Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно мальлітнього сина [PERSON], [INFO], та виключення відомостей з актового запису про народження дитини мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у справі в зареєстрованому шлюбі від якого в них [INFO] народився син. Сімейне життя поступово погіршилось що призвело до припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. 03.12.2013 року рішенням Новоукраїнського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Син залишився проживати біля позивачки. Відповідач ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям сина, не телефонує йому, не приймає участі уйого вихованні та не здійснює нагляду за його станом здоров'я, хоч син цього потербує, а навпаки чинить перешкоди, взагалі не спілкується з ним. Відповідач не сплачує аліментів, має значну суму заборгованості, крім того вчиняв домашнє насильство, за що притягувався до адміністративної відповідальності. Ухвалою суду від 15.01.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 06.02.2019 року. 06.02.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 27.02.2019 року, в зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача. 27.02.2019 року підготовче судове засідання було відкладено на 14.03.2019 року в зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача по справі, який був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке отримав 02.03.2019 року. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, яке отримане 02.03.2019 року та шляхом оголошення на веб-сайті "Судова влада". В підготовчі судові засідання призначені на 06.02.2019 року, 27.02.2019 року та 14.03.2019 року не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав. Ухвалою суду від 14.03.2019 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено до судового розгляду на 02.04.2019 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених в позові, пояснивши, що з 2013 року вони з відповідачем не проживають однією сім'єю. Відповідач з моменту розлучення жодного разу не поцікавився життям та навчанням, розвитком дитини та її здоров'ям, не вітає сина з святами. Аліменти не сплачує з моменту їх призначення , внаслідок чого має значну заборгованість. Вчиняв домашнє насильство, за що притягувався до адміністративної відповідальності. Відповідач умисно самсоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Спринсян О.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки та пояснив, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав надано службою на підставі доказів та пояснень, які надала позивач. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського реєстраційної служби Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області від 22 грудня 2017 року, актовий запис № 136 (а.с. 12). Позивачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені виде Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 13 квітня 2018 року серія [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 13.04.2018 року №4990 до складу сім'ї [PERSON], в [ADDRESS], входить батько [PERSON], мати [PERSON] та син [PERSON], [INFO], проживає без реєстрації (а.с.13). Відповідно до довідки, виданої депутатом [PERSON] виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 16.04.2018 року №1100/02-31 , [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], зі слів самого [PERSON] не мешкає з 2012 року. (а.с.14). Відповідно до довідки, виданої Новоукраїнським комунальним дошкільним навчальним закладом №1 "Ромашка", Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 13.04.2018 року №12/01-15 про те, що за період відвідування закладу [PERSON] опікується лише його мама [PERSON], батько [PERSON] жодного разу не спілкувався з виховиталями, не відвідував дошкільний заклад, не підтримував зв'язків з сином (а.с.15). Як зазначила в позові та поясненнях позивач з часу припинення шлюбних відносин 2013 року, син проживає біля неї біля її батьків , відповідач життям сина не цікавиться та з дитиною не спілкується, що підтверджується актами обстеження депутата Новоукраїнської міської ради умов проживання позивачки з сином за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10), матір піклується про фізичний та психологічний розвиток дитини, приділяє нележну увагу по вихованню та навчанню. Батько до дитини не з'являвся та з сином не спілкується. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач матеріально не допомагає , має заборгованість по сплаті аліментів (а.с.16). Відповідач вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини, що підтверджується довідкою виданою Новоукраїнським ВП ГУНП в Кіровоградській області 16.04.2018 року № 1489/128-18 (а.с.17). Відповідно до висновку виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 22.06.2018 року №658/02-24, який був підтриманий представником в судовому засіданні, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] міська рада вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СКУкраїни, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов'язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». За змістом роз'яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідач [PERSON] жодного разу не з"явився в судове засідання, цим самим не намагався налагодити з сиом відносини . 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз'яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов'язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує батьківськими обов'язками по відношенню до сина [PERSON], не цікавиться його долею, з 2013 року по теперішній час, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині не допомагає, має заборгованість по сплаті аліментів . Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вкзав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Під час розгляду даної справи відповідач жодного разу не з"явився до суду, не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно його млолітнього сина [PERSON] в, тобто можна зробити висновок, що відповідач умисно ухиляється від виконанн ним своїх батьківських обов'язків, а тому суд не вбачає підстав для його попередження у невиконанні батьківських обов'язків в подальшому. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, суд дійшов до твердого переконання, що у разі непозбавлення батьківських прав [PERSON], неусвідомлення ним його ролі в житті сина, та незміні його відношення до нього, відносини які склались між ними як батьком і сином є неблагонадійними і не можуть забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому суспільстві. Тому враховуючи все зазначене суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз'яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків і його належить позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина, а тому позов є обгрунтованим, законним та підлягає в частині позбавлення батьківських прав задоволенню. Водночас безпідставними є вимоги [PERSON] про внесення змін до актового запису про народження дитини та виключення з нього відомостей про батька [PERSON] й зареєструвати дитину як [PERSON]. Так, вказана вимога позивачки фактично спрямована на зміну прізвища сина [PERSON]. Питання щодо визначення прізвища, імені та по батькові дитини, їх зміни регламентовані приписами ст.145-149 СК України, ст.295 ЦК України, Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011р. (далі - Правила). Положеннями п.1 ч.1 ст.166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язку щодо її виховання. Зміна прізвища малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків. У зв'язку з цим немає необхідності в отриманні згоди батька або матері, позбавлених батьківських прав, для зміни дитячого прізвища та вирішення даного питання в судовому порядку. Зміна прізвища дитини в даному випадку здійснюється в позасудовому порядку відповідно до вищевказаних Правил. Отже, щоб поміняти прізвище сина [PERSON] після позбавлення відповідача батьківських прав з внесенням змін до актового запису цивільного стану позивачка не позбавлена можливості звернутися до органу ДРАЦС з відповідною заявою після набрання даним судовим рішенням законної сили. Враховуючи вищевикладене суд в частині позовних вимог про виключення відомостей про батька та зміни прізвища дитини в актовому записі про народження дитини, - відмовляє за необгрунтованістю позовних вимог Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК україни, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки, понесені судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial