Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, шляхом направлення 21.01.2020 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 23.01.2020. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В 2018 році в належному позивачу будинку були зареєстровані відповідачі, однак в будинку вони не проживали. 28.12.2019 позивач отримав рекомендованим листом повідомлення на ім`я [PERSON] від ТОВ «1-ше безпечне агентство необхідних кредитів» про наявність боргу по договору позички. Позивач звернувся до відповідачів з проханням виписатись з будинку, однак відповідачі відмовились добровільно виписатися з належного позивачу будинку. Позивач вказав, що на даний час він бажає продати будинок, але в будинку зареєстровані відповідачі, тому вони порушують його право розпоряджатись своєю власністю на свій розсуд. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 316-319, 321, 325, 386 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), з урахуванням позовної заяви, поданої до суду 24.02.2020, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судовий збір по 840 грн. 80 коп. з кожного. Ухвалами суду від 24.01.2020 та від 10.02.2020 позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 24.02.2020 позивач усунув недоліки позовної заяви, після чого ухвалою суду від 02.03.2020 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ємилівську сільську раду Голованівського району Кіровоградської області. Позивач в судове засідання не з`явився, 17.03.2020 подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 48). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення 28.07.2020 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 107), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив на позов до суду не подавала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення 31.07.2020 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 108), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив на позов до суду не подавав. Представник третьої особи Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, 07.08.2020 від сільського голови Бучко Ольги до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність представника сільської ради, заперечень проти позову не має (а.с. 109). За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового засідання, які не з`явились в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подали до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України). В силу частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 02 жовтня 2004 року, виданого виконкомом Голованівської районної державної адміністрації та зареєстрованого в реєстрову книгу за №216/2, що підтверджується копією цього свідоцтва, копією технічного паспорта на житловий будинок (а.с. 9-12). Відповідно довідок Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 03.01.2020 за №68/02-10 та №67/02-10, відповідачі зареєстровані по [ADDRESS] , однак фактично за зареєстрованим місцем проживання не проживають (а.с. 21-22). Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За нормами ст. 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.11.2016 року по справі №6-709цс16, про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідачі у житловому будинку [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу, більше шести місяців не проживають, про причини відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців суду не повідомили, що також підтверджується отриманням судових повісток відповідача за іншою адресою, а тому суд приходить до висновку про відсутність таких причин. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідачі втратили право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснюють дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує позивача у розпорядженні належним йому будинком. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданих позивачем квитанцій АТ КБ "Приватбанк" №0.0.1578493762.1 від 13.01.2020 (а.с. 1) та ПАТ "Державний ощадний банк України" №3 від 03.02.2020 (а.с. 24), останній за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачами. Підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору судом не встановлено. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved