Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на житло за адресою: [ADDRESS] та зобов"язання ТОВ КК "КомЕнерго-Житомир" зняти [PERSON] з реєстрації. Позовні вимоги мотивовані тим, що під час шлюбу з відповідачем їм було надано кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS]. З 2006 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, не приймає участі в її утриманні, не сплачує за комунальні послуги. Факт відсутності відповідача протягом тривалого часу у квартирі підтверджується актом комісії ТОВ КК "КомЕнерго-Житомир". 17.01.2014р. позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на житло за адресою: [ADDRESS] та зобов"язати Управління державної міграційної служби України в Житомирської області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала з підстав, зазначених в останній. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.03.1990р. Під час шлюбу сторони отримали кооперативну квартиру [ADDRESS], повністю сплативши членські внески. Згідно довідки ЖБК "Силікат" №15 від 23.10.2006р., виданої [PERSON], в 2006 році було проведено кінцеві розрахунки за отриману кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки ТОВ КК "КомЕнерго-Житомир" №1510 від 18.10.2013р. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею зареєстровані: чоловік - [PERSON], доньки - [PERSON], [PERSON], онуки - [PERSON], [PERSON] 10.10.2013р. комісією ТОВ КК "КомЕнерго-Житомир" складено акт, яким встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак там не проживає з 2006р. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що квартира [ADDRESS] придбана позивачем та відповідачем у шлюбі, відповідач у вказаній квартирі не проживає. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Частки подружжя є рівними. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним, що також закріплено в ч.1 ст.321 ЦК України, згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна відповідно до ст.319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб тощо. Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що оскільки зміст права власності включає право користування своїм майном на власний розсуд, у тому числі невикористання його для власного проживання, тому [PERSON], як співвласник квартири [ADDRESS] не може бути визнаним таким, що втратив право користування належною йому на праві спільної сумісної власності квартирою на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Щодо позовної вимоги до Управління державної міграційної служби України в Житомирської області про зняття з реєстраційного обліку [PERSON], слід зазначити, що статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою). Оскільки позовна вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком задоволенню не підлягає, відповідно відсутні правові підстави для зняття його з реєстраційного обліку.

Outcome: dismissed