Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованих по [ADDRESS], дійсним, та визнати за ним право власності на зазначене майно. В обгрунтування позовних вимог вказав, що 19.02.1999 р. між ним та [PERSON] на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" було укладено договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку. Відповідно до умов угоди позивачем повністю сплачено вартість придбаного нерухомого майна, а [PERSON] передав йому всю правовстановлюючу документацію та ключі від будинку. Тобто, вони повністю виконали умови договору купівлі-продажу, однак, коли у позивача виникла необхідність у переоформленні документів, він отримав відмову з тих підстав, що договір укладений на біржі є недійсним, в зв"язку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом. Зважаючи на той факт, що на даний час позивач мешкає за адресою: [ADDRESS], [PERSON] уповноважив [PERSON] на представництво своїх інтересів, надавши відповідне нотаріально посвідчене доручення. Від представника позивача за дорученням, засвідченого натаріусом нотаріальної контори [PERSON] (м.Лінн, штат Массачусетс) 30.03.2014 року, [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи за його відсутності. Від відповідача [PERSON] також надійшло письмове клопотання про згоду з позовними вимогами [PERSON] та про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - біржі нерухомості та основних фондів "України" в судове засідання не з"явився, заперечень та відгуків стосовно позовних вимог не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Розглянувши матеріали справи, надавши оцінку зібраним доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.02.1999 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] - з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно посвідчене договором про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, засвідченого Золочівською ДНК Харківської області 04.01.1992 р. №73. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірне домоволодіння є договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н8-92 від 19.02.1999 року, укладений та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" (а.с.6). Сторони повністю виконали умови договору: позивач передав [PERSON] обумовлену в п.4 договору купівлі-продажу грошову суму, а останній передав [PERSON] ключі від придбаного будинку, після чого він вселився до будинку з родиною, де й проживає по теперішній час. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу" членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже, як встановлено в судовому засіданні, даний договір купівлі-продажу, зареєстрований біржею нерухомості та основних фондів "Україна" 19.02.1999 року, відповідає порядку укладення договорів на товарних біржах, тобто вимогам ст. 15 Закону «Про товарну біржу» та має юридичну силу. Відповідно до ч.9 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України 2004 року до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Таким чином, до відносин щодо купівлі-продажу спірного нерухомого майна застосовуються норми ЦК, що діяли на час укладення угоди. Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов"язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов"язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст.225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Постановою нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 04.07.2014 року №1076/02-31 представнику [PERSON] [PERSON] відмовлено в нотаріальному посвідченні зазначеного в позовних вимогах договорі купівлі-продажу нерухомого майна в зв"язку з недотриманням форми посвідчення договору при придбанні житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с.16). Таким чином, захист невизнаних прав [PERSON] можливий в судовому порядку. Згідно ст. 12 Закону «Про власність» громадянин набуває право власності на майно, отримане внаслідок укладення угод, незаборонених законом. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, суд вважає, що укладений 19.02.1999 року договір купівлі-продажу є дійсним та є підтвердженням законного набуття права власності позивачем на придбаний будинок.

Outcome: approved