Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 07.02.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №125, розірвати; малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з матір"ю, [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частки всіх видів його доходів (заробітку), але не менше прожиткового мінімуму для кожної зазначеної дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання позовної заяви в суд і до досягнення старшою дитиною повноліття; стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681 грн. 60 коп.. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем у них не склалося. Відповідач зловживає спиртними напоями. Вони на сьогодні перестали підтримувати подружні стосунки, не ведуть спільного господарства та й взагалі майже не спілкуються. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися давно. Наведені факти призвели до того, що вони стали психологічно відчужені, втратили взаємну повагу один до одного, що призвело до розпаду сім"ї. Таке становище стало суперечити її особистим інтересам та інтересам їх спільних дітей. Тому вважає, що в подальшому є неможливим збереження шлюбу і він підлягає розірванню судом. Крім того, вказані обставини, призвели до того, що їх спільні діти перебувають на повному її утриманні. Між нею та відповідачем немає спільного погодження щодо способів утримання їх спільних дітей. Відповідач відмовляється надавати добровільно систематичну матеріальну допомогу дитині. Тому вважає за необхідне стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Відповідач офіційно не працює, тобто отримує на сьогодні мінливий, несистематичний та нерегулярний дохід. Поряд з тим, інших осіб на утриманні у відповідача немає і в нього задовільний стан здоров"я. Донька [PERSON] , навчається на стаціонарі на першому курсі у Фаховому медичному коледжі КЗВО "Рівненська медична академія", а син [PERSON] , відвідує фізкультурно-оздоровчий заклад з вересня 2018 року по теперішній час. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2020 року справа №569/10157/20 розподілена судді [PERSON] Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній справі. Згідно розпорядження №379 від 30 вересня 2020 року суддя Рівненського міського суду [PERSON] звільнена у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 08 вересня 2020 року №2576/0/15-20 Про звільнення [PERSON] з посади судді Рівненського міського суду Рівненської області у зв"язку з поданням заяви про відставку". Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2020 року справа №569/10157/20 розподілена судді Галінській В.В.. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2020 року прийнято до розгляду справу, підготовче судове засідання призначено на 10 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 15 січня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 15 січня 2021 року клопотання відповідача [PERSON] про надання строку для примирення, задоволено частково. Надати сторонам строк для примирення на два місяці. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дітей, зупинено до закінчення строку для примирення, наданого судом. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року поновлено провадження у справі. Судове засідання призначено на 13 квітня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду ві 24 травня 2021 року заяву [PERSON] про залишення без розгляду в частині позовних вимог, задоволено. Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дітей в частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з матір"ю, [PERSON] , залишено без розгляду. В судове засідання позивач подала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 07 лютого 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 125, між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2635 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1389. Згідно Довідки КЗВО "Рівненська медична академія " №306 від 23 червня 2020 року вбачається, що [PERSON] , є студентом І курсу, відділення Фармація, промислова фармація Фахового медичного коледжу КЗВО "Рівненська медична академія". Форма навчання очна (денна). Навчається з 01 вересня 2019 року по 28 червня 2022 року на державній формі навчання. Відповідно Довідки ЗДО №52 від 17 червня 2020 року за №32 стверджується, що [PERSON] , 2015 року народження, дійсно відвідує ЗДО №52 фізкультурно-оздоровчого напрямку з вересня 2018 року по теперішній час. Як вбачається із Довідки №2 від 21 січня 2021 року виданої Центром психічного здоров"я населення, [PERSON] , 1980 р.н. знаходиться під спостереженням з 2014 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан залежності. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, позивач не бажає зберегти шлюб, тому шлюб між ними має бути розірваний. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб між ними має бути розірваний. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, то суд зазначає наступне. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов"язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України№ 789-ХІІ від 27лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні "М.С. проти України" повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу "Нойлінґур і Шурук", № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і "X проти Латвії", заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу "Сахін проти Німеччини", заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, що відповідач працездатний, однак непрацевлаштований. Разом з тим, вказані обставини не звільняють відповідача від його обов"язку утримувати своїх неповнолітніх дітей. Інших утриманців у відповідача немає. За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітків (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 червня 2020 року до досягнення дітьми повноліття. При цьому суд звертає увагу на те, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору. Згідно п. 3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, а тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 840,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved