Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

25 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовною заявою, в якій просить стягнути на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення повноліття. Позовні вимоги обгрунтовує тим, щоперебувала в шлюбі з відповідачем, від даного шлюбу народилася дочка [PERSON] , яка на даний час проживає на квартирі в Чеській Республіці разом з нею. Дочці повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Дочка [PERSON] має намір навчатися у Чеській Республіці та в даний час проходить співбесіди, а потім проходитиме курси, у зв`язку з чим потребуватиме додаткових витрат, а саме на придбання шкільного приладдя, книжок, одягу та повноцінного харчування. Відповідач при наданні дозволу на виїзд дочки повідомив, що в добровільному порядку надаватиме матеріальну допомогу на її утримання. Однак до цього часу коштів не надав. Відповідач працює на сезонних роботах, аліментів не платить, стягнень по виконавчих документах у нього немає, інших осіб на утриманні теж немає. 26 листопада 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 24 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи без її участі, оскільки перебуває за межами України (а.с.26). Відповідач теж в судове згідно засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких вказує, що позов визнає частково в розмірі 1100 грн. та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зокрема, в письмових поясненнях відповідач зазначив, що розумієсвій обов`язок утримувати неповнолітню дочку та не має наміру від нього ухилятися, але вимога про сплату аліментів у розмірі 3000 грн. не відповідає закону. Просить при визначенні розміру аліментів врахувати його загальний матеріальний стан, оскільки не працює, не має постійного заробітку, не перебуває на обліку в центрі зайнятості та не отримує жодних видів допомог, окрім того, позивачем також подано позов про стягнення аліментів на утримання їхнього повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 3000 грн. до досягнення ним 23-річного віку(а.с.34-35). Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.8) та син [PERSON] , [INFO] , який досяг повнолітття, але продовжує навчатися і у зв"язку з чим теж потребує матеріального допомоги. Так, позивач звернулася з позовом про стягнення аліментів з відповідача на повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в сумі 3000 грн. (а.с.36). На даний час дочка [PERSON] проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні і позивач вважає, що [PERSON] , як батько дочки, зобов"язаний її утримувати, визначивши розмір аліментів - 3000грн. щомісячно. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Даних про те, що відповідач має постійне місце роботи отримує великий дохід позивач не надала. А відтак, не маючи достовірної інформації про постійні доходи відповідача, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Виходячи із віку дитини сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць повинен бути не меншим як 2218 грн. і, відповідно, мінімальний розмір аліментів становить 1109 грн. При визначенні розміру аліментів в даному спорі суд, з додерженням вимог ст.182 СК України, встановивши загальний матеріальний стан відповідача, який немає постійного заробітку (а.с.37), наявність в нього інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, зокрема, повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, стан здоров"я дочки [PERSON] та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на виховання та розвиток дитини через проживання її з нею, приходить до висновку про стягнення аліментів в сумі 1500грн. Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов"язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення аліментів в розмірі 3000 грн. на дитину, посилалася на те, що відповідач працює і має великий дохід. Однак, такі доводи в порушення ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Також статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач звернулася до суду з вимогами - 25 листопада 2019 року, а тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі, який діяв на момент пред"явлененя позову. На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial