Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 липня 2013 року в розмірі 12 556,46 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 липня 2013 року року між Публічним Акціонерним Товариством «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого він отримав кредит у розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Проте, [PERSON] використавши кредитні кошти шляхом їх переказу двома транзакціями 26 травня 2015 року, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за вказаним кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору №б/н від 29 липня 2013 року, отже, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17 липня 2016 року має перед банком заборгованість в розмірі 12556,46 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 4500 грн.; заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом в сумі 1816,03 грн.; тому було також нараховано пеню 4525,71 грн.; нараховано штрафи 1150 грн., а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована складова) та 574,12 грн. штраф (процентна складова), з них 509,40 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року. З письмових пояснень представника Банку випливає, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може буги укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено визначення електронного платіжного засобу (п.1.14) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. В п. 1.27 дається визначення платіжній картці - електронне платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Ч.16 ст.14 встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та / або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. Відповідно до умов Договору клієнт зобов'язаний: інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІН, або отримання звістки про їх незаконне використання. В триденний термін після усної заяви про втрату картки, ПІН кода надати письмову заяву в Банк, яка повинна містити докладний виклад обставин. Встановлено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Держателя про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки [PERSON] в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою. [PERSON] в СТОП-лист здійснюється на підставі письмової заяви клієнта. Згідно ст. 33 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації Платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється в від відповідальності перед платником за проведення переказу. У разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. При здійсненні транзакцій 26 травня 2015 року через сайт PORTMONE.COM.UА. користувачу необхідно було ввести наступні дані: CCVV2 код по картці, ПІБ клієнта та строк дії картки. Після чого на мобільний телефон Клієнта, який зазначено у договорі, надходить смс-повідомлення із кодом підтвердження платежу, що підтверджується витягом з програмного комплексу про направлення смс-повідомлень. Таким чином, код для здійснення даної транзакції знав лише Відповідач, що вказує на те, що Відповідач погодив дані транзакції. 27 травня 2015 року за зверненням Клієнта Банком було заблоковано кредитну картку. Транзакції 26.05.15 року на суми 500 грн. та 4000 грн. були оплатою за комунальні послуги, і їх здійснено через сайт PORTMONE.COM.ua., позначкою "термінал" визначено набір технічних засобів вказаного сайта для здійснення оплати. Тобто, в даному випадку не мається на увазі що проплати були проведені через термінал самообслуговування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON] було проведено три операції по зняттю коштів з кредитного рахунку. 12 вересня 2014 року були зняті кредитні кошти в розмірі 1150 грн., які 06 жовтня 2014 року були погашені шляхом поповнення через термінал кредитного рахунку в сумі 1150 грн. Також, 26 травня 2015 року [PERSON] було проведено дві операціїї в розмірах 4000 грн. та 500 грн. шляхом переказу з кредитного рахунку грошових коштів через сайт PORTMONE.COM.UA. При здійсненні вказаних двох транзакцій 26 травня 2015 року через сайт PORTMONE.COM.UA. Клієнту користувачу необхідно було ввести дані по картці та код підтвердження платежу, який був направлений ПАТ КБ «ПриватБанк» на мобільний телефон [PERSON] +3(098)-075-24-12, що підтверджує виписка ПрАТ «Київстар», яка знаходится в матеріалах справи, та довідка Банку. Оскільки такі відомості відомі були лише [PERSON] проведені дві транзакції 26 травня 2015 року щодо переказу з його кредитного рахунку в сумі 4000 грн. та 500 грн. були проведені лише [PERSON], або з його дозволу іншою уповноваженою ним особою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги Банку та пояснив, що він дійсно уклав договір 29 липня 2013 року з ПАТ КБ «ПриватБанк», проте 26 травня 2015 року гроші в розмірі 4000 грн. та 500 грн. він з кредитного рахунку не знімав та не перераховував, тому просив відмовити Банку в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що [PERSON] не користувався карткою ПриватБанку 26.05.2015 року та не оплачував за її допомогою жодних товарів або послуг, а тому позов є не обгрунтованим. Зазначив, що банк не надав належні докази того, що [PERSON] було направлено код на фінансовий номер для пітвердження конкретних фінансових операцій, які були проведені 26 травня 2015 року. Крім того, письмовою заявою просив в разі задоволення вимог Банку застосувати наслідки пропуску строку позовної давності в один рік до вимог Банку про стягнення неустойки (штрафу, пені). Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що\~ позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що\~\~послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність». Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до п. 14.12 статті 14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайзер та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобовязаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 липня 2013 року, шляхом підписання Анкети-заяви проприєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, [PERSON] отримав від Банку кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні вказаний факт не заперечували. [PERSON] 29 липня 2013 року підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Отже, матеріалами справи підтверджується, що підписанням анкети-заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК України є договором приєднання. На підставі вказаного кредитного договору [PERSON] в межах кредитного ліміту, шляхом здійснення двох транзакцій на суму 4000 грн. та 500 грн., переказав з відкритого йому Банком кредитного рахунку 26 травня 2015 року грошові кошти, та у встановлений договором строк їх не повернув. Відповідно до п.1.1.5.14 Умов та правил Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему Mobile Banking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. Згідно з п.п.1.1.2.1.12. Умов і правил надання банківських послуг, передбачено обовязки клієнта вживати заходи щодо запобігання втрати (Викрадення) стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на магнітну смугу або їхнього незаконного використання. Відповідно до п.п.2.5.2.7 Умов і правил власник картки зобовязаний вживати усіх можливих заходів для запобігання втраті Картки /ПіНа/ постійного пароля/ одноразових паролів. Пунктом 1.1.5.5 Умов і правил передбачено, що Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS повідомленні ПІН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання та використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів. Згідно п.1.1.5.28 у разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу. Згідно п.1.1.5.30 Банк не несе відповідальності перед клієнтом за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, стікеру PayPass третім особам. Доводи відповідача [PERSON], що з відкритого на його імя кредитного рахунку 26 травня 2015 року без його відома невідомими особами було проведено дві транзакції на суму 4500 грн., та його посилання на те, що за його заявою розслідується з 27 травня 2015 року кримінальна справа по факту шахрайства, на час розгляду даної справи не можуть бути підставою для звільнення [PERSON] від цивільної відповідальності за взятими ним на себе зобовязаннями за кредитним договором, оскільки в кримінальній справі не прийнято жодного рішення, яке б вказувало про доведеність факту шахрайства 26 травня 2015 року з приводу протиправного, поза волею [PERSON], заволодіння кредитними коштами в сумі 4500 грн., по відношенню до [PERSON] чи ПАТ КБ «Приватбанк», третіми особами. Крім цього, в судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомив, що для зв»язку з Банком використовував мобільний телефон з номером +39(098)075-24-12. Згідно відповіді Банку на запит суду мобільні номери 3700 та [NUMBER] належать ПАТ КБ «Приватбанк». На ухвалу суду ПАТ «Київстар» надав відомості про те, що між абонентом мобільного телефону з номером +39(098)075-24-12, який належить [PERSON], та абонентом мобільних номерів 3700 та [NUMBER], яким є ПАТ КБ «Приватбанк», 26 травня 2015 року здійснювалися контакти вхідні та вихідні дзвінки та смс-повідомлення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не зміг пояснити з яких питань 26 травня 2015 року він спілкувався з представниками Банку як до, так і після проведених вищевказаних транзакцій 26 травня 2015 року. Вказаний факт контактів через мобільного оператора відповідача з Банком переконує суд в тому, що проведені 26 травня 2015 року транзакції з кредитного рахунку [PERSON] здійснювалися не без його відома. Отже, заперечення відповідача щодо користування кредитною карткою та кредитним рахунком [PERSON] 26 травня 2015 року іншою особою в судовому засіданні не доведені достовірними доказами, тобто не знайшло свого підтвердження. З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором судом встановлено, що [PERSON] з 01 червня 2016 року порушено договірні зобовязання щодо погашення кредитної заборгованості та своєчасної і повної сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 17 липня 2016 року його заборгованість по кредиту склала: заборгованість за тілом кредиту в сумі 4500 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 1816,03 грн. Так як [PERSON] виникнувша заборгованість не булла погашена, Банком була нарахована пеня в розмірі 4525,71 грн.; нараховано штрафів 1150 грн., а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована складова) та 574,12 грн. штраф (процентна складова), з них 509,40 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року (дата зміни облікових правил банка). Згідно статті 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст.526, 527 та 530 ЦК України, - зобовязання має виконуватися належним чином та в установлений строку відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов' язання (неналежне виконання). В силу ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов"язання. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником чергової частини суми кредиту є право позикодаця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі викладеного позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачаПрищепи А.В. заборгованості за кредитним договором б/н від 29 липня 2013 року щодо стягнення заборгованості по кредиту а саме: заборгованості за тілом кредитув сумі 4500грн. та заборгованості з нарахованих відсотків на прострочену заборгованість за користування кредитом в сумі 1816,03 грн., підлягають задоволенню. Разом з цим, вимоги Банку про стягнення з [PERSON] нарахованої пені в розмірі 4525,71 грн.; нарахованих штрафів 1150 грн., а також штрафів, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована складова) та 574,12 грн. штраф (процентна складова), не підлягають задоволенню з таких підстав. Так, згідно ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня ? це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до повного виконання зобов'язання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відтак, оскільки відповідач став порушувати зобов"язання за кредитним договором з травня 2015 року строк позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) розпочав свій перебіг, проте Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] нарахованих пені та штрафів лише у серні 2016 року, тобто після закінчення одного року, що вказує на факт спливу спеціальної позовної давності для пред»явлення до суду вказних вимог. Згідно положень ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником позивача адвокатом [PERSON] подана заява до суду про застосування строку позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому, оскільки позивач звернувся до суду у серпні 2016 року, то вимоги щодо стягнення нарахованої пені та штрафів задоволенню не підлягають через збіг строку спеціальної позовної давності, встановленої п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. З підстав ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь Банку необхідно стягнути понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 689 грн.

Outcome: partial