Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить суд розділити між ними спільне майно подружжя, а саме : приміщення магазину загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.11.1991 року між ним та відповідачкою [PERSON] відділом запису актів громадянського стану Щирецької селищної Ради Пустомитівського району було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу складено відповідний актовий запис № 41. За час перебування у шлюбі ними було придбано приміщення магазину, загальною площею 35,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується: 1) договором купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки приміщення магазину від 19.10.2012 року, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Бризіцькою Г.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 1156;2) витягом про державну реєстрацію прав № 36007017 від 26.10.2012 року, виданим обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки"; 3) договором купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки приміщення магазину від 29.10.2012 року, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Бризіцькою Г.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 1173; 4) витягом про державну реєстрацію прав № 36051145 від 30.10.2012 року, виданим обласним комунальним підприємством Львівської обласної "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки". Дане нерухоме майно придбане ними, шляхом внесення ним коштів на погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ „ПроКредит Банк" за кредитним ним договором. Вважає, що відповідно до вимог ст.60 СК України та ст.ст.368,370 ЦК України вказане майно, набуте за час шлюбу, належить йому та відповідачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя і підлягає виділу в натурі з врахуванням, що їх частки є рівними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеному та просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги позивач заперечив та просить в задоволенні таких відмовити. Свої вимоги мотивує тим, що спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідачки, оскільки є об'єктом підприємницької діяльності [PERSON] та придбане лише за її кошти. Вислухавши сторони, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ними доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 22 листопада 1991 року по 30 вересня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 19.10.2012 року між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений 19.10.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Бризіцькою Г.П,, згідно якого [PERSON] придбала у [PERSON] нерухоме майно : 1/2 приміщення магазину загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ціною 34250 грн. Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 36007017 від 26.10.2012 р, на підставі договору купівлі- продажу р. №1156 від 19.10.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Бризіцькою Г.П 1/2 приміщення магазину загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] Також, 29.10.2012 року між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений 29.10.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Бризіцькою Г.П,, згідно якого [PERSON] придбала у [PERSON] нерухоме майно : 1/2 приміщення магазину загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ціною 34250 грн. Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 36051145 від 30.10.2012 р, на підставі договору купівлі- продажу р. №1173 від 29.10.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Бризіцькою Г.П 1/2 приміщення магазину загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] З зазначеного вбачається, що за відповідачкою зареєстровано право власності на оспорюваний об'єкт нерухомості, що становить 1/2 та 1/2, а в цілому становить 1/1 . Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Судом встановлено, що розрахунок за спірне нерухоме майна за договорами купівлі продажу від 19.10.2012 року та від 29.10.2012 року проведений шляхом погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ „ПроКредит Банк" за кредитним догоровом № 304.41721, яка погашена шляхом внесення 19.10.2012 року коштів [PERSON], що підтверджується представленою суду копією заяви на переказ готівки № 156301298/165344498/458048208/7496. Таким чином, суд вважає доведеним факт придбання сторонами спірного майна за кошти, які відноситься до правового режиму спільної сумісної власності подружжя, а від так спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа підприємець на підставі свідоцтва про державну реєстрацію від 14.11.2013 року здійснює торгівельну підприємницьку діяльність за адресою : смт. Щирець, пл. Ринок, 26 Пустомитівський район Львівська область, тобто, використовує спірне майно придбане за час перебування у шлюбі з [PERSON] та за кошти подружжя, для здійснення підприємницької діяльності. Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15). Згідно інформації наданої на вимогу суду Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області у довідці № 3113/10/17-0010 від 26.05.2016 року, згідно поданих декларацій про майновий стан і доходи за період 2013-2015 р.р. доходи ФОП [PERSON] від підприємницької діяльності становлять : 2013 р. - 0 грн.; 2014 р.; 0 грн. ; 2015 р. - 1565,20 грн. За вказаних обставин, враховуючи незначний дохід відповідачки [PERSON] від підприємницької діяльності, яка здійснюється за рахунок об'єкту спільного майна подружжя, а саме : приміщення магазину за адресою : [ADDRESS], суд приходить до переконання про відсутність підстав для поділу даного майна, шляхом виплати грошової компенсації вартості частки одного із подружжя, а тому враховуючи подільність даного майна. підлягає поділу між сторонами відповідно до належних їм часток. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити приміщення магазину, загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визначити ідеальну частку по 1/2 кожному в спільному майні подружжя, а саме приміщення магазину, загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved