Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони є власниками нежитлових приміщень з № 1 по № 7 (групи приміщень № 45а), з № 1 по № 14 (групи приміщень № 46), загальною площею 172, 3 кв.м. по [ADDRESS] в рівних частинах кожний на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.03.2013 року. Оскільки позивач не мав часу для здійснення управління належною йому часткою у спільному майні, він запропонував відповідачу взяти його частку в управління з метою отримання прибутку сторонами угоди. 15.03.2013 року сторони уклали Договір про управління майном та акт приймання-передачі майна. Відповідно до умов Договору установник майна (позивач) передає управителю (відповідачу) 1/2 частину нежитлових приміщень з № 1 по № 7 (групи приміщень № 45а), з № 1 по № 14 (групи приміщень № 46), загальною площею 172, 3 кв.м. по [ADDRESS] в управління на строк, визначений цим Договором, а Управитель здійснює управління цим майном від свого імені за плату виключно в інтересах Установника управління. Переданні майна в управління не тягне за собою переходу права власності на таке майно до Управителя. Власником майна залишається Установник управління. На виконання умов Договору позивачем було оформлено акт приймання-передачі майна від 15.03.2013 року та передано майно відповідачу. За умовами Договору позивач має право на продукцію та прибутки від майна, що повинні бути передані йому відповідачем до 20 числа кожного календарного місяця. Відповідач добросовісно виконував вимоги даного Договору та перераховував отримані гроші від оренди майна позивача. Однак, починаючи з листопада 2013 року відповідач без будь-яких пояснень зупинив виплати, не надає письмові звіти щодо управління переданого йому майна, розпочав у приміщенні ремонтні роботи, неузгоджені з позивачем, що порушує умови Договору. Позивач направляв на адресу відповідача вимоги про повернення майна, які були залишені без задоволення. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд розірвати Договір про управління майном від 15.03.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони є власниками нежитлових приміщень в рівних частинах на підставі Договору купівлі-продажу від 15.03.2013 року. Дійсно, між сторонами 15.03.2013 року був укладений Договір про управління майном та акт приймання-передачі майна і він добросовісно певний час виконував всі зобов"язання за даним Договором. Але в подальшому більша частка приміщень була залита ливневими водами восени 2013 року, він провів ремонтні роботи у приміщеннях, в тому числі і для поліпшення якісних характеристик нежитлових приміщень. Вказані роботи здійснювалися за рахунок спільних коштів співвласників приміщень, тому він і перестав сплачувати грошові кошти позивачу за основним позовом. Також позивач за зустрічним позовом вказує про те, що ним були зроблені поліпшення за власний рахунок, що підтверджується належними доказами. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ним право власності на нежитлові приміщення № 1 (група приміщень 45б) та № 1 (група приміщень 45в), загальною площею 58, 8 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, просив суд позов задовольнити, визнати за ним право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень № 1 (група приміщень 45б) та № 1 (група приміщень 45в), загальною площею 58, 8 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS] . В подальшому позивач в судове засідання не з"явився, по день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав письмову заяву, в якій просив позов задовольнити, а також не заперечував проти часткового задоволення зустрічних позовних вимог, а саме в частині визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину нежитлових приміщень, вказаних у зустрічному позову, а також вказував про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти задоволення позовних вимог про розірвання договору, в іншій частині позову просив відмовити. Зустрічні позовні вимоги представник підтримав повністю, просив їх задовольнити. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками нежитлових приміщень з № 1 по № 7 (групи приміщень 45а), з № 1 по № 14 (групи приміщень № 46), загальною площею 172, 3 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS] , у рівних частинах кожний на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.03.2013 року. 15.03.2013 року між сторонами був укладений Договір про управління майном та акт приймання-передачі майна. Згідно із п. 1.1 Договору установник управління (позивач) передає Управителю (відповідачу) 1/2 частину нежитлових приміщень з № 1 по № 7 (групи приміщень № 45а), з № 1 по № 14 (групи приміщень № 46), загальною площею 172, 3 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS] , в управління на строк, визначений цим Договором, а Управитель здійснює управління цим майном від свого імені за плату виключно в інтересах Установника управління. Передання майна в управління не тягне за собою переходу права власності на таке майно до Управителя. Власником майна залишається установник управління. На виконання умов Договору позивачем було оформлено акт приймання-передачі майна від 15.03.2013 року та передано майно відповідачу. За умовами п. 3.2.1 Договору позивач має право на продукцію та прибутки від майна, що повинні бути передані йому відповідачем до 20-го числа кожного календарного місяця, у зв"язку з чим відповідач добросовісно виконував вимоги даного пункту Договору та перераховував отримані гроші від оренди майна позивачу. Однак, з листопада 2013 року відповідач припинив здійснення виплат за Договором, не надає відповідні письмові звіти щодо управління переданого йому майна. Як вбачається з зустрічного позову, восени 2013 року більша частина приміщень була залита ливневими водами, у зв"язку з чим відповідачем були проведені ремонтні роботи щодо поліпшення якісних характеристик нежитлових приміщень. Вказані роботи здійснювалися за рахунок спільних коштів співвласників приміщення, тобто, обох сторін по справі, що підтверджується належними письмовими доказами. Внаслідок проведених ремонтних робіт було проведено розширення існуючих приміщень. В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] просить суд розірвати договір та визнати за ним право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень, зважаючи на те, що ремонтні роботи проводилися за рахунок обох співвласників, а також на те, що обидві сторони є співвласниками нерухомого майна. Відповідач [PERSON] у зустрічних позовних вимогах вказує про те, що новостворені нежитлові приміщення були побудовані за його власний рахунок, а тому за ним повинно бути визнано право власності на 100 % нежитлових приміщень. Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов"язками наділені обидві сторони договору. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із змісту зобов"язання. Статтею 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов"язання сторін припиняються. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як встановлено при розгляді справи, відповідач умов укладеного Договору від 15.03.2013 року в повному обсязі не виконав, грошові кошти повністю на рахунок позивача не сплатив, тому суд вважає, що є всі підстави для розірвання Договору та задоволення позовних вимог в цій частині. Що стосується позовних вимог та зустрічних позовних вимог про визнання права власності, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійсненні своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна вправі предявити позов про визнання права його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Як вбачається з письмових матеріалів справи, сторонам по справі на праві власності належать нежитлові приміщення по [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу. Відповідачем було проведено розширення існуючих приміщень, внаслідок чого були створені нові об"єкти нерухомості. Але при цьому слід зазначити, що з урахуванням того, що обидві сторони є співвласниками нежитлового приміщення, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає, що право власності на нежитлові приміщення повинно бути визнано по 1/2 частині за кожним із співвласників. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] - підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 993, 60 грн., а з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом в розмірі 1500, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial