Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги він обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 23 червня 2021 р. зареєстровано Святошинським районним у м.Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у сторін спільних дітей немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння та ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття взаємоповаги та любові. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, окремо проживають та не ведуть спільне господарство; не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. 11.11.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 червня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Святошинським районним у м.Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 1099. Від даного шлюбу у подружжя спільних неповнолітніх дітей немає. Спір щодо поділу спільного майна між сторонами відсутній. Згідно зі ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки шлюбу визначається правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя. А за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі , а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Позивач є громадянкою України і останнім місцем проживання подружжя була територія України, а отже до даних правовідносин застосовуються положення СК України. Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Спільне господарство не ведуть. Кожен з ним має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Шлюб існує формально. Обставин, які б вказували на бажання сторін примиритися, відновити сумісний побут, піклуватися одне про одного, проживати разом, вести спільне господарство, судом не встановлено. Позивач категорично заперечує подальше збереження сім`ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved