Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], редакції Іршавської районної газети «Нове життя» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.08.2014 року на першій сторінці Іршавської районної газети «Нове життя» в № 61-62 /7821-7822/ було опубліковано друкований матеріал «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації», де всі відомості та інформація є надуманими, голослівними, неправдивими, невідповідаючими дійсності, такими, що мають наклепницький характер, грубо принижують та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивачів, безпідставно та огульно ставлять під сумнів їхні професійні здібності, що також повторюється у продовженні друкованого матеріалу «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації» на другій сторінці Іршавської районної газети «Нове життя» в № 63-64 /7823-7824/ від 16.08.2014 року, за підписами відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], загальною кількістю примірників в кожному тиражі -1836. Крім цього, 26.07.2014 року на другій сторінці газети в №57-58 /7817-7818/ Іршавської районної газети «Нове життя», загальним тиражем 1732 примірники опубліковано друкований матеріал «Звернення пайовиків Іршавської райспоживспілки» за підписами відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому всі поширені відомості та інформація є також надуманими, голослівними, неправдивими, наклепницькими, невідповідаючими дійсності, що грубо принижують та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивачів, безпідставно та огульно ставлять під сумнів їхні професійні здібності, як посадових осіб Іршавської райспоживспілки (далі по тексту - Іршавської РСС), тому позивачі зазначають, що всі ці поширені твердження підлягають спростуванню. Позивачі спростовують наведені в зазначених друковованих матеріалах відомості та інформацію, зокрема, зазначивши в позові, що вони мають відповідну освіту, тривалий час працюють на різних матеріально-відповідальних посадах Іршавської РСС, в апараті правління якої також працюють молоді спеціалісти з повною вищою освітою; окремі працівники, що були звільнені звільнялися за власним бажанням; рішення про продаж основних засобів приймається членами споживчих товариств, а не по вказівці керівників; щодо розстановки кадрів - голови правлінь СТ, РСС обираються, у своїй роботі вони користуються статутами, прийнятими на зборах, які реєструються в державній реєстраційній службі; щодо роботи споживчої кооперації вказують, зокрема, що загальний товарообіг за 2013 рік склав 19, 3 млн. грн., прибутки ДП «Ринок» за 2013 рік склали 313 тис. грн.; неодноразові перевірки засвідчили, що споживча кооперація району своєчасно і в повному обсязі сплачує податки, заборгованості немає. 12.08.2014 року позивач [PERSON] під розписку за №108 вручив редактору Іршавської районної газети «Нове життя» спростування в письмовій формі для опублікування в газеті, однак таке спростування в газеті надруковано не було, а редактор газети уникає надання відповіді щодо причин небажання друкувати спростування, у звязку з чим позивачі змушені захищати свої права та законні інтереси в судовому порядку. Поширені в наведених друкованих матеріалах відомості та інформація принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачів, а саме: [PERSON], як голови правління Іршавської РСС, [PERSON], як заступника голови правління Іршавської РСС по торгівлі, [PERSON], як заступника голови правління Іршавської РСС по кадровій роботі, [PERSON], як директора ДП «Ринок» м.Іршава, принижують їх в очах пайовиків Іршавської РСС та мешканців району, в тому числі кооператорів, внаслідок чого їм спричинено моральну (немайнову) шкоду, яка полягає в тому, що поширення такої інформації негативно відобразилося на позивачах, так як громадська думка щодо їхньої професійної діяльності та ділової репутації, як посадових осіб Іршавської РСС, почала змінюватися не в кращу сторону, постійно виникає потреба надавати різні пояснення та відомості щодо надуманих фактів, що відбирає багато робочого і особистого часу спричиняє позивачам постійні психо-нервові стреси, виробничу та душевну напругу, вимагає від них додаткових зусиль у повсякденній діяльності та організації особистого, приватного життя, оскільки поширена недостовірна інформація негативно вплинула на їхні відносини з оточуючими, колегами по роботі, друзями, знайомими, негативно позначається на життєвих звязках, довірі пайовиків та керівників району, що спричиняє позивачам важкі емоційні переживання та душевні травми. З врахуванням масштабу поширення зазначених відомостей моральну шкоду позивачі оцінили в наступних розмірах: [PERSON] 20\~000 грн., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 10 000 грн., яку позивачі просять стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та представник редакції Іршавської районної газети «Нове життя», які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявилися, у відповідності до положень ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у їхню відсутність. Водночас відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надіслали до суду письмові заяви, згідно яких заперечують факт підписання ними звернень в Іршавську районну газету «Нове життя» стосовно діяльності Іршавської РСС. Представник відповідача редактор КП «Редакція газети «Нове життя» Іршавської районної ради» [PERSON] надіслав до суду пояснювальну записку від 02.04.2015 року за № 11, де вказано, що матеріал, опублікований в газеті «Нове життя» 08.11.2014 року «Кооперативний спрут, або фінансова піраміда» заніс в редакцію і передав йому власноручно один із підписантів - відповідач [PERSON] і перконав його, що все викладене у листі правда. Інший матеріал, надрукований в газеті 26.07.2014 року «Звернення пайовиків Іршавської райспоживспілки» у редакцію газети подав заступник голови районної ради [PERSON]. Згідно законодавства засновники газети (райдержадміністрація і районна рада) мають право друкувати інформацію на сторінках свого ж видання. Редакція газети не втручалася в редагування текстів, а лише виправила орфографічні і граматичні помилки. [PERSON] підписувачі матеріалу відмовляються від своїх підписів йому невідомо, однак зазначає, що за достовірність фактів, цитат, власних назв та інших відомостей відповідають автори публікацій. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд задовольнити такі в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що відомості, викладені в зверненнях пайовиків системи Іршавської РСС, які надруковані в газеті «Нове життя» 26.07.2014 року, 09.08.2014 року і 16.08.2014 року є достовірною інформацією, такою, що не принижує честь та гідність позивачів і правдивість опублікованих відомостей підтверджується Постановою Правління ревізійної комісії Закарпатської обласної спілки споживчих товариств від 16.03.2015 року кр.№1п.2 «Про розгляд матеріалів перевірки звернення пайовиків системи Іршавської райСС, які надруковані в газеті «Нове життя» та усного звернення [PERSON]Ю.», згідно якої правління та ревізійна комісія облспоживспілки з матеріалами перевірки звернення пайовиків погодились, за упущення в організації системи споживчої кооперації Іршавського району, підбір і розстановку кадрів без належної освіти , …. низькорентабельність роботи ДП Ринку і ПСК Хлібокомбінат, низьку заробітну плату, роботу голови правління Іршавської райспоживспілки [PERSON] визнано незадовільною та оголошено догану. Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, пояснення представника відповідачів, дослідивши подані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та прийшов до наступних висновків. Суд встановив, що 09.08.2014 року на першій сторінці Іршавської районної газети «Нове життя» в № 61-62 /7821-7822/ було опубліковано друкований матеріал «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації», та на другій сторінці Іршавської районної газети «Нове життя» в № 63-64 /7823-7824/ від 16.08.2014 року було надруковано продовження друкованого матеріалу «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації» в кожному тиражі -1836 за підписами відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім цього 26.07.2014 року, на другій сторінці газети в №57-58 /7817-7818/ Іршавської районної газети «Нове життя», загальним тиражем 1732 примірники опубліковано друкований матеріал «Звернення пайовиків Іршавської райспоживспілки» за підписами відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зі змісту публікацій суд встановив, що у статтях автори розмірковують про стан споживчої кооперації Іршавського району та негативний вплив на таку посадових осіб правління Іршавської РСС - позивачів по справі: [PERSON]- голови правління Іршавської РСС, [PERSON]- заступника голови правління Іршавської РСС по торгівлі, [PERSON] - заступника голови правління Іршавської РСС по кадровій роботі, [PERSON] - директора ДП «Ринок», м.Іршава. Зокрема у публікації містять наступні оспорені позивачами висловлювання: - «…А ви, [PERSON], скористались зневіреністю, пайовиків району, нестабільністю в економіці, політиці і владі району за останні 5 років, потихеньку почали відсторонюватися від життя району і, порвавши ті міцні стосунки з органами влади району, які були напрацьовані роками і які були скеровані на розвиток системи кооперації в районі, почали будувати свої схеми роботи: корупційні і чорні схеми, які направили на збагачення себе і своїх «наближених». Ви та ваша сестра «базарком» почали швидко багатіти за короткий час, а ми, прості працівники швидко бідніти. Ви просто нас «кинули», і не тільки «кинули», а через надмірну зажерливість та аморальність після статті - звернення пайовиків в районній газеті, які справедливо обурені за стан справ в райспоживспілці району. Ви пан [PERSON], глузливо полали називати пайовиків, які [PERSON] вибрали на посаду голови правління «сепапаратистами» та грубими образливими словами. Ви зробили правління райспоживспілки закритим режимним об»єктом, тайним орденом наближених до вас людей, коли на останнє засідання правління по підсумках роботи райспоживспілки району за І-е півріччя 2014 року прийшли слухати представники влади, ви по-хамськи оголосили, що засідання правління закрите. Про підсумки роботи Ви будете говорити пайовикам району, якщо ви ні разу не запросили професійних колишніх керівників системи райспоживспілки району.\~ Звідки така самовпевненість та нахабність? Це в той час, коли існує й була підписана спільна угода правління райспоживспілки з РДА та райрадою про співпрацю…. Результат такого становища в райспоживспілці\~ не тільки через безконтрольність вищестоящих органів управління райспоживспілки, а і через їх наявне потурання, і навіть захист неправомірних дій голови правління РСС, це і при проведенні перевірок ринку ревізором Закарпатської області, це і при створенні підприємства споживчої кооперації «Тиса» /озеро на в»їзді в місто Іршава при центральній автодорозі/, засновником якого є представник обласної споживчої кооперації та ви, пан [PERSON], це надання постанов області про дозвіл продажу перспективних і стратегічних об»єктів, таких як сушильний цех РЗК по сушінню фруктів село Білки, лікарських трав, списання основних засобів коопторгу, наприклад фундаменту на ринку, який списаний у І-у кварталі цього року і на якому сестра [PERSON] / директор ринку/ із пані [PERSON] /заступник [PERSON]/, побудували магазин вже більше року назад… …Це в заготконторі здано майно все в металолом… . Як нам стало відомо, ви і сьогодні намагаєтесь привласнити кооперативне майно шляхом створення підприємства споживчої кооперації на базі коопунівермагу… … Однак починаючи з 2008 року, коли правління Іршавської РСС очолив [PERSON], з освітою профтехучилища та спеціальністю «Шофер-слюсар», почалося незрозуміле, непрофесійне й некомпетентне керування системою РСС…. Через відсутність кваліфікованого технолога по громадському харчуванню РСС розвитком цієї галузі займатися немає кому…». Позивачі вважають такі відомості та інформацію надуманими, голослівними, неправдивими, наклепницькими, невідповідаючими дійсності, що грубо принижують та порочать їх честь, гідність та ділову репутацію, безпідставно ставлять під сумнів їхні професійні здібності, як посадових осіб Іршавської РСС у звязку з чим вони звернулися до суду за захистом права на повагу до їх честі, гідності, ділової репутації, яке вони вважають порушеним внаслідок поширення такої інформації. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені судом фактичні обставини, врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України Про інформацію, Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", міжнародними правовими актами. \~\~\~\~\~Згідно з Конституцією України людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (стаття 21); кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості (стаття 23); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини перша, друга статті 24); кожен має право на повагу до його гідності (частина перша статті 28); кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68); виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; засади регулювання шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики (пункти 1, 6, 12 частини першої статті 92). У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17). За Цивільним кодексом України кожен має право на повагу до його честі і гідності. \~Гідність та честь\~фізичної особи\~є недоторканними. Фізична особа\~має право на недоторканність своєї\~ділової репутації. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (частина третя статті 269 Цивільного кодексу України). Системний аналіз положень статті 28, частини першої статті 32 Конституції України дає підстави вважати, що реалізація права на повагу до його гідності гарантується кожній особі незалежно від статі, політичних, майнових, соціальних, мовних чи інших ознак, а також статусу публічної особи. Згідно з частинами першою, другою статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302). Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19). Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону N 2939 забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Таким чином, Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (абзац другий статті 5 Закону N 2657), у тому числі й конституційне право особи на повагу до її гідності (ст.28 Конституції України). Статтею 270 ЦК України серед видів конституційних особистих немайнових прав фізичних осіб виокремлено право на повагу до гідності та честі, яким поряд із діловою репутацією, надано значення самостійних обєктів судового захисту. Під гідністю розуміють поняття моральної свідомості, яка виражає уявлення про цінність всякої людини як моральної особистості, особливе моральне ставлення людини до самої себе, а честь розуміється як позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи мають на увазі набуту нею суспільну оцінку її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Гідність, честь та ділова репутація фізичної особи відповідно до ст.ст.297, 299 ЦК України є недоторканними. Визначеним законом загальним способом захисту порушених особистих (немайнових) прав фізичної особи, в тому числі прав на гідність, честь та недоторканість ділової репутації є відшкодування моральної шкоди (ст.ст.16, 23, 280 ЦК України). Крім того, законом визначено спеціальний спосіб захисту особистих немайнових прав фізичної особи, що порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації (ст.277 ЦК України) шляхом забезпечення права на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Проаналізувавши зміст інформації, що міститься в публікаціях, суд констатує, що поширена про позивачів інформація негативно характеризує особу позивачів, порочить їх честь та гідність, ставить під сумнів їх ділову репутацію як посадових осіб райспоживспілки при виконанні ними службових обовязків. Отже, проаналізувавши вищенаведені обставини справи, відповідні їм норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідачі поширили про позивачів негативну інформацію, що викладена у ствердній формі, і ця інформація порочить честь, гідність позивачів, принизила їх ділову репутацію. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд міркує наступним чином. Згідно із рекомендаційними розясненнями, даними Верховним Судом України у Постанові пленуму від 27 лютого 2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Суд вважає також, що недостовірна інформація - це та, що викликає сумнів у її правдивості, інформація про події, що не мають офіційного підтверження, інформація, вірність чи вірогідність якої не встановлено. Ці ознаки притаманні чуткам, а поширення недостовірної інформації є тотожним поширенню чуток. Інформація, спростування якої вимагають позивачі, поширена у друкованому засобі масової інформації. Правові основи діяльності друкованих засобів масової інформації (преси) в Україні визначено Законом України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні". Закон від 16.11.1992 № 2782-XII (далі Закон № 2782-XII). Діяльність друкованих засобів масової інформації - це збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів. (ст.6 Закону № 2782-XII). Статтею 2 Закону № 2782-XII задекларовано свободу діяльності друкованих засобів масової інформації, за якої свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації. Ця ж декларація свободи діяльності ЗМІ містить застереження про те, що ця свобода обмежується у випадках, визначених законом, зокрема коли це необхідно для захисту репутації або прав інших людей. Так, згідно ст.3 Закону друковані засоби масової інформації не можуть бути використані для завдання шкоди честі і гідності особи. Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі Закон № 2657-XIІ). Разом із гарантованістю права на інформацію; відкритістю, доступністю інформації, свободою обміну інформацією стаття друга Закону № 2657-XIІ визначає також і такі принципи інформаційних відносин як достовірність і повнота інформації; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації. Статтею 26 Закону № 2782-XII визначено права та обов"язки журналіста - творчого працівника, який професійно збирає, одержує, створює і займається підготовкою інформації для друкованого засобу масової інформації. Зокрема, журналіст має право на збереження таємниці авторства та джерел інформації, за винятком випадків, коли ці таємниці обнародуються на вимогу суду. Разом із тим вказаною нормою закону журналіста зобов"язано подавати для публікації об'єктивну і достовірну інформацію; 6) виконувати обов'язки учасника інформаційних відносин. Крім спеціальних правових норм, обов»язок фізичної особи перевіряти достовірність інформації встановлено статтею 302 ЦК України, яка встановлює право фізичної особи на інформацію та кореспондуючий йому обовязок поширювати лише достовірну інформацію: «Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності». Суд переконаний, що поширюючи у пресі інформацію, спростування якої є предметом позову, відповідач у повній мірі усвідомлював негативність її змісту та негативні наслідки її поширення для позивачів, як носія конституційних прав на повагу до його честі і гідності, права на недоторканність ділової репутації. Відповідач редакція газети «Нове життя» не дотримався принципів інформаційних відносин та вдався до поширення інформації, не перевіривши її достовірність. Крім того редакція газети «Нове життя» не скористалася можливістю надрукувати спростований матеріал оскаржуваної інформації, який їм був переданий для друку 12.08.2014 року за № 108 позивачем [PERSON] Твердження представника відповідача [PERSON], що поширена інформаціє не порочить честь, гідність позивачів і підтверджується Постановою Правління ревізійної комісії Закарпатської обласної спілки споживчих товариств від 16.03.2015 рокукр.№1п.2 «Про розгляд матеріалів перевірки звернення пайовиків системи Іршавської райСС, які надруковані в газеті «Нове життя» та усного звернення [PERSON]Ю.» суд оцінює критично. Також суд критично оцінює і заяви відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про те, що звернень в Іршавську районну газету «Нове життя» стосовно діяльності Іршавської райспоживспілки вони не підписували і не надсилали, адже в матеріалах справи наявні копії текстів статтей наданих в районну газету для друку, на яких наявні власноручні підписи відповідачів. Конституцією України \~кожному гарантується \~право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів \~і переконань (стаття 34). \~ Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України \~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися \~Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, \~честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на \~вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок \~не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що \~ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. \~ У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну \~інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати \~втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, \~передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, \~використання та поширення конфіденційної інформації про особу без \~її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах \~національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. \~ Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при \~вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації \~повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу \~думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та \~переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської \~гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і \~сімейне життя, судовим захистом права на спростування \~недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Таке розяснення дано у Постанові пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1. Відповідно до ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч.3 ст.273 ЦК України, діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Отже, вирішуючи спір про захист гідності, честі та ділової репутації суд дійшов висновку, що відповідачами порушено межу здійснення права на свободу слова, на інформацію з одного боку та правом позивачів на повагу до їх людської гідності, честі, ділової репутації з іншого. При здійсненні свого права відповідачі порушили принципи інформаційних відносин, не виконали обов»язки їх учасника, допустивши поширення у друкованому засобі масової інформації негативної, неперевіреної та недостовірної інформації, що опорочила честь, гідність, завдала шкоди діловій репутації позивачів, завдала їм моральної шкоди. Дії відповідачів з цієї точки зору є протиправними та винними. Тому порушені особисті немайнові права позивачів право на повагу до честі, гідності та на недоторканність ділової репутації підлягають судовому захисту. За статтею 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ч.ч.6,7 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом (ст.37 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні). Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Підстави, спосіб визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди визначено нормами ЦК України. У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує наступні обставини. Відповідачі допустили поширення про позивачів у друкованому засобі масової інформації районного значення тиражем 1836, 1836 та 1732 примірники недостовірної, невідповідаючої дійсності інформації, що порочить, принижує, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Дії відповідачів є протиправними та винними. Суд бере до уваги доводи позивачів про те, що поширення про них недостовірної негативної інформації мало негативні наслідки, що виразилися в тому, що громадська думка щодо їхньої професійної діяльності та ділової репутації, як посадових осіб Іршавської РСС, почала змінюватися не в кращу сторону, постійно виникає потреба надавати різні пояснення та відомості щодо надуманих фактів, що відбирає багато робочого і особистого часу спричиняє позивачам постійні психо-нервові стреси, виробничу та душевну напругу, вимагає від них додаткових зусиль у повсякденній діяльності та організації особистого, приватного життя, оскільки поширена недостовірна інформація негативно вплинула на їхні відносини з оточуючими, колегами по роботі, друзями, знайомими, негативно позначається на життєвих звязках, довірі пайовиків та керівників району, що спричиняє позивачам важкі емоційні переживання та душевні травми. Тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вирішує, що заявлений позивачами розмір відшкодування (20 000 грн. позивачем [PERSON] та по 10\~000 грн. позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Ю.) є завищеним, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково. Крім цього, відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивачів слід стягнути понесені ними судові витрати, які полягають у сплаченому судовому зборі та витратах на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial