Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що 11.03.2004 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що на протязі останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних та сімейних відносин. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю. Шлюб розпався та збереження сім"ї неможливе. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки, між сторонами розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Син після розірвання шлюбу повивен проживати разом із матір"ю в квартирі за адресою: [ADDRESS]. А тому, просила шлюб розірвати, сина залишити на проживання з нею в квартирі за адресою: [ADDRESS], стягнути витрати по оплаті судового збору. 21.11.2018 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він любить свою дружину та сина і наміру розривати шлюб та руйнувати сім"ю не має. Вважає, що розлучення негативно відобразиться на психоемоціному стані сина, переконаний, що син повинен проживати у повноцінній сім"ї з татом і мамою. Розірвання шлюбу між сторонами суперечить інтересам як позивачки так і неповнолітнього сина (а.с. 23-32). Позивачка, представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявс яналежним чином (а.с.39). Беручи до уваги пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] сторони 11.03.2004 року зареєстрували шлюб в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено актовий запис за №251 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 11.03.2004 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено актовий запис за №251 слід розірвати. Що стосується визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу, то [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що має бажання проживати з матір"ю. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У відповідності до п.18 "Правил реєстрації місця проживання" у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 6 зворот, 13, 14, 21) та не заперечується сторонами по справі, як позивачка так і відповідач зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоритичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні(справа "Вайт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ, проти Німеччини" (п.45). Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. ЗУ "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров"я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що грунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. На підставі вищенаведеного, виходить з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що малолітнього сина [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу слід залишити на проживання з матір"ю [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають до задоволення, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки 704,80 грн. витрат по оплаті судового збору згідно квитанції №1-4102К від 27.08.2018 року (а.с.1). На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved