Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Рішенням Томашпільського районного суду від 05.04.2011 року залишеним без зміни ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 11.07.2011 року та ухвалою Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.10.2011 року в задоволенні позову було відмовлено. При цьому абзац перший резолютивної частини рішення суду першої інстанції було викладено в наступній редакції: "В задоволенні позову [PERSON] до ДП «Вінницький облавтодор» в особі філії «Томашпільський райавтодор», Липівської сільської ради, [PERSON], [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КП «Могилів-Подільське МБТІ» Вінницької області про визнання права власності на жилу площу за набувальною давністю, визнання недійсними рішення Липівської сільської ради від 17 листопада 2009 року, свідоцтва про право власності на житло, відмовити". На думку позивачки, вирішуючи спір, суд першої інстанції не вирішив питання щодо вирішення всіх заявлених позовних вимог, а саме, щодо вимоги про визнання недійсним та скасування акту прийому-передачі спірної квартири, складеного 03.05.2004 року комісією з представників Томашпільського райагрошляхбуду і філією "Томашпільський райавтодор", що є підставою для ухвалення додаткового рішення відповідно до положень п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України. Зокрема, у своїй заяві про уточнення позовних вимог від 13.12.2010 року [PERSON] зазначала, що оскаржуваний акт від 03.05.2004 року міг бути складений лише на виконання якоїсь угоди або наказу чи розпорядження. Оскільки, ніяких угод між Томашпільським райагрошляхбудом та філією "Томашпільський райавтодор" щодо спірної квартири не укладалося, ніким не видавався наказ чи розпорядження про передачу спірної квартири від одного підприємства іншому, акту введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], в якому і знаходиться спірна квартира, не було і не має, в зв"язку з чим оспорюваний акт підлягає визнанню недійсним. Представники Липівської сільської ради, КП "Могилів-Подільське МБТІ" Вінницької області в судове засідання не з"явилися, хоча завчасно повідомлялися про час і місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає розгляду заяви по суті у відсутності вищевказаних представників відповідно до положень ч.3 ст. 220 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов»язковою. Як убачається із змісту заяви [PERSON] від 13.12.2010 року про уточнення позовних вимог, у заяві ставилася вимога про визнання недійсним та скасування акту прийому-передачі спірної квартири, складеного 03.05.2004 року комісією з представників Томашпільського райагрошляхбуду і філією "Томашпільський райавтодор", так як оскаржуваний акт міг бути складений лише на виконання якоїсь угоди або наказу чи розпорядження. Оскільки, ніяких угод між Томашпільським райагрошляхбудом та філією "Томашпільський райавтодор" щодо спірної квартири не укладалося, ніким не видавався наказ чи розпорядження про передачу спірної квартири від одного підприємства іншому, акту введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], в якому і знаходиться спірна квартира, не було і не має, що є підставою, на думку позивачки, для визнання цього акту недійсним (т. 1 а.с.298-300). Відповідно до матеріалів справи з приводу акту прийому-передачі від 03.05.2004 року сторони, свідки давали пояснення, він (акт) залучений до справи як доказ і був предметом дослідження в судовому засіданні та покладений в основу судових рішень. Зокрема, з цього приводу давали пояснення в судовому засіданні представник філії "Томашпільський райавтодор" [PERSON] (т.1 а.с. 357), свідки [PERSON], начальник ТОВ Томашпільський "Райагрошляхбуд", [PERSON], головний бухгалтер філії "Томашпільський райавтодор" та даний акт було досліджено судом у цьому же судовому засіданні (т.1 а.с. 5, 92). Вищевказаний оспорюваний акт покладений в обгрунтування судових рішень першої інстанції: рішення від 24.12.2007 року (т.1 а.с. 98), рішення суду від 28.09.2010 року (т.1 а.с.285-286), ухвалу від 09.12.2010 року (а.с. 296); в судові рішення суду апеляційної інстанції: ухвала суду від 27.05.2008 року (т.1 а.с. 147). Разом з тим, як убачається з резолютивної частини рішення Томашпільського районного суду від 05.04.2011 року, відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до ДП "Вінницький облавтодор" в особі філії "Томашпільський райавтодор", Липівської сільської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КП "Могилів-Подільське МБТІ" Вінницької області про визнання права власності на жилу площу за набувальною давністю, визнання недійсними рішення Липівської сільської ради від 17 листопада 2009 року, свідоцтва про право власності на житло, судом не вирішено питання про вирішення заявленої вимоги щодо визнання недійсним акту прийому-передачі спірної квартири від 03.05.2004 року. Вирішуючи спір по суті в частині вищевказаних позовних вимог, суд виходить з наступного. Судом встановлено, і це відображено у вищевказаних судових рішеннях як суду першої, так і апеляційної інстанцій, що будівництво спірного будинку здійснювалось у 1978-1979 роках на дольовій участі, в т.ч. й коштів "Томашпільського райавтодору". Проте, із нез"ясованих із-за відсутності можливості причин, будинок в експлуатацію не зданий, право власності на нього, в т.ч. і на спірну квартиру ні за ким не зареєстровано та до травня 2004 року спірна квартира перебувала на балансі ТОВ "Томашпільський "райагрошляхбуд", як підприємства забудовника. Оспорюваним актом від 03.05.2004 року комісією в складі начальника Томашпільського райагрошляхбуду Болгара В.І., головного бухгалтера Узлова О.О. з однієї сторони та начальника філії "Томашпільський райавтодор" ДП "Вінницький облавтодор" Чорного В.П., головного бухгалтера [PERSON], головного інженера [PERSON] з другої сторони та в присутності начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Томашпільської райдержадміністрації Матюхіна В.В. проведено прийом-передачу житлової квартири [ADDRESS] з балансу забудовника Томашпільського райагрошляхбуду на баланс пайовика філії "Томашпільський райавтодор" (т.1 а.с. 5). Вищевказаний акт прийому-передачі містить дату його підписання, підписи голови та членів складу комісії, завірений печатками ТОВ Томашпільський "Райагрошляхбуд", філії "Томашпільський райавтодор", відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Томашпільської райдержадміністрації, тому суд уважає, що він (акт) може бути відповідним документом, що підтверджує перехід квартири з балансу підприємства забудовника на баланс підприємства дольовика у будівництві житлового будинку. При цьому суд враховує ту обставину, що відповідно до правової позиції викладеної в ухвалі Верховного Суду України від 10 березня 2010 року, баланс підприємства (організації) є лише формою бухгалтерського обліку, визначення складу й вартості майна та обсягу фінансових зобов"язань на конкретну дату, який однак, не визначає підстав для знаходження майна у власності (володінні) підприємства (т.1 а.с. 282). Таким чином, оскільки в рішенні Томашпільсьського районного суду від 05.04.2011 року було встановлено, що квартира на момент виникнення спірних правовідносин не перебувала у власності сторін, тому оспорюваний акт прийому-передачі не може бути відповідним документом, що підтверджує перехід права власності, а по своїй суті є бухгалтерським документом, який засвідчує здійснення господарської операції, якою з урахуванням положень ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов"язань, власному капіталі підприємства. Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій несе власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. З урахуванням того, що акт прийому-передачі від 03.05.2004 року за своєю правовою природою є первинним документом бухгалтерського обліку, відповідальність за організацію якого (бухгалтерського обліку) несе власник або уповноважений орган (посадова особа), акт відповідає вимогам бухгалтерського документа, які містяться у ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. №168/704, тому є безпідставними вимоги позивачки про визнання його недійсним з підстав відсутності наказу чи розпорядження про створення комісії про прийом-передачу квартири, а відтак у задоволенні у цій частині заявлених вимог повинно бути відмовлено. При цьому суд дійшов висновку, що оспорюваний акт за своєю правовою природою не ототожнюється з актами робочої та державної комісій з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів житлово-цивільного призначення, які відповідно призначаються: робочі комісії - замовниками (забудовниками) цих об"єктів; державні комісії - районними, районними міста Києва, Севастопольською міською державними адміністраціями та виконкомами місцевих Рад народних депутатів (чинні на час виникнення спірних правовідносин норми, передбачені пунктами 1-5, 8 Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 р. N 449 (з наступними змінами і доповненнями), так як спірна квартира не приймалася в експлуатацію, а передавалася між підприємствами з балансу на баланс. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed