Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

У вересні 2014р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 811 від 06.08.2007 року в розмірі 66607,48 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07.08.2007 року, а саме на жилий будинок [ADDRESS], загальною площею 66,3 кв.м. шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, передати в управління Банку предмет іпотеки - вказаний житловий будинок. В листопаді 2014р. Банк уточнив позовні вимоги та просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу, передати в управління Банку предмет іпотеки та виселити [PERSON] та [PERSON] з вказаного житлового будинку. Позов мотивований тим, що 06.08.2007 року між Банком та третьою особою [PERSON] по справі був укладений кредитний договір №811, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в сумі 45000,00 грн., з терміном остаточного погашення не пізніше 30.07.2012 року та сплатою 15% річних, видавши грошові кошти готівкою. В забезпечення виконання зобов"язань по кредитному договору укладено договір застави (іпотеки) між позивачем та відповідачем [PERSON], яка є майновим поручителем третьої особи [PERSON] У відповідності до умов кредитного договору, [PERSON] зобов'язалась погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки. 01.12.2008 року укладена додаткова угода до кредитного договору №811 від 06.08.2007 року, відповідно до якої підвищена відсоткова ставка за користування кредитними коштами з 15 до 19%.. За заявою відповідача [PERSON] 18.12.2008 року здійснено відстрочку виплат основного боргу та 26.12.2008 року розроблено графік погашення основного боргу за кредитом та сплати відсотків за користування кредитним коштами. Однак в обумовлені кредитним договором строки [PERSON] свої зобов"язання по поверненню кредиту не виконала, в зв"язку з чим станом на 22.08.2014 виникла заборгованість загальною сумою 66 607,48 грн., з яких: заборгованість за простроченим основним боргом - 33 713,66 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 24 781,48 грн., заборгованість за пенею - 8112,34 грн. Банк вважає, що має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На виконання вимоги ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» листом - вимогою від 13.05.2014р. Банк повідомив відповідача про усунення порушення шляхом повернення заборгованості та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Але відповідач його проігнорував. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що є власником спірного будинку, в якому крім неї також зареєстровані та проживають її син [PERSON], невістка [PERSON] та онук [PERSON], 2005р.н. Крім того, вона є інвалідом 2 групи, іншого житла їх сім'я не має. Рішенням суду з неї та невістки вже стягнута заборгованість за кредитом за позовом Банку, рішення піддано примусовому виконанню, вони сплачують заборгованість щомісячними платежами по 500 грн. Зараз вони перебувають у скрутному матеріальному становищі і не можуть одразу сплатити всю суму заборгованості. Крім того, зауважила, що її неповнолітній онук на час укладання нею договору іпотеки вже був зареєстрований в спірному будинку, і проживає там по теперішній час, але Банк на цю обставину уваги не звернув, хоч в паспорті у позичальника [PERSON] і була відмітка про наявність у неї малолітньої дитини, згоди органу опіки та піклування вони при укладенні договору іпотеки не отримували, а тому були порушені права неповнолітньої дитини. Крім цього, на її думку, Банк необґрунтовано збільшив в позовній заяві розмір заборгованості за кредитом, оскільки строк повергнення основного боргу сплинув 30.07.2012р., рішенням суду заборгованість станом на цю дату з них стягнута і подальше нарахування платежів вона вважає незаконним. Просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилась у зв'язку з зайнятістю на роботі. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 10.12.2014р. до участі у розгляді вказаної справи залучено Орган опіки та піклування Роздільнянську районну державну адміністрацію Одеської області. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову в частині виселення з будинку малолітнього [PERSON], 2005р.н., заперечувала, пояснила, при укладенні договору іпотеки ні бабуся дитини [PERSON], ні мати [PERSON], ні представники Ощадбанку до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклування за погодженням передачі житлового будинку, право на проживання в якому має малолітня дитина, в іпотеку не звертались, згоди органу опіки та піклування не отримували. В разі задоволення позовних вимог Банку дитина залишиться під відкритим небом. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідачки та представника Органу опіки та піклування, перевіривши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за №811 від 06.08.2007 року третя особа [PERSON] отримала від позивача готівкою кредит в сумі 45 000,00 грн. з терміном остаточного погашення не пізніше 30.07.2012 року та сплатою 15% річних.(а.с.5) 01.12.2008 року укладена додаткова угода до кредитного договору №811 від 06.08.2007 року. (а.с.8) згідно з якою п.1.1 Кредитного договору №811 від 06.08.2007 року виклали в наступній редакції: Згідно з рішенням кредитного комітету №66/6 від 01.12.2007 року: Банк зобов"язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 45000,00 грн, а позичальник зобов"язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 45000,00 грн, сплатити проценти за користуванням кредитом в розмірі 19 % річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки визначені в договорі (а.с.7). До речі, іпотекодавця з цією угодою, яка передбачає збільшення відповідальності за договором, навіть не ознайомлено. За заявою відповідача [PERSON] 18.12.2008 року здійснено відстрочку виплат основного боргу та 26.12.2008 року розроблено графік погашення основного боргу за кредитом та сплати відсотків за користування кредитним коштами. Однак в обумовлені кредитним договором строки відповідач [PERSON] свої зобов"язання по поверненню кредиту не виконала, внаслідок чого станом на 09.07.2013 виникла заборгованість загальною сумою 53792,71 грн, з яких: заборгованість за простроченим основним боргом - 33713,66 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 11995,04 грн, заборгованість за пенею - 8084,01 грн. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.11.2013р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №10015/0258 до [PERSON], [PERSON] задоволені у повному обсязі, з них стягнуто солідарно на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 881 від 06.08.2007 року станом на 09.07.2013 року в сумі 53792,71 грн. 18.03.2014р у відділі ДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції Одеської області відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №511/2257/13-ц, виданого 14.01.2014р. Роздільнянським районним судом Одеської області на підставі рішення суду від 22.11.2013р. (а.с.88). За виконавчим листом [PERSON] сплачено 1950 грн. (а.с.86,87,102). Згідно розрахунку Банку станом на 22.08.2014 у боржника [PERSON] мається заборгованість за кредитним договором загальною сумою 66 607,48 грн., з яких: заборгованість за простроченим основним боргом - 33 713,66 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 24 781,48 грн., заборгованість за пенею - 8112,34 грн. (а.с.11-14). Наявність заборгованості перед Банком відповідач не оспорює. В забезпечення виконання зобов"язань по кредитному договору 07.08.2007р. укладено договір застави (іпотеки) між позивачем Банком та відповідачем [PERSON], яка є майновим поручителем позикодавця [PERSON], посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №3199. Предметом іпотеки є жилий будинок [ADDRESS], загальною площею 66,3 кв.м. вартістю 90 868 грн. Вказаний житловий будинок належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Роздільнянською державною нотаріальною конторою Одеської області 21.10.2004р. за реєстром № 3880 ( а.с.8,16,81). На виконання вимоги ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» листом - вимогою від 13.05.2014р. Банк повідомив відповідача [PERSON] за порушення боргового зобов'язання [PERSON] згідно з умовами договору іпотеки про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, і запропонував [PERSON] та особам, які зареєстровані та мешкають в будинку, добровільно протягом одного місяця з моменту отримання вимоги звільнити житлове приміщення. Відповідачка отримала вказаний лист 17.05.2014р., але вимогу Банку проігнорувала (а.с.17). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що регулюються ч.1 ст.16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої Постановою ВР № 789 Х11 від 27.02.1991 року, Цивільним кодексом України, Законом України «Про іпотеку»,Законом України "Про охорону дитинства", Законом України " Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", і виникають із кредитного договору, забезпеченого іпотекою. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, в силу якої за ст. 572 ЦК України - кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Статтями 610 та 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 16.3 Іпотечного договору сторони встановили, що Іпотекодержатель має право стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь якого із зобов'язань, що передбачені кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно з ст.