Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

31 травня 2016 р. [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до приватного вищого навчального закладу "Донецький університет економіки та права" про захист прав споживачів . В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] зазначає, що 29 вересня 2013 року між ним та приватним учбовим закладом "Донецький університет економіки та права" було укладено договір № 01/13 про надання освітньої послуги. Згідно п.1.1 Договору відповідач узяв на себе обов'язки за рахунок коштів позивача -Аспіранта надати освітні послуги, а саме, навчання по спеціальності:08.00.04 економіка та управління підприємствами (по видам економічної діяльності), форма навчання з відривом від виробництва. Згідно п.2.1 Договору відповідач зобов'язаний: -надати аспіранту освітню послугу на рівні державних стандартів освіти; -забезпечити дотримання конституційних і договірних прав аспіранта у процесі навчання; -інформувати аспіранта з усіх питань, що стосуються надання освітньої послуги; -здійснити керівництво Аспірантом при підготовці дисертації; -надати можливість користування бібліотечним фондом університету та ІЕП НАН України; -залучити Аспірантів до педагогічної практики з відповідною оплатою. Позивач зобов'язаний вносити своєчасно плату за отримані послуги в розмірі та строках встановлених даним Договором. Згідно п.5.4 договору плата за надання освітньої послуги повинна вноситься кожний семестр до 01 грудня та до 01 квітня в розмірі 4290 гривень. Згідно п.6.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по цьому Договору сторони несуть відповідальність відповідно з діючим законодавством. Умовами договору п.7.2 передбачено припинення дій Договору у випадку систематичного порушення або невиконання умови Договору одної із сторін. Він своєчасно вносив платежі згідно вищезазначеного договору. За перший семестр - внесено 4290 гривень 27 листопада 2013 року; за другий семестр - внесено 4290 гривень 28 листопада 2014 року. За перший семестр другого року навчання ним було внесено оплата в сумі 4290 гривень 25 листопада 2014 року. Відповідач так і не приступив до повноцінного виконання своїх обов'язків по договору. В перший рік навчання послуги надавались неякісно, а з грудня 2014 року відповідач взагалі перестав надавати освітні послуги відповідно до договору № 01/13 від 27 вересня 2013 року. Він не однократно звертався до відповідача в усній,електронній та письмовій формі із скаргами на невиконання послуги освітнім закладом. В письмовому зверненні від 15 квітня 2015 року разом із скаргою на невиконання послуги просив надати перелік документів: -виписку про зарахування в аспірантуру ДонУЕП аспіранта [PERSON] -виписку про призначення наукового керівника і узгодження теми дисертаційної роботи; -посвідчення про здачу кандидатського іспиту по англійської мові; -трудову книжку [PERSON] 14 травня 2015 року йому були надані оригінали вищезазначених документів за виключенням оригінала трудової книжки. Юрист освітнього закладу - запевнив, що установа відчуває тимчасові труднощі у зв'язку із воєнними подіями, договір буде пролонгірован і усі питання усунені найближчим часом. У зверненні від 10 липня 2015 року він знову висловив претензію з підстав відсутності надання відповідачем освітньої послуги. Не було надано жодної наукової консультації наукового керівника, не було жодного запрошення до участі в наукової раді, засіданнях кафедри, наукових семінарах. Була відсутня допомога у проведені наукових досліджень. Оскільки його науковий керівник ігнорував виконання своїх обов'язків, він просив надати йому нового наукового керівника, але йому не було надано навіть тимчасового керівника або рецензент статей. У зв'язку з вищезазначеним він звертався до відповідача з проханням про переведення його у другу вищу, на що отримав формальну відписку і ніякого сприяння. Також він вимагав повернути йому суму оплати за перше півріччя 2015 року, оскільки відповідач грубо порушив п.2.1 умов договору і протягом декількох місяців не надавав освітньої послуги. Оскільки відповідач не повернув гроші, а також не сприяв переведенню, не надав атестацію по закінченню першого курсу - фактично зобов'язання по договору їм не були виконані. Крім того, 15 березня 2016 року він отримав письмове повідомлення від відповідача про те, що договірні стосунки з ним припинені у зв'язку з тим, що він порушив умови договору і що сума його заборгованості перед відповідачем складає 5005 гривень. Вважає такі дії відповідача незаконними з ознаками шахрайства. З його боку не були порушені умови договору, а також виконувались усі обов'язки. Вважає, що своїми діями відповідач порушив положення п.1.1,2.1 Договору 01/13 від 27 вересня 2913 року, а також діюче законодавство та порушив його права споживача. Оскільки в Договорі не прописані штрафні санкції за порушення договірних зобов'язань, то застосовуються норми ЦК України. Сума оплати в розмірі 12870 гривень сплачена відповідачу за освітні послуги за весь час повинна бути відповідачем повернута, оскільки відповідач не приступив до виконання умов договору, не виконав умови договору та не надав освітніх послуги. Вважає, що відповідач повинен сплатити йому неустойку в розмірі 3%, що складає 386,10 грн. Також позивач вважає, що діями відповідача йому було нанесено моральну шкоду, яка складається із істотних моральних та емоційних хвилювань, поглиблених відсутністю інформації про причини невиконання відповідачем його обов'язків відповідно до умов договору. Моральні страждання посилювалися, коли відповідач не реагував на його телефоні дзвінки, а на письмові звернення давав формальні відписки. Він також в свою чергу намагався налагодити стосунки із відповідачем і з іншими вишами. Відвідував ряд посадових осіб ДДМА. Але йому повідомили, що його можуть взяти в аспірантуру лише при наявності листа з Дон УЕП. Відповідач відмовився надати лист, обмежився формальними відписками. Постійні відвідування ДДМА знизили його репутацію, в даний час йому оголошено, що на Україні він не зможе захиститись. Таким чином, відповідач усвідомлено зруйнував його науково-дослідницьку кар"єру, чим наніс велику моральну шкоду. Крім того, були шокові хвилювання від шахрайства та шантажу відповідача. Шантаж полягав у тому, що він просив повернути трудову книжку, але її не повертали, мотивуючи незаконним боргом. А шахрайство у тому, що борг нараховано при відсутності надання послуг. Дані кримінальні дії відносно нього побудили моральні страждання та хвилювання, а також втрату часу на адекватне реагування відповідно законодавства. У зв"язку з тим, що відповідач так і не повернув йому трудову книжку, він не може влаштуватися офіційно на роботу, яка буде приносити дохід. У нього із-за відсутності трудової книжки з середини 2015 року виникли проблеми з працевлаштуванням як на державну службу, так і в компанії усі українського масштабу. Моральну шкоду оцінює в 100000 гривень. Позивач [PERSON] просить розірвати договор № 01/13 від 27 вересня 2013 року з 30 березня 2015 року, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 12870 гривень, 3% неустойки 386,10 гривень, моральну шкоду 100000 гривень. 27 липня 2016 року позивач подав уточнені позовні вимоги, згідно яких просив визнати неправомірним розірвання договору № 01/13 від 27 вересня 2013 року відповідачем в одностороньому порядку від 18 листопада 2015 року і розірвати договір з 30 травня 2016 року у зв'язку з невиконанням договірних обов'язків відповідача. Стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 12870 гривень, 3% неустойки у сумі 386,10 гривень, моральну шкоду у розмірі 100000 гривень (а.с.44). Позивач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обс"язі з підстав, викладених у позовній та уточненій позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання з"явився, позовні вимоги не визнав у повному обсязі та надав суду заперечення. Відповідно до наданих заперечень, вони не погоджуються із позовними вимогами та вважають їх необґрунтованими. Так позивач просить розірвати договір, але на час звернення позивача до Дружківського міського суду договір розірвано за порушення його умови, а саме невиконання індивідуального плану позивачем. Також відповідач не порушував інших прав позивача тому, вважають, що у стягненні як матеріальної, так і моральної шкоди слід відмовити. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно статті 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частинами 1,2 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Виходячи із приписів ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 212 ЦПК України зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ (в редакції Закону від 01 грудня 2005 р. № 3161-ІУ) та главою 63 підрозділу 1 ІІІ розділу книги п"ятої ЦК України. Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Під невиконанням зобов'язання слід розуміти не здійснення дій, які становлять його суть. Під неналежним виконанням зобов'язання слід розуміти виконання дій, які не відповідають умовам договору, вимогам ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК). Статтею 907 ЦК України передбачено розірвання договору про надання послуг, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною п'ятою статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Статтею 73 Закону України « Про вищу освіту» від 01 липня 2014 р. 1556-VII (яка діяла на час виникнення правовідносин) вищий навчальний заклад відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов'язання щодо її оплати. Типовий договір, що укладається між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою на строк навчання, затверджується Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що наказом ректора Дон УЕП № 82 від 27 вересня 2013 року [PERSON] зарахований до аспірантури Донецького університету економіки та права на навчання за спеціальністю 08.00.04 "Економіка та управління підприємства (за видами економічної діяльності)" з відривом від виробництва (а.с.50). 27 вересня 2013 року між [PERSON] та ПВНЗ "ДонУЕП" укладений договір про надання освітньої послуги, а саме навчання за спеціальністю 08.00.04 економіка і управління підприємствами ( за видами економічної діяльності), за яким виконавець (ПВНЗ «Дон УЕП») взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника ([PERSON]Ю.) надати аспіранту освітню послугу на рівні державних стандартів освіти; забезпечити дотримання конституційних і договірних прав аспіранта у процесі навчання; інформувати аспіранта з усіх питань, що стосуються надання освітньої послуги; здійснити керівництво аспірантом при підготовці дисертації; надати можливість користування бібліотечним фондом університету та ІЕП НАН України; залучити аспіранта до педагогічної практики з відповідною оплатою. Замовник зобов'язався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та термінах, що встановлені договором. Пунктом 5 Договору передбачено, що загальна вартість освітньої послуги складає 25740 горн., сума оплати за кожний семестр до 01 грудня та 1 квітня складає 4290 грн.. Замовник вносить плату за навчання згідно п.4.2 Договору за квитанціями, виданими банком. З наданих квитанцій про оплату навчання, яку не оспарює представник відповідача, оплата проведена 27 листопада 2013 року в сумі 4290 гривень, 28 березня 2014 року в сумі 4290 гривень, 25 листопада 2014 року в сумі 4290 гривень (а.с.10,11). Більше оплата позивачем за навчання не здійснювалась. Згідно з п.6.2. Договору за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг Замовником Аспірант не допускається до екзаменаційної сесії та переводу на наступний курс навчання (а.с.9 зворотний бік). Пунктом 7.2 Договору передбачено припинення договору у випадку систематичного порушення або невиконання умов Договору однією зі сторін (а.с.9 зворотний бік) Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Але, як встановлено судом, відповідач своєчасно приступив до надання послуг та позивач отримав знання по філософії та англійськиї мові, що підтверджується посвідченням про здачу іспитів з даних дисциплин. Щодо невиконаної частини договору, то позивач не ставить питання про розірвання невиконаної частини договору. Щодо можливості несвоєчасного виконання послуг, то відповідно до строку дії договору, його дії закінчуються 28 вересня 2016 року, тобто на час звернення до суду дії договору ще не закінчились. Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Відповідно до п. 15 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Таким чином, відповідно до даної статті закону не має підстав для розірвання договору від 27 вересня 2013 року. З наказу № 67/1 від 18 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON] відрахований з аспірантури у відповідності до пункту 22 Постанови Кабінету Міністрів України за невиконання індівідуального плану (а.с.40) . Пунктом 22 Постанови Кабінету Міністрів № 309 від 01 березня 1999 року Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Статтею 46 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що підставами для відрахування здобувача вищої освіти є:невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання. Особа, відрахована з вищого навчального закладу до завершення навчання за відповідною освітньою програмою, має право на поновлення на навчання в межах ліцінзованого обсягу вищого навчального закладу. Позивач та представник відповідача не заперечували, що на час видання наказу [PERSON] не сплатив за навчання за другий семестр 2014 року, перший семестр 2015 року, тому його згідно до умов договору не могло бути допущено до екзаменаційної сесії, і він був позбавлений можливості виконати індивідуальний план, тому суд, вважає, що у відповідача були підстави для відрахування його у зв'язку з порушенням умов контракту, а саме п.7.2 договору від 27 вересня 2013 року. Крім того, позивач просить розірвати договір від 27 вересня 2013 року з 30 травня 2015 року, але дії договору вже припинені 18 листопаду 2015 року. Позивач просить розірвати договір, оскільки відповідач так і не приступив до виконання своїх обов"язків по наданню освітніх послуг, але, суд не може погодитись з доводами позивача, оскільки це спростовується доказами по справі. Так позивач здійснив оплату за навчання за перший семестр 2013 року 27 листопаду 2013 року, а згідно посвідчення № 70/85 26 грудня 2013 року він склав іспит по філософії на "відмінно" (а.с.57). 28 березня 2014 року позивач здійснив оплату за другий семестр навчання і згідно посвідчення № 70/92 30 квітня 2014 року він склав іспит по іноземній мові на "відміно" (а.с.58). Щодо доводів позивача про те, що освітні послуги все ж таки надавались, але неякісно, позивачем суду не надано доказів на підтвердження цих доводів. Крім того, позивач перестав оплачувати послуги відповідача, починаючи з 2015 року. Оскільки судом встановлено, що позивач отримав освітні послуги за перший, другий семестр 2013-2014 рік, то кошти у сумі 12870 грн. не підлягають поверненню. Позивач просить стягнути на його користь 3% неустойки та моральну шкоду, оскільки дані вимоги є похідними від основних позовних вимог, то в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню. \~\~Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. \~ З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем судовий збір з вимог про відшкодування збитків не сплачувався, від такого позивач\~ звільнений на підставі ст. 24 Закону України Про захист прав споживачів.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати треба віднести на рахунок держави. \~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: dismissed