Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Чепурнов В.І звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ " Марганецкий гірничо-збагачувальний комбінат". За час роботи на даному підприємстві, отримав травму на виробництві, а саме: забій правої кисті та променево-зап`ясткового суглобу правої кисті, що підтверджується Актом № 23/4 за формою Н-1/П, копія якого додається. У зв`язку з травмуванням на виробництві йому було проведено операцію -транспозицію короткого променевого розгинача кисті на довг. розгинач 1 п. правої кисті.1 Крім того, працюючи на даному підприємстві [PERSON] також отримав і професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань. Відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії 01.04.2020 року [PERSON] надано довідку Серії 12 ААБ №017843 з встановленням третьої групи інвалідності, пов`язаної з професійним захворюванням. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА №060791 від 1612.2020 року [PERSON] визначено 65% втрати працездатності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, [PERSON] втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, а 15.02.2018 року у зв`язку з травмуванням йому було проведено операцію. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 275 000,00 гривень , яку просить стягнути з відповідача, без утримання податків, зборів та інших платежів. Крім цього просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 14000,00 грн. 19 липня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вимоги позивача вважають безпідставними та такими що не гуртуються на нормах чинного трудового законодавства України, виходячи з наступного. Так, АТ "Марганецький ГЗК" щорічно здійснювалось та здійснюється на даний час фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників. Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про охорону праці №2694-Х11 від 14.10.1992 року відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. ЗУ "Про загальнообов`язкове соціальне страхування № 1105-Х1V від 23.09.1999, що діє на даний час, визначено механізм відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудовим обов`язків. Отже, зазначені виплати здійснюються не роботодавцем, а Фондом соціального страхування України. Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про охорону праці", роботодавець може за рахунок власних коштів здійснювати потерпілим та членам їх сімей додаткові виплати, відповідно до колективного чи трудового договору. Відповідно до розділу IV пункту 4.22 Колективного договору, укладеного на АТ Марганецький ГЗК" між адміністрацією та трудовим колективом на 2012 р., дію якого продовжено на даний час, передбачено сприяння робітниками комбінату, отримавшими виробничі травми та профзахворювання, в своєчасному в повному розмірі виплат відшкодування шкоди відповідно до Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, як і спричинили втрату працездатності. Комбінат своєчасно перераховував та перераховує на даний час страхові внески, передбачені діючим законодавством, а Фонд соціального страхування України в свою чергу, нарахував та сплатив позивачу одноразову допомогу, та продовжує нараховувати та виплачувати щомісячні виплати. Виплата робітникам комбінату моральної шкоди, колективним чи трудовим договором, не передбачена. Звертають увагу суду на те, що р при прийнятті на роботу [PERSON] було проведено інструктаж та попереджено про наявність джерела підвищеної безпеки та шкідливих умов праці на підприємстві у зв`язку зі специфікою виробництва. Попри все [PERSON] самостійно прийняв рішення працювати в даних умовах виробництва. Вважають, що для притягнення АТ "Марганецький ГЗК" до відповідальності за нанесені позивачу моральні страждання відсутні усі умови правопорушення а саме: наявність прямої дійсної шкоди; протиправність дії або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони. звертають увагу суд, що згідно п. 8 Акту №23/4 від 28.10.2019 року розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання, аварії, що стався 06 квітня 2017 року о 17.00 год. , однією з осіб, яка допустила порушення законодавства з охорони праці за фактом нещасного випадку 06.04.2017 року є безпосередньо гірничий робітник очисного забою 6 розряду [PERSON] . який порушив інструкцію з охорони праці ОТ-ОШ001-16 "Для підземного гірничого робітника відсисного забою", затвердженої наказом АТ "Марганецький ГЗК" №776 від 12.07.2016 року. Крім того згідно виписки із акту МСЕК Серії 12ААА№060791від 16.12.2020 року [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності у строк до 01.01.2023 року, що не позбавляє його можливості і далі працювати, а лише обмежує його право у виборі роботи. Розмір відшкодованої моральної (немайнової) шкоди має відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Отже спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавство України не є матеріально-правовою презумпцією, а тому, крім факту спричинення моральної шкоди, особливо має доводитись її розмір. Проте, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї додатків, розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Стосовно вимог позивача щодо стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб, то відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди є доходом позивача, який є об`єктом оподаткування, відповідно до п.п.164.2.14, п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Крім того, п.п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово встановлюється військовий збір. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. \~Статтею\~\~13\~ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №14\~від 18\~грудня 2009\~року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджується копією трудової книжки Серії [NUMBER] , заведеної 03 липня 1989 року на [PERSON] ( а.с. 7-11). За час роботи на даному підприємстві, а сам 06 квітня 2017 року, позивач отримав травму на виробництві, яка обумовлена умовами в яких він працював, а саме: забій правої кисті та променево-зап`ясткового суглобу правої кисті, що підтверджується Актом №23/4 розслідування нещасного випадку, що стався 06 квітня 2017 року о 17 год. 00 хв. форми Н-1/П ( а.с. 12-17). За даним нещасним випадком складено Акт за формою Н-1/П 28 жовтня 2019 року. (а.с.12-17), встановлено 5% втрати професійної працездатності. У зв`язку з травмуванням на виробництві [PERSON] 15.02.2018 року було проведено операцію - транспозицію короткого променевого розгинача кисті на довг. розгинач 1п. правої кисті, що підтверджується виписним єпікризом КЗ "ДМКЛ №16 ДОР ( а.с.18) Висновком МСЕК від 17.03.2020 року [PERSON] , при повторному огляді, з 01 квітня 2020 року встановлено третю групу інвалідності, за профзахворюванням. Інвалідність встановлена на строк до 01 квітня 2023 року, Дата чергового переогляду - 01.03.2023 року ( а.с. 34). Первинно-повторним висновком МСЕК від 16.12.2020 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65%, з яких: 5%- первинно за актом Н-1 №23/4 від 30.10.19 р.; 60%- повторно (45% - вібр.хвороба, 10%-ХОЗЛ; 5%- приглухуватість) з 09.12.2020 року до 01.01.2023 рок, що підтверджується довідкою МСЕК Серії 12ААА №060791 від 16.12.2020 року ( а.с. 35). Крім зазначеного, позивач працюючи на даному підприємстві також отримав і професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював, що підтверджується повідомленням про професійне захворювання [PERSON] від 15.01.2019 року та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] від 11.02.2019 року ( а.с.30- 31). \~ Виходячи з медичних документів, акту №23/4 розслідування нещасного випадку, що стався 06 квітня 2017 року о 17.00 год., акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] від 11.02.2019 року, суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання та травму на виробництві. Статтею 46\~Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167\~ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок виробничої травми, спричиненої негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.\~\~ Доводи представника відповідача факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із виробничою травмою та професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивачу 15.02.2018 року , у зв`язку з травмуванням на виробництві, було проведено операцію - транспозицію короткого променевого розгинача кисті на довг. розгинач 1п. правої кисті, що підтверджується виписним єпікризом КЗ "ДМКЛ №16 ДОР ( а.с.18). Крім того позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю. втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із виробництвом, позбавляє позивача вести повноцінний спосіб життя. Він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на його сьогоденному душевному та фізичному станах. Негативні зміни у житті позивача є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Все це викликає в нього переживання, страждання, стрес та депресію Таким чином, встановивши, що виробнича травма позивача та наслідки його професійного захворювання, які завдають [PERSON] фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц). Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 250 000,00 грн., з утриманням податку та обов`язкових платежів. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141\~ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача [PERSON] у даній справі представляє адвокат Чепурнов В.І. на підставі договору про надання правової допомоги від 26.06.2021 року (а.с.36). Згідно квитанції № 480003 вартість правничої допомоги склала 14000 гривень, які сплачені позивачем та підлягають стягненню на його користь з відповідача. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial