Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] , діючи на підставі довіреності № 8501-К-Н-О від 11.09.2017 року та в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ „Приватбанк" заборгованість у сумі 63732 гривень 75 копійок за кредитним договором № б/н від 16.02.2016 року та понесені банком судові витрати в сумі 1921 грн. З позову виходить, що 16.02.2016 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит в розмірі 500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Дія договору підтверджується фактом користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов"язанням, що відображено у розрахунку заборгованості за договором. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту. Крім того, банк посилається на те, що відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов"язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. У зв"язку з зазначеними порушеннями зобов"язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості. Відповідач станом на 10.01.2019 року має заборгованість в сумі 63732 гривні 75 копійок, з яких: 27175 грн. 40 коп..- тіло кредита, 13292 грн. 06 коп.- нараховані відсотки, 19754 грн. 21 коп.- нарахована пеня, 3511 грн. 08 коп. - заборгованість по судовим штрафам. Позивач посилається і на те, що при пред"явленні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1921 грн, що підлягає поверненню шляхом стягнення цієї суми з відповідача на користь банку. У відповідності до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Заочним рішенням від 01 квітня 2019 року Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, заборгованість станом на 10.01.2019 за користування кредитом № б/н від 16.02.2016 року в сумі: 27175 гривень. 40 копійок - тіло кредиту, 13292 гривні.06 копійок - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та штрафи: 500 гривень- фіксовану частину та 2023 гривні 37 копійок - процентну складову, а всього: 42990 (сорок дві тисячі дев`ятсот дев`яносто ) гривень 83 (вісімдесят три) копійок. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» у відшкодування судових витрат 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня. У задоволенні вимог банку про стягнення з [PERSON] пені в сумі 19754 грн 21 коп - відмовлено. Ухвалою від 05.03.2020 року задоволено заяву про перегляд заочного рішення у справі та скасовано заочне рішення з призначенням справи до розгляду. У подальшому відповідачем подано відзив на позов. За змістом якого відповідач не погоджується із стягнутою сумою боргу і просить відмовити у позові. Посилається на те, що до позовної заяви додані правила кредитування з якими відповідач не був ознайомлений. Крім того, минули строки позовної давності, які мають відраховуватися з дати настання чергового платежу. Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт „Універсальна" „Універсальна 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов"язань. У справі встановлено, що 16.02.2016 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит в розмірі 500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач засвідчив своїм підписом, що ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с.6) З матеріалів справи вбачається, що до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку [PERSON] не звертався. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши наведені норми та обставини справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З наданого банку письмового доказу (а.с.5) підтверджено використання клієнтом банку коштів з вказівкою на дати операції по зняттю коштів та дати зарахування внесених клієнтом сум коштів, скерованих на погашення свого боргу. Отже, за умови доведеності факту існування між сторонами грошового зобов`язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами. Не беруться до уваги суду посилання у відзиві відповідача про застосування наслідків позовної давності, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні відповідачем положень правових норм. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Верховний Суд у своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі № 161/20278/14-ц, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказав, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. З наданого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.02.2016 (три роки до дня подачі АТ КБ «ПриватБанк» позову), а саме 30.12.2018 відповідачем були сплачені кошти на погашення заборгованості перед банком у сумі 1492,50 грн, а позов пред"явлено згідно штампу поштового відділення 05.02.2019, у зв`язку з чим, в тому числі з урахуванням наслідків переривання строку, строк позовної давності дотримується. Тому, фактично отримані та неповернуті (за мінусом сум в графі) кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, вирішуючи питання про правомірність заявленої вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами, пенею і штрафними санкціями, суд ураховує наступне. Банк, заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема й заборгованість за відсотками, штраф і пеню. Довідка, яка б містила умови щодо сплати процентів за користування коштами банку у конкретному розмірі, доведена до відома відповідача під розписку відсутня, як і не підписані умови відповідальності як підстава стягнення штрафу та пені. Тому необґрунтованими, в силу мотивованих заперечень відповідача, визнаються судом вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача заборгованості за процентами, пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової). Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, заявляючи вимоги про стягнення, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, якщо вони не підписані і не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказане узгоджується з правовою позицією, яка сформульована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/2019), а відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, які викладені на сайті банку https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як на невід`ємні частини укладеного договору (а.с.7-22). Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Позивачем, з урахуванням пояснень у відзиві відповідача, не доведено, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитом саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Умови та правила надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача https://privatbank.ua, змінювалися АТ КБ «ПриватБанк». Кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих доказів про конкретно запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та інших штрафних санкцій за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують ознайомлення відповідача з цими документами на час укладення кредитного договору. Надані позивачем витяг з умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка підписана останньою. Лише особистий підпис позичальника може свідчити про прийняття ним запропонованих банком умов та достовірно підтвердити приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Позивачем документальних доказів з підписом відповідача про узгодження конкретних умов кредитування, певно визначених відсотків та штрафних санкцій, суду не подано, а надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть безспірно вважатися складовою частиною оспорюваного відповідачем зобов"язання. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судовий збір, сплачений при пред"явленні позову (1921 гривня) підлягає стягненню з відповідача пропорційно частині задоволених вимог (43%).

Outcome: partial