Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

у липні 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк" про захист прав споживачів, визнання недійсними договору про надання відновлювальної кредитної лінії, іпотечного договору та договору поруки. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що між нею та АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12 грудня 2006 року та додаткову угоду № 1 від 20.04.2007 р. до вказаного договору про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до п. 1 якого відповідач зобов"язувався надати позивачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характеру використання з оплатою 13% річних та комісій в межах максимального ліміту заборгованості до 140 000 доларів США із встановленим договором графіком зменшення максимального ліміту заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 11 грудня 2021 року. За умовами додаткової угоди № 1 до договору № 10-29/2807 ліміт заборгованості збільшено до 196 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов"язань за вкзааним договором між [PERSON] та АКБ "Укрсоцбанк" укладено іпотечний договір № 02-10/3630 від 12.12.2006, додаткову угоду № 1 від 20.04.2007 р. про внесення змін до договору іпотеки № 02-10/3630 від 12.12.2006 р., додаткову угоду № 2 від 25.02.2008 р. про внесення змін до договору іпотеки № 02-10/3630 від 12.12.2006 р. Предметом іпотеки є належне [PERSON] на праві власності нерухоме майно - двокімнатна квартира [NUMBER], загальною площею 70,20 кв.метрів, житловою площею 40,70 кв.метрів, що знаходиться у будинку [ADDRESS] де крім позивача зареєстровані та проживають її чоловік [PERSON], донька [PERSON], малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки № 02-10/3631 від 12.12.2006 р., додаткову угоду № 1 від 20.04.2018 р. до договору поруки № 02-10/3631 від 12.12.2006 р. На думку позивача, договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12 грудня 2006 р., іпотечний договір № 02-10/3630 від 12.12.2006 р., укладені між [PERSON] та АКБ "Укрсоцбанк", мають бути визнані судом недійсними, оскільки позивачу кредит на поточні потреби згідно п.п. 1.1-1.2 договору № 10-29/2807 від 12.12.2006 р. траншами надавався в іноземній валюті - доларах США, погашення заборгованості і сплата процентів також здійснювалося в іноземній валюті - доларах США. Також, на думку позивача, є несправедливими умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12.12.2006 р. погашення кредиту та сплати ввдсотків за користування кредитом у доларах США, що є зловживанням правом, коли всі ризики знецінення національнох валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідачем - суб"єктом підприємницької діяльності, перекладено виключно на позивача - позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг. Крім того, договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12 грудня 2006 р. не містить всіх умов, зокрема опису усіх грошових зборів і витрат, пов"язаних з установленням іпотеки, положення про інфляційне застереження, права боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов"язання, реквізитів ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків. Оскільки договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12.12.2006 р., на думку позивача, має бути визнаний недійсним, то як похідні від основного зобов"язання підлягають визнанню недійсними договір поруки № 02-10/3631 від 12.12.2006 р. та Іпотечний договір № 02-10/3630 від 12.12.2006 р. За таких підстав, позивач просить визнати недійсними: - договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12.12.2006 р., - іпотечний договір № 02-10/3630 від 12.12.2006 р., - договір поруки № 02-10/3631 від 12.12.2006 р. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 32) 13 серпня 2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" надіслав клопотання про застосування позовної давності. (а.с. 41) Просить відмовити в зідоволенні позову у зв"язку з пропуском строку позовної давності, оскільки оспорювані договори укладені 12.12.2006 р. 14 серпня 2018 року ПАТ "Укроцбанк" надіслав до суду відзив на позовну заяву. (а.с. 46) Просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на безпідставність вимог позивача. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач ПАТ "Укрсоцбанк" в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав клопотання про судовий розгляд без участі представника банку. (а.с. 75) Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що 12 грудня 2006 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 та додаткову угоду № 1 від 20.04.2007 р. до вказаного договору про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до п. 1 якого відповідач зобов"язувався надати позивачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характеру використання з оплатою 13% річних та комісій в межах максимального ліміту заборгованості до 140 000 доларів США із встановленим договором графіком зменшення максимального ліміту заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 11 грудня 2021 року. За умовами додаткової угоди № 1 до договору № 10-29/2807 ліміт заборгованості збільшено до 196 000 доларів США. (а.с. 9) В забезпечення виконання зобов"язань за вказаним договором між [PERSON] та АКБ "Укрсоцбанк" 12.12.2006 р. укладено іпотечний договір № 02-10/3630, додаткову угоду № 1 від 20.04.2007 р. про внесення змін до договору іпотеки № 02-10/3630 від 12.12.2006 р., додаткову угоду № 2 від 25.02.2008 р. про внесення змін до договору іпотеки № 02-10/3630 від 12.12.2006 р. Предметом іпотеки є належне [PERSON] на праві власності нерухоме майно - двокімнатна квартира [NUMBER], загальною площею 70,20 кв.метрів, житловою площею 40,70 кв.метрів, що знаходиться у [ADDRESS]. (а.с. 12) 12.12.2006 р. між АКБ "Укрсоцбанк" та [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки № 02-10/3631, додаткову угоду № 1 від 20.04.2018 р. до договору поруки № 02-10/3631 від 12.12.2006 р. (а.с. 18) В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, а саме: про умови надання споживчого кредиту, графік погашення і суми щомісячних платежів, про визначення сукупної вартості споживчого кредиту та його реальної процентної ставки тощо, яка передує укладенню договору, була надана позичальнику, що підтверджується дослідженими судом доказами. Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Доказів того, що під час підписання оспорюваного кредитного договору [PERSON] була обмежена у праві вибору кредитної установи та умов кредитування чи що є інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12.12.2006 р. вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Укрсоцбанк» та/або [PERSON] в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять. Крім того, з наданого до відзиву копії запиту на отримання кредиту позичальника [PERSON] від 12.12.2006 р. вбачається, що вона власним підписом на цій заяві посвідчила факт надання їй банком повної, достовірної та вичерпної інформації про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, матеріали справи не містять жодного доказу того, що під час укладення оспорюваного правочину [PERSON] зверталася до банку з приводу роз'яснення їй положень договору, які були їй незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування. [PERSON] також не скористалася своїм правом, передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) щодо можливості відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів з моменту отримання примірника укладеного договору без пояснення причин. Враховуючи зазначене, суд вважає, що правових підстав для визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12.12.2006 р. недійсним немає. Доводи позовної заяви про те, що існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки валютою кредиту є долар США, а реально кредит був наданий у гривні і [PERSON] фактично використала для споживчих потреб суму в національній валюті, суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Чинним на час видачі кредитних коштів законодавством, не встановлювалися заборони щодо видачі кредиту у валюті з подальшою його конвертацією в національну валюту. Таким чином, підписуючи оскаржуваний кредитний договір, позичальник [PERSON] погодилася з усіма умовами щодо отримання кредиту, повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором. Вона була ознайомлена з умовами кредитного договору, які узгоджені та підписані сторонами. Кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Доводи позивача про те, що банк, скориставшись несправедливим положенням кредитного договору та, видавши позичальнику [PERSON] кредит у гривні, вимагає виконання нею умов кредитного договору у доларах США, як наслідок, від коливань курсів у період дії кредитного договору [PERSON], як споживачу заподіяно істотну шкоду, суд відхиляє з огляду на таке. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щодня. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. З вказаних норм закону вбачається, що питання незмінності курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено. Зі змісту договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12.12.2006 р. чітко вбачається, що валютою кредиту є долар США. Даний факт достовірно був відомий позичальнику. Таким чином, укладаючи спірний договір про надання кредиту в іноземній валюті, сторони взяли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим [PERSON] Інші аргументи позовної заяви не дають підстав для висновку про те, що наявні правові підстави для визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12.12.2006 р. недійсним. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними іпотечного договору № 02-10/3630 від 12.12.2006 р. та договору поруки № 02-10/3631 від 12.12.2006 р. є похідними від основних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2807 від 12.12.2006 р., а тому також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed