн. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до 2 Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Суд вважає необхідним зазначити, що судова практика свідчить про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як вказував позивач, заборгованість, яку слід стягнути з боржника складає 4 792,01 грн., індекс інфляції - 1 993,00 грн., та 3% річних - 386,89 грн. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"; правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Крім того, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 762 грн. судового збору.

Outcome: approved