Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Позов мотивовано тим, що 06.02.2013 р. навпроти будинку №14/2 по вулиці Кірова в м. Гайвороні, [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота Ланд Крузер Прадо», д/н [NUMBER], скоїв наїзд на чоловіка позивача - [PERSON], який переходив дорогу. Внаслідок наїзду [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривом печінки, ссадин обличчя, тулубу, кінцівок, крововиливу лівої кисті. Смерть [PERSON] наступила від геморрагічного шоку внаслідок розриву тканин печінки. Згідно висновку судово-медичного експерта № 8 від 22.02.2013 року, смерть [PERSON] має прямий причинний зв'язок з тілесними ушкодженнями, заподіяними 06.02.2013 року при ДТП. Постановою від 22.06.2016 року начальник СВ Гайворонського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області майор поліції Федоришин В.О. закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013120120000148 від 06.02.2013 року у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] кримінального правопорушення. [PERSON] скоїв наїзд на [PERSON] внаслідок чого останній помер, чим спричинена позивачу моральна шкода, яку вона оцінює в 155000 грн. Ця моральна шкода виражається в тому, що вона до теперішнього часу переносить моральні страждання. Вона є інвалідом III групи. Позивач зменшує стягнення моральної шкоди на 55000 грн., оскільки батько [PERSON] - [PERSON] на другий день після смерті [PERSON] дав їй на похорони чоловіка 55000 грн. позивач написала розписку, що вказані кошти вона отримала в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вважала, що ці кошти надані в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - на похорон чоловіка, а не в рахунок ще й моральної шкоди. Позивач та її представник в судовому засіданні зменшили розмір заявленої шкоди до 50000 грн., в решті позовні вимоги підтримали повністю. Зокрема позивач пояснила, що дійсно на слідуючий день після смерті її чоловіка отримала від батька відповідача гроші в розмірі 55000 грн., про що написала відповідну розписку. На момент її написання вона в повній мірі не усвідомлювала, що сталося, а тому не могла визначити як розмір збитків так і їх відшкодування. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю. Пояснила, що [PERSON] не винуватий у ДТП, що сталося, про що свідчить відповідна постанова про закриття кримінального провадження. Позивачу були відшкодовані 55000 грн. в рахунок спричиненої матеріальної та моральної шкоди і остання погодилася з цією сумою, про що написала розписку. Ніяких вимог від позивача в подальшому про відшкодування шкоди не поступало. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що є батьком відповідача. На другий день після ДТП приїхав до потерпілої та запропонував оплатити всі поховальні послуги та поминальний обід. Позивач спочатку назвала суму 50000 грн., потім збільшила до 55000 грн. Він погодився, вони приїхали до слідчого, позивач отримавши вказані гроші написала розписку, що претензій не має та не буде мати. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження №12013120120000148 і не оспорюється сторонами, що 06.02.2013 р. навпроти будинку №14/2 по вулиці Кірова в м. Гайворон [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота Ланд Крузер Прадо», д/н [NUMBER], скоїв наїзд на [PERSON], який переходив дорогу. Внаслідок наїзду [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривом печінки, ссадин обличчя, тулубу, кінцівок, крововиливу лівої кисті. Смерть [PERSON] наступила від геморрагічного шоку внаслідок розриву тканин печінки. Згідно висновку судово-медичного експерта № 8 від 22.02.2013 року, смерть [PERSON] має прямий причинний зв'язок з тілесними ушкодженнями, заподіяними 06.02.2013 року при ДТП. Постановою від 22.06.2016 року начальник СВ Гайворонського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області майор поліції Федоришин В.О. закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013120120000148 від 06.02.2013 року у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с. 6-7). Позивач являлася дружиною покійного [PERSON] (а.с.8-9) та була визнана потерпілою по кримінальному провадженню. Оскільки завдана позивачу шкода, яка пов'язана з загибеллю чоловіка була завдана відповідачем, він будучи власником джерела підвищеної небезпеки, незважаючи на наявність постанови про закриття кримінального провадження про відсутність в його складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повинен відшкодувати моральну шкоду. За змістом ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено наступне: в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, обчислюючи розмір моральної шкоди, якими доказами це підтверджується. Суд також бере до уваги роз'яснення викладені в п. 9 зазначеної Постанови щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо). В результаті ДТП загинув [PERSON] який відповідно являвся для позивача чоловіком і ця втрата є незворотною. Як вбачається із позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувались душевними стражданнями, яