Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 06.09. 2007 року укладено кредитний договір № 86666-Sogl. Згідно договору, банк зобов"язався надати відповідачці кредит у розмірі 1000 доларів США на термін до 06.03. 2009 року, а відповідачка зобов"язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором. У порушення умов кредитного договору, відповідачкою [PERSON], свої зобов"язання не виконала, у зв"язку з чим, станом на 30.03. 2015 року, має заборгованість в розмірі 1750,54 доларів США, яка складається з наступного: 401,99 доларів США - заборгованість за кредитом; 1255,03 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом а також штрафи відповідно до Договору; 10,67 доларів США -штраф (фіксована частина), 82,85 доларів США -штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого, поручитель зобов"язаний виконати зобов"язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора протягом п"яти календарних днів з моменту отримання. У зв"язку з наведеним, просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 1750,54 доларів США, що за курсом 23,44 гривень відповідно дослужбового розпорядження НБУ від 30.03. 2015 року складає 41032,58 гривень та судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк", в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON]та [PERSON], будучи повідомлені про день та час розгляду справи за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином, в судове засідання не з"явилися. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в справі докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою [PERSON] 06.09. 2007 року було укладено кредитний договір № 86666-SOGL, за умовами якого банк зобов"язався надати відповідачці [PERSON], кредит шляхом перерахування позичкових коштів на картрахунок в сумі 1000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та на умовах, передбачених договором. З матеріалів справи, досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що відповідачка [PERSON], взяті не себе зобов"язання, що виникають з умов договору належним чином не виконувала, внаслідок чого допустила заборгованість за кредитом. Станом на 30.03. 2015 року має заборгованість в сумі 1750,54, що за курсом НБУ у співвідношенні 1 долар до 23,44 гривень, станом на дату розрахунку складає 41032,58 гривень. Вказана заборгованість складається із 401,99 доларів США - заборгованість за кредитом, 1255,03 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 93,52 доларів США - заборгованість по судовим штрафам. В забезпечення виконання зобов"язань за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON], 06.09. 2007 року було укладено договір поруки, за умовами якого, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов"язків позичальником за кредитним договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата штрафу. Згідно ст.ст. 554, 610, ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальністьяк солідарні боржники. Судом достовірно встановлено, що відповідачкою [PERSON] порушені умови кредитного договору, зокрема нею прострочено свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, тому в даному випадку має місце невиконання кредитних зобов"язань відповідачкою [PERSON] та можливості вирішення питання про солідарну відповідальність боржника та поручителя. Між тим, відповідно до п. 1.5 Крединого договору, кредит надається відповідачці [PERSON] на споживчі цілі, отже на дані правовідносини поширюється і Закон України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 23 ч.1 с.1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками ( ст.11 Закону). Рішенням Конституційного Суду України № N 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року роз'яснено, що положення Закону України "Про захист прав споживачів", які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Статтею 256 ЦК України встановлено строк, який є позовною давністю, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, в тому числі, про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Із п. 1.3 Кредитного договору вбачається, що кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - "не пізніше 06.03. 2009 року", тому саме з вказаної дати слід починати перебіг строку, в межах якого особа може звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів За змістом ст. 267 ЦК України, застосування позовної давності є підставою для відмови у позові. За наведених обставин, враховуючи, що предметом спору є споживчий кредит, строк позовної давності за яким застосовується судом незалежно від заяв сторін, строк давності за кредитним договором минув 06.03. 2012 року, позивач питання про поновлення строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів не заявляв, а з позовом до суду звернувся 21.04. 2015, у зв'язку з чим суд відмовляє у позові. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed