Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк", про стягнення коштів вкладу та процентів по них за договором банківського вкладу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 грудня 2013 року між нею та відповідачем укладено договір акційного банківського вкладу №2630/45/149654. Відповідно до п.1.1 частини №2 Договору вкладу, банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок, в сумі та на умовах дійсного Договору, що викладені в статті 1 частини 1 цього Договору на строк з 27 грудня 2013 року по 27 квітня 2014 року. Згідно п.1.2.5 п.1.2 частини №1 Договору вкладу, сума вкладу 201 400 гривень. Вказує на те, що свої зобов'язання як вкладник, позивач за договором вкладу виконала, зробивши вклад на суму 201 400 гривень, що підтверджується квитанцією № 5136 від 27.12.2014 року. Відповідно до п.1.3.1, 1.3.2. п.1.3. Договору вкладу, банк відкриває вкладнику наступні рахунки: строковий депозитний рахунок [NUMBER], поточний рахунок №2620. По закінченню строку Договору вкладу, а саме 28.04.2014р. позивач звернулась до відповідача з вимогою про повернення вкладу та нарахованих відсотків за Договору вкладу, що підтверджується заявою вх.№336 від 28.05.2014 р. Однак ні 12.05.2014 року ні на момент подання позовної заяви до суду відповідач суму вкладу та нараховані відсотки за вкладом не повернув. Позивач зазначає, що згідно виписки по особовому рахунку від 27.05.2014 року, станом на 27.05.2014р. на її особовому рахунку наявні кошти у розмірі 217 062,24 грн., в тому числі 201 400 грн. сума вкладу, 14 567,02 грн. відсотки нараховані за період з 27.12.2013р. по 27.04.2014р. та 1095,22 грн. відсотки нараховані за період з 27.04.2014р. по 26.05.2014р. Просить стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 201 400 грн., відсотки за користування вкладом у розмірі 15 662, 24 грн., пеню у розмірі 4558,30 грн. Вподальшому, 13.10.2014 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява, про збільшення позовних вимог в частині стягнення пені. Посилається на те, що на момент подання заяви про збільшення позовних вимог, термін прострочення повернення відповідачем вкладу збільшився та становить 155 днів, з 12.05.2014 р. по 13.10.2014 р. Відтак, розмір пені за кожний день прострочення становить 0,1%, що за період з 12.05.2014р. по 13.10.2014р. становить 33 644,65 грн. Відповідно до п.32.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов"язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може первищувати 10% суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. З огляду на вказане, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 21 706,22 грн. Просить стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 201 400 грн., відсотки за користування вкладом у розмірі 15 662,24 грн., пеню у розмірі 21 706, 22 грн. Вподальшому 18.03.2015 р. від представника позивача надійшла заява, в якій вказує на те, що 05.03.2015р. позивачем отримано із коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану грошову виплату у розмірі 200 000 грн. в часткове погашення заборгованості відповідача за договором банківського вкладу. З огляду на зазначене, сума вкладу, яка підлягає стягненню з відповідача складає 1 400 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу у розмірі 1400 грн., відсотки за користування вкладом у розмірі 15 662,24 грн., пеню у розмірі 21 706,22 грн., судові витрати повязані з наданням правової допомоги у розмірі 1750 грн. На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе справу слухати справу у його відсутності, на підставі ст.169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до п.1.1 частини №2 Договору вкладу №2630/45/149654 від 27.12.2013р., банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок, в сумі та на умовах дійсного Договору, що викладені в статті 1 частини 1 цього Договору на строк з 27 грудня 2013 року по 27 квітня 2014 року. Згідно пп.1.2.5 п.1.2 частини №1 Договору вкладу, сума вкладу становить 201 400 гривень. У відповідності до п.1.3.1, 1.3.2. п.1.3. Договору вкладу, банк відкриває вкладнику наступні рахунки: строковий депозитний рахунок [NUMBER], поточний рахунок №2620. В матеріалах справи міститься квитанція №5136 від 27.12.2013р., з якої вбачається, що позивач внесла кошти в розмірі 201 400, 000 (двісті одну тисячу чотириста) гривень 00 копійок на вклад, угода 2630/45/149654 від 27.12.2013р. готівкою. Відповідно до заяви від 27.04.2014р., позивач просила відповідача повернути суму депозиту та нараховані за ним відсотки в повному обсязі. Така заява отримана відповідачем 28.04.2014р. за №336, що підтверджується відповідною відміткою банку. Згідно з випискою ПАТ «Міський Комерційний Банк» від 27.05.2014р. станом на 28.04.2014 року залишок по рахунку [NUMBER] позивача становить 215 967, 02 грн. (двісті п'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят сім грн.) 02 коп. Згідно заяви представника позивача про зменшення позовних вимог, Фонд гарантування банківських вкладів фізичних осіб повернув позивачу 200 000 гривень, що підтверджується заявою на виплату переказу від 06.03.2015р. Окрім того, судом встановлено, що позивачем сплачено судові витрати, пов"язані з надання правової допомоги у розмірі 1750 грн., що підтверджується квитанціями банківського переказу від 30.05.2014р. та від 30.10.2014р., що містяться в матеріалах справи. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За змістом ч.2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч..ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі впливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч..ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Відповідно до ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 Кодексу). Відповідно до ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 р. № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення коштів вкладу та процентів по них за договором банківського вкладу підлягає до повного задоволення. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі витрати, повязані з наданням правової допомоги. Як вбачаєься з матеріалів справи, позивачем укладено договір про надання правової допомоги та фактично сплачено за надання правової допомоги 1750 грн., що підтверджується квитанціями про оплату. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved