Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 04 серпня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - Позивач) до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал»(надалі Відповідач) про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню(а.с. 1-10). Позов пред`явлено за правилами альтернативної підсудності - за місцем виконання виконавчого напису (частина 12 статті 28 ЦПК України). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 04 серпня 2021 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді 06 серпня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 34). Ухвалою судді від 06 серпня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення за виконавчим написом № 15669 від 18.05.2021 року (а.с.36-37). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» надав відзив на позовну заяву (а.с.44-60). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір зі страхування життя позичальника № 1375/4035CLBPS від 29.03.2013 року. Кредит в сумі 11800,00 гривень, строк кредитування 36 платіжних періодів, фіксована процентна ставка 12%, комісія за обслуговування кредиту 283,00 грн, дата повернення кредиту 08.04.2016 року. Позивач дізналась з отриманням постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи від 29.06.2021 року у ВП №65819971, що 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №15669 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1375/4035CLBPS від 29.03.2013 року укладеного з ПАТ «Платинум Банк». Крім того, згідно інформації з Єдиного реєстру боржників стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сидорук Лесею Вікторівною відкрито виконавче провадження № 65819971 про примусове стягнення з позивача грошових коштів на підставі оскаржувального напису на суму заборгованості у розмірі 30410,39 гривень за період з 23.12.2020 року по 22.04.2021 року. Також, у виконавчому написі зазначено, що 01.09.2021 року , згідно Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №1, право вимоги боргу було відступлене ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень». Згідно Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами №20180730 від 30 липня 2018 року, укладеному між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», право вимоги за кредитним договором № 1375/4035CLBPS від 29.03.2013 року укладеного з ПАТ «Платинум Банк» було відступлене ТОВ «Фінансова компанія з повернення боргів». Згідно договору відступлення права вимоги за кредитним договором №23-12/20 від 23 грудня 2020 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Вердикт Капітал», право вимоги за кредитним договором № 1375/40354035CLBPS від 29.03.2013 року укладеного з ПАТ «Платинум Банк було відступлене ТОВ « Вердикт Капітал». Зі змісту оскаржувального виконавчого напису вбачається неодноразова заміна кредитора у зобов`язанні. [PERSON] зазначила, що не отримувала вимоги кредитора із розрахунком заборгованості щодо перевірки та визнання або невизнання такого розрахунку. Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, в свою чергу, не направлялося позивачу повідомлення про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису. Позивач наголосила, що період за який проводиться стягнення заборгованості за оскаржувальним виконавчим написом з 23.12.2020 року по 2.04.2021 року є незрозумілим. Також зазначила, що є незрозумілою сума заборгованості, яка визначена у оскаржувальному виконавчому написі. Як вбачається з додатку №1 до кредитного договору загальна сума кредиту становить 24539,89 гривень, натомість сума заборгованості у виконавчому написі становить 30410,39 гривень. Отже, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинила виконавчий напис без отримання встановлених законодавством документів, що підтверджують безспірність заборгованості та свідчать про визнання боржником вимог кредитора. У відзиві\~на позовну\~заяву Відповідач просить суд відмовити у задоволені позовної заяви [PERSON] в повному обсязі та посилається на наступні обставини. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Крім того, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того представник Відповідача надав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому просив відмовити [PERSON] у стягненні витрат на правничу допомогу. В обґрунтування клопотання зазначив, що із врахуванням середньої заробітної плати в регіонів, витрати по часу на половину робочого дня повинні були складати 315,00 грн., але аж ніяк не 6000,00 грн. за справу незначної складності. Крім того, до позовної заяви не подано належних та допустимих доказів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 6000 гривень. Короткий виклад обставин справи, встановлених судом. 23 липня 2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною був вчинений виконавчий напис № 15669 від 18.05.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 15480/0007XSGF від 31.08.2013 року, за період 23 грудня 2020 року по 22 квітня 2021 року в розмірі 30410,39 грн., яка складається з: 29760,39 грн. заборгованість за кредитом, 12000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 16671,76 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 1088,63 грн. строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.19). З метою\~примусового виконання\~вищезазначеного виконавчого\~напису,\~Приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Сидорук Лесею\~Вікторівною,\~16\~червня 2021\~року відкрито\~виконавче провадження\~№ 65819971\~про стягнення\~з позивача\~(боржника)\~ [PERSON] ,\~на користь\~відповідача (стягувача)\~ ТОВ\~«Вердикт Капітал»заборгованості у розмірі 30410,39 грн. (а.с.21). Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни від 16.06.2021 року, сума заборгованості, згідно з Виконавчим написом, становить 30410,39 грн., в тому числі: основна винагорода 3041,04 грн. Нормативно-правове обґрунтування Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій: шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Разом з тим нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом розділом ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд відхиляє доводи Відповідача про те, що заборгованість позивача є безспірною, тому були підстави для вчинення виконавчого напису, виходячи з наступного. До матеріалів справи долучений Кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 1375/4035CLBPS від 29 березня 2013 року з Графіком погашення платежів.Зі змісту кредитного договору вбачається, що строк кредитування становить 3 (три) роки, повернення кредиту мало здійснюватися періодичними платежами , щомісячно в розмірі 675,00 гривен, 36 платіжних періодів, фіксована процентна ставка 12%, комісія за обслуговування кредиту 283,00 грн, дата повернення кредиту 08.04.2016 року. В кредитному договорі зі страхуванням життя позичальника № 1375/4035CLBPS від 29 березня 2013 року зазначається, що позичальник (позивач) ознайомлена з умовами споживчого кредитування банку, однак до суду разом з відзивом не надано умов до такого договору та не зрозуміло зі змістом яких саме умов кредитування була ознайомлена позивач. Крім того, Відповідач не скористався правом надання доказів безспірності заборгованості, та до суду не представлено розрахунок заборгованості та його складових. Суд враховує, що договори на отримання кредиту як правило є договорами приєднання, та передбачають погодження Умов та правил банківського обслуговування, кредитування тощо, та такі умови є мінливими, тому для доведення безспірності заборгованості Відповідач зобов"язаний довести, які саме Умови кредитування діяли на момент укладання договору, та довести що позичальник обізнаний та ознайомлений з такими умовами. Крім того, встановлено що між позивачем та ПАТ "Платинум Банк" укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 1375/4035CLBPS від 29 березня 2013 року, проте у виконавчому написі № 15669 від 18.05.2021 року зазначено кредитний договір № 15480/0007XSGF від 31.08.2013 року, який Відповідачем в підтвердження безспірності заборгованості не представлено та не надано до відзиву на позовну заяву. Також суду не представлено доказів, що Відповідач мав право вимоги до Позивача за кредитним договором зі страхуванням життя позичальника № 1375/4035CLBPS від 29 березня 2013 року, та саме за цим договором відбулося неодноразове відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами за ланцюгом: ПАТ "Платинум Банк" - ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень»; ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»; ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - ТОВ «Вердикт Капітал» (Відповідач). Так само і не представлено доказів належного сповіщення боржника про зміну кредитора у зобов"язанні відповідно до положень ст.ст.516-518 ЦК України. Суд зауважує, що строк дії кредитного договору, укладеного між ПАТ "ПлатинумБанк" та Позивачем, за яким за твердженням Відповідача відбулася зміна кредитора у зобов"язанні, сплинув 08.04.2016 року, останній платіж за договором в розмірі 671грн.92коп. полвинен був сплачений 08 квітня 2016 року, а виконавчий напис вчинено 18 травня 2021 року, в той час як строк позовної давності становить 3 роки. Доказів пролонгації дії договору, а так само і доказів переривання позовної давності Відповідачем не надано. Тому суд відхиляє твердження Відповідача про наявність безспірної заборгованості.. За таких обставин суд погоджується з твердженнями позивача, про те що кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 1375/4035CLBPS від 29 березня 2013 року не є доказом наявності безспірної заборгованості, а складові заборгованості, строки її погашення, мають встановлюватися за позовом правонаступника до боржника про стягнення заборгованості, а тому виконавчий напис вчинено за відсутності безспірної заборгованості. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Встановлені судом фактичні обставини не дають суду підстав вважати вказаний у виконавчому написі розмір заборгованості позичальника безспірним, а виконавчий напис винесеним відповідно до чинного законодавства України. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед Відповідачем є безспірним. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідач не скористався правом для подання до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено за відсутності доказів безспірності вимог банку. Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, в розумінні вказаних норм, а тому підлягають задоволенню в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Що стосується розподілу судових витрат. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною (постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі 755/9215/15-ц). Як вбачається із матеріалів справи спільно із позовною заявою до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги № 27-07/21 від 27.07.2021 року, укладений між адвокатом Гудима Тетяною Володимирівною та [PERSON] (а.с. 29-30). Розділом 3 даного договору сторонами обумовлено, що остаточний розмір гонорару за надання правничої допомоги визначається сторонами актом виконаних робіт. Факт надання правничої допомоги та перелік видів правничої допомоги, яка була надана адвокатом позивачу [PERSON] підтверджено актом виконаних робіт від 03 серпня 2021 року. В якості доказів оплати надагл квитанцією про проведення оплати від 03 серпня 2021 року на загальну суму 6000,00 грн. (а.с. 27-28). Умови оплати відповідають положенням договору про надання правової допомоги (а.с.29-30). Від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, вмотивоване тим, що заявлені витрати на правову допомогу не підтверджені належним чином та є завищенними, оскільки середня вартість робочого дня в Дніпропетровській області становить 631 грн. Суд погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, не є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, та не відповідають критеріям розумності та пропорційності. Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу є обгрунтованим. У зв`язку із задоволенням позову, враховуючи заперечення відповідача, витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому стягненню із відповідача на користь позивача [PERSON] , а саме в розмірі 3500,00 (три тисячі п"ятсот грн), що відповідає обсягу наданих адвокатом послуг згідно з представленого акут виконаних робіт. Крім того, відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за подання позову, а також за подання заяви про забезпечення позову, вказані витрати мають бути стягненні з відповідача у зв"язку з задоволенням позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved