Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій, з урахуванням уточнень, просить визнати незаконним розпорядження секретаря Ніжинської міської ради Кірсанова О.В. від 19 вересня 2013 року № 70 про дострокове розірвання контракту № 47, укладеного з ним 16 серпня 2012 року, та звільнення його з посади начальника Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» м. Ніжина, поновити на роботі, стягнути з відповідача КП «Виробниче управління комунального господарства» м.Ніжина середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2013 року по 05 лютого 2014 року в розмірі 25 026 грн, за мінусом отриманої ним суми 11 670 грн.09 коп на підставі рішення Апеляційного суду від 05 лютого 2014 року та стягнути з Ніжинської міської ради витрати на правову допомогу у сумі 1948,88 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили суду, що на підставі контракту №47 від 16 серпня 2012 року, укладеного між ним та Ніжинською міською радою, від імені якої діяв міський голова Приходько М.В., [PERSON] був прийнятий на посаду начальника КП «ВУКГ» м. Ніжина строком на 5 років. Розпорядженням №60 в.о. міського голови Кірсанова О.В. від 14 серпня 2013 року, його звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України. Після звернення до суду з позовом про оскарження зазначеного розпорядження секретар міської ради видав Розпорядження № 70 від 19 вересня 2013 року, яким визнав таким, що втратило чинність розпорядження від 14 серпня 2013 року № 60, та достроково розірвав укладений з ним контракт і звільнив позивача з займаної посади на підставі ст. 36 п.8 КЗпП України через невиконання умов контракту. Сторона позивача вважає, що розпорядженням № 70 від 19 вересня 2013 року відповідач розірвав з ним вказаний трудовий контракт за невиконання його умов, порушивши при цьому вимоги ст.149 КЗпП України, а саме не відібрав від нього письмового пояснення з приводу порушення умов контракту, не мотивував в чому полягає невиконання ним умов контракту. Видане відповідачем 21 листопада 2013 року розпорядження №92, в якому зазначено конкретні підстави невиконання умов Контракту, позивач вважає безпідставним, оскільки це розпорядження з"явилося під час розгляду даного позову в суді, що викликає сумнів фактичним підставам звільнення. Тому позивач просить визнати незаконним розпорядження № 70 від 19 вересня 2013 року, поновити його на посаді начальника КП "ВУКГ", стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та витрати за надану правову допомогу в сумі 1948,88 грн. Представник Ніжинської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що [PERSON] був звільнений з займаної посади не на підставі п. 6.3 Контракту №47 від 16 серпня про що зазначає позивач, а на підставі п.6.5 у зв"язку з невиконанням умов контракту, а саме за невиконанням Підприємстом зобов"язань зі сплати податків, внесення інших обов"язкових платежів до бюджетів та своєчасної виплати зарплати працівникам, за незабезпечення виконання запланованих показників фінансово-господарської діяльності Підприємства, незабезпечення виплати зарплати працівникам. Попередженням про те, що він буде звільнений з займаної посади представник міської ради вважає є розпорядження №60 від 14 вересня 2013р. Питання неналежного виконання обов"язків [PERSON] на займаній посаді неодноразово обговорювалося на сесії міської ради, на засіданнях комітетів. Від нього вимагались пояснення з приводу незадовільної роботи Підприємства, зокрема заступником міського голови Мороз О. На нього надходили звернення керівників податкової інспекції, управління пенсійного фонду, щодо невиконання зобов"язань по перерахуванню платежів до бюджету та пенсійного фонду. Все це і було підставою для звільнення позивача. Вважає, що розпорядження є законним, а вимоги безпідставні. Представник відповідача КП "ВУКГ" в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що [PERSON] був звільнений за неналежне виконання умов Контракту. Підприємство, яким він керував, на момент прийняття його на роботу було збитковим. За час перебування на посаді директора борги ще збільшилися, перестала виплачуватися зарплата. Він не в повній мірі приймав заходи для поліпшення роботи підприємства, отримання асигнувань від бюджету. Колектив підприємства також проти перебування його на посаді директора. У зв"язку з цим, після поновлення Апеляційним судом 5 лютого 2014 року [PERSON] на роботі, був організований страйк. Представник вважає, що міська рада правильно звільнила [PERSON] з роботи і тому його позов не повинен бути задоволений. Третя особа Кірсанов О.В. в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява в якій він просить розглянути справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, дійшов до наступного висновку. 16 серпня 2012 року між Ніжинською міською радою і [PERSON] укладено трудовий контракт строком на 5 років, згідно з яким позивач прийнятий на роботу до КП "Виробниче управління комунального господарства" на посаду начальника (а.с.3-11 т.1). На підставі розпорядження №60 від 14 серпня 2014 року [PERSON] достроково звільнено на підставі ст. 41 п.1 КЗпП з посади начальника КП „Виробниче управління комунального господарства", розірвавши контракт від 16.08.2012 року №47, у зв"язку з порушенням ним законодавства України та умов укладеного контракту (а.с.13 т.1). Згідно розпорядження Ніжинської міської ради № 70 від 19 вересня 2013 року [PERSON] звільнений з посади начальника КП „Виробниче управління комунального господарства", на підставі ст. 46 п.8 КЗпП України в зв'язку з невиконанням умов контракту. Вищезазначене розпорядження №60 від 14 серпня 2013 року визнано таким, що втратило чинність (а.с.30 т.1). В подальшому, розпорядженням №92 від 21 листопада 2013 року внесено уточнення до розпорядження №70 від 19 вересня 2013 року та викладено його в наступній редакції: „Звільнити [PERSON] з посади начальника КП „Виробниче управління комунального господарства" 19 вересня 2013 року, у зв"язку з невиконанням умов контракту, а саме: п.2.2 (в частині невиконання підприємством збов"язань зі сплати податків, внесення інших обов"язкових платежів до бюджетів та своєчасної виплати заробітної плати працівникам); п.2.5. (в частині незабезпечення виконання запланованих показників фінансово-господарської діяльності підприємства); п.2.18 (щодо незабезпечення своєчасної виплати заробітної плати працівникам підприємства), розірвавши достроково з ним контракт, як з керівником комунального підприємства, відповідно до п.6.5 контракту №47 від 16.08.2012 року" (а.с.77 т.1). Контрактом №47 від 16 серпня 2012 року передбачені права та обов'язки позивача, як керівника підприємства, зокрема п.п.2.2, 2.5, 2.18 передбачено обов'язок, щодо забезпечення цільового використання державних, місцевих бюджетних коштів, виконання підприємством зобов'язань зі сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів до бюджету та своєчасної виплати заробітної плати працівникам, виконання інших функцій підприємства з організації і забезпечення діяльності підприємства, забезпечення виконання запланованих показників фінансово-господарської діяльності підприємства. Відповідно до розділу "Обов'язки власника (ради)" відповідач зобов'язаний гарантувати додержання прав та законних інтересів підприємства, захищати і відстоювати його інтереси в органах державної влади та управління, надавати інформацію на запит керівника, тощо. Встановлено, що на час укладення трудового контракту з [PERSON] підприємство було збитковим, питання його подальшої діяльності розглядалось на нараді 4 січня 2013 року, позивача зобов'язано надати інформацію щодо можливості погашення наявної заборгованості (а.с. 60). На виконання цього доручення [PERSON] надав необхідну інформацію, мав план заходів щодо виходу підприємства з кризового становища, звертався до боржників, щодо оплати наданих послуг в сумі 453, 4 тис. грн. та 117, 3 тис. грн. по зимовому прибиранню та освітленню міста (а.с.127-128, 132, 125, 139 т.1), ставив до відома міську раду, бюджетну комісію, щодо вирішення цих питань та необхідності належного фінансування підприємства (а.с.127,130, 131, 134 т.1). Однак, в порушення обов'язку відповідача гарантувати додержання прав та законних інтересів підприємства, захищати і відстоювати його інтереси в органах державної влади та управління міська рада з даного приводу ніяким чином не виконувала свої обов"язки, а 30 квітня 2013 року робота відповідача була визнана незадовільною та поставлено питання про доцільність перебування [PERSON] на займаній посаді (а.с.59 т.1). Викладене свідчить, що часткове невиконання позивачем зобов'язань зумовлено поважними причинами і, в першу чергу, пов'язано зі складним фінансово-економічним станом підприємства, яке було і до приходу позивача на дану посаду; існуванням об"єктивних обставин, що не залежали від позивача щодо сплати податкових платежів, обов'язкових внесків до Пенсійного фонду України, виплати заробітної плати, тощо. Вина позивача в цьому, в судовому порядку, як це передбачено умовами контракту, не доведена. Позивача звільнено з посади, згідно з п.8 ст.36 КЗпП України. Звільнення за цією статтею передбачено пунктом 6.3. Контракту, укладеного між сторонами. Підставою для такого звільнення є систематичне невиконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом та Статутом підприємства, при доведенні його вини у судовому порядку; а також одноразове грубе порушення керівником законодавства і обов'язків, передбачених Контрактом та Статутом підприємства, у результаті чого наступили значні негативні наслідки для підприємства при доведенні його вини в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичків, при укладенні контракту закон надав право сторонам самим встановлювати їх права, обов'язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами Кодексу законів про працю, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Але, як вбачається з трудової книжки позивача та розпорядження №70, яке оскаржується, [PERSON] звільнили з посади начальника КП ВУКГ" на підставі п.8 ст.36 КЗпП України, у зв"язку з невиконанням умов контракту, що передбачено саме п.6.3 контракту (а.с.139 т.1). В зазначеному розпорядженні не зазначено за невиконання яких конкретно умов Контракту його звільнено Міська рада під час розгляду справи в суді 21 листопада 2013 року видала розпорядження № 92 в якому конкретизувала підстави звільнення. Суд до цього розпорядження і зазначених в ньому підстав розірвання Контракту відноситься критично, оскільки ці підстави є не інакше, як способом захисту інтересів міської ради при відстоюванні розпорядження №70 від 19 вересня 2013року. Розірвання контракту на підставі п.6.5 передбачає дострокове розірвання контракту з попередженням відповідної сторони за два тижні. Ніжинська міська рада не попередила належним чином позивача про намір достроково розірвати з ним трудовий контракт. Суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що попередженням відповідача про звільнення є розпорядження № 60 від 14 серпня 2013 р. не може бути прийнято, як попередження про звільнення тим більше, що це розпорядження скасовано розпорядженням №70. Від [PERSON] не вимагалися пояснення причин невиконання конкретних умов контракту. Суду такі докази не були надані. Отже, доводи позивача, щодо визнання незаконним розпорядження про дострокове розірвання трудового контракту та звільнення з займаної посади, про поновлення його на посаді начальника КП "Виробниче управління комунального господарства", про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, підлягають задоволенню з наведених вище підстав. Щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу судом встановлено, що його одноденна заробітна плата до звільнення становила 258 гривень з урахуванням обов"язкових платежів. КП "ВУКГ" надано копію наказу самого [PERSON] № 151-к від 23 серпня 2012 року про те, що він приступив до роботи з 23 серпня 2012 року з 4-х денним робочим тижнем. Робочими днями, як пояснили сторони, на підприємстві були понеділок-четвер. Отже вимушений прогул [PERSON] слід рахувати виходячи з 4-х денного робочого тижня з врахуванням святкових та вихідних днів, встановлених державою на 2013-2014 роки. Він був звільнений 19 вересня 2013 р., у четвер. Вимушений прогул слід рахувати з понеділка 23 вересня 2013 року по 05 лютого 2014 року, день, коли [PERSON] був поновлений на роботі Апеляційним судом Чернігівської області, що склало 77 робочих днів. 77 днів х 258 грн. = 19 866 грн00 коп. Таким чином позивач втратив заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 19 866 грн. Представником КП "ВУКГ" надана суду довідка, що господаство виплатило позивачу на підставі рішення Апеляційного суду від 5 лютого 2014 за час вимушеного прогулу 11 670 грн.09 коп. Отримання зазначеної суми визнає позивач. Таким чином суд вважає підлягає стягненню з відповідача - 8195 грн.91 коп. /19 866 грн.-11670, 09 грн.= 9195 грн.91 коп./ [PERSON] звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь держави в рівних частинах з кожного. Понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню у повному розмірі, оскільки вони відповідають вимогам Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і кримінальних справах" від 20.12.2011 року, Постанови КМ України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» та з урахуванням часу, потраченого особою, що надавала правову допомогу позивачу. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: partial