ст. 7 та 33 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Судом встановлено, що в житловому будинку, переданому в іпотеку, на час укладання договору іпотеки були зареєстровані та проживали його власниця [PERSON], яка є інвалідом 2 групи (а.с.45), боржник за кредитним договором [PERSON] та її чоловік [PERSON], а також їх син малолітній [PERSON], [INFO]., що підтверджується копією погосподарської книги №5 Степової сільської ради (а.с.43), свідоцтвом про народження дитини (а.с.44), довідкою Степової сільської ради про склад сім'ї [PERSON].(а.с.84), довідкою Степової сільської ради від 12.01.2015р.№ 3 про проживання дитини в будинку з моменту народження і по теперішній час (а.с.103). За приписами ч.3 ст.17 ЗУ "Про охорону дитинства" заборонено батькам, або особам, які їх заміняють, без дозволу органу опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно з ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, чи непрацездатних дітей. Статтею 18 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх заміняють майнових та житлових прав при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла". Згідно з вимогами ч.4 ст.12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" для вчинення будь яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно зі ст. 32 ЦК України, ст.177 СК України та ст.17 ЗУ "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що під час укладення іпотечного договору між Банком та нею вони не отримували дозволу органу опіки та піклування на передачу будинку, в якому на той час був зареєстрований та проживав її малолітній онук, в іпотеку. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив і представник органу опіки та піклування. Дані про те, що відповідач [PERSON], третя особа [PERSON] та її дитина у вказаний час мали інше житло в матеріалах справи відсутні. Не мають вони його і на теперішній час, що підтверджується довідкою сільради (а.с.84). Відповідно до вимог ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Третя особа [PERSON] на час посвідчення іпотечного договору проживала в будинку номер вісімнадцять по [ADDRESS], який є предметом іпотеки, отже місцем проживання дитини - [PERSON], якому не виповнилось 10 років, є також спірний житловий будинок. Положення ст.12 Закону України №2623 ІУ від 02.06.2005 року "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", які вимагають попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, чинні з 01 січня 2006 року, що свідчить про недотримання сторонами на час укладення іпотечного договору від 07.08.2007 року вимог законодавства щодо погодження у встановленому законом порядку органу опіки та піклування на передачу в іпотеку будинку, право користування яким мали діти. Згідно з ч.1 ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Таким чином, право дитини - [PERSON], [INFO]., на житло при задоволенні позовних вимог Банку буде порушено. Згідно положень ч.1 ст.16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ( в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої Постановою ВР № 789 Х11 від 27.02.1991 року кожна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла… Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Виходячи з обставин, викладених вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Ухвалюючи таке рішення суд виходить із захисту найвищих інтересів дитини, забезпечення її права на користування житлом, отриманням умов, необхідних для життєдіяльності, збереження того рівня життя, яке дитина мала до порушення її прав умовами укладеного іпотечного договору. Доводи позовної заяви про не виконання третьою особою кредитних зобов'язань, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, тому відповідно до договору та Закону України «Про іпотеку» банк має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки є слушними, проте не може бути підставою для порушення права малолітньої дитини на користування житлом, і не позбавляє позивача права задоволення своїх вимог іншим способом, передбаченим договором чи законом. Крім того, суд зауважує, що позивач заявив позовні вимоги тільки до відповідача [PERSON], а просить виселити не тільки її, а і [PERSON], між тим, позовні вимоги до неї не заявлені, що також позбавляє суд права задовольнити позов в частині її виселення з будинку. На підставі статей 589, 590 ЦК України, статей 7, 12, 33-35, 39-41 Закону України «Про іпотеку», ст..18 Закону України «Про охорону дитинства», ст..12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»,

Outcome: dismissed