Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 68 120 (шістдесят вісім тисяч сто двадцять) грн. 00 коп, яка є подвійним розміром суми, що була отримана ним в порядку виконання нею умов пункту 5 попереднього договору від 21.05.2019 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та заборгованість відповідно до боргових розписок від 10.07.2019, 12.07.2019 та 16.07.2019 в розмірі 14 569 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 83 коп., які були надані нею [PERSON] в рахунок укладеного попереднього договору від 21.05.2019 року. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Додатково суду пояснили, зокрема [PERSON] , як свідок у судовому засіданні під присягою засвідчила, що 21.05.2019 року вони з відповідачем [PERSON] уклали нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] у розмірі 1/4 частки. Згідно пункту 5 цього попереднього договору вона сплатила [PERSON] в якості авансу 34 060 грн. дійсного наміру укласти договір купівлі-продажу цієї квартири 20.06.2019 року. Вказала [PERSON] на те, що відразу оформити такий договір купівлі-продажу квартири було неможливо, оскільки [PERSON] мав спочатку дооформити спадщину, отримати відповідні документи з БТІ та погасити заборгованість по комунальним платежам по цій квартирі. Проте, в назначений час попереднім договорм 20.06.2019 року договір купівлі-продажу квартири оформлено не було, оскільки відповідач їй повідомив, що отриманих ним грошей від неї в якості авансу у розмірі 34 060 грн. в нього вже немає, проте заборгованість по комунальним платежем не погашена, довідка з БТІ не отримана, спадщина не оформлена, оскільки для цього в нього немає більше грошей, у зв"язку з чим [PERSON] дала [PERSON] згідно боргових розписок від 10.07.2019, 12.07.2019 та 16.07.2019 загалом грошей на суму 14 569 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 83 коп., в рахунок укладеного попереднього договору від 21.05.2019 року. Пізніше, [PERSON] перестав виходити на зв"язок з нею, квартиру продав іншій особі, про, що їй стало відомо з відповідного реєстру прав власності, проте отримані від неї гроші в рахунок укладеного попереднього договору від 21.05.2019 року їй не повернув, з огляду на що вона вимушена звернутися до суду з таким позовом. Представник позивача у судовому засіданні пояснила, оскільки договір купівлі-продажу квартири так і не було оформлено з вини відповідача, тому сплачена [PERSON] згідно пункту 5 попереднього договору сума має бути їй повернута у подвійному розмірі, а саме 68 120 (шістдесят вісім тисяч сто двадцять) грн. 00 коп. згідно п.9 попереднього договору, а сума 14 569 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 83 коп., яка була виплачена позивачем відповідачу відповідно до боргових розписок від 10.07.2019, 12.07.2019 та 16.07.2019, які були надані в рахунок укладеного попереднього договору від 21.05.2019 року, як безпідставно отримані кошти, оскільки договір купівлі-продажу квартири укладено так і не було. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвади суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, в подальшому шляхом направленя судової повістки про виклик сторони у судове засідання за адресою реєстрації проживання відповідача. Причин неявки суду відповідач не повідомив. Відзиву на позовну заяву не направляв. Також не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, у зв`язку з чим, з урахуванням позиції позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Слід вказати і на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що суд вчиняв всі передбачені ЦПК України дії по належному повідомленню відповідача, проте такий до суду так і не з"явився, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду. У судовому засідані встановлено, що 21.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., зареєстрований в реєстрі за № 2222. Відповідно до пункту 1 вказаного договору [PERSON] є власником нерухомого майна, яким є ј (одна четверта) частина квартири [ADDRESS] . Загальна площа квартири становить 47, 68 кв.м. Згідно із пунктом 2 вказаного договору [PERSON] бажає продати, а [PERSON] набути у власність частину квартири на узгоджених цим договором умовах. Пунктом 3 попереднього договору визначено, що частина квартири належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.10.2008 Святошинською районною у місті Києві радою, згідно із розпорядженням від 28.10.2008 № 1615, зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 04.11.2008, записаного у реєстрову книгу № 347. Відповідно до пункту 5 договору сторони домовились, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання Основного договору купівлі-продажу частини квартири [PERSON] сплатила грошове забезпечення [PERSON] у розмірі 34 060 (тридцять чотири тисячі шістдесят) грн. 00 коп., що в доларовому еквіваленті становить 1 300 доларів за офіційним курсом НБУ на день підписання цього договору. Пунктом 7 даного договору сторони домовились, що у термін до 20.06.2019 включно сторони зобов`язуються прибути до робочого місця приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куксової М.С., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та укласти у порядку, встановленому чиним законодавством України договір купівлі-продажу ј частини квартири у встановленій законом формі та на умовах, визначеним цим договором. Як встановлено у судовому засіданні у визначену попереднім договором дату, а саме 20.06.2019 року такий договір купівлі-продажу квартири не було укладено. Натомість 10.07.2019 року, 12.07.2019 та 16.07.2019 [PERSON] надала в рахунок укладеного попереднього договору від 21.05.2019 року грошову суму у розмірі 2 300 грн., 2 740 грн., 7029 грн. 83 коп. відповідно, яка б мала бути зарахована при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Проте, і в подальшому такий договір купівлі-продажу квартири укладено між сторонами не було. Натомість, вказана квартира була відчужена іншій особі, зокрема 23.08.2019 року [PERSON] , що вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна. Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договороку купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 34 60 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу, незалежно від вини не укладання такого договору. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-176 цс 12. Необхідно зазначити і те, що згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, проте з урахуванням інших вимог вказаного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо, з огляду на, що посилання сторони позивача лише на такі умови попереднього договору не ґрунтуються на законі, оскільки не відповідають вимогам зазначеним вище судом. Слід вказати, що зобов`язання за попереднім договором припинилося 20.06.2019 року, коли запланований договір укладено не було. Проте, у судовому засіданні з"ясовано, що після 20.06.2019 року [PERSON] 10.07.2019 року, 12.07.2019 та 16.07.2019 надала [PERSON] в рахунок укладеного попереднього договору від 21.05.2019 року грошові кошти у розмірі 2 300 грн., 2 740 грн., 2 500 грн., 7029 грн. 83 коп., які б мали бути зараховані при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідними розписками, які також підлягають поверненню позивачу. Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштіву розмірі 34060,00 грн та грошових коштів відповідно до богових розписок на загальну суму 14 569, 83 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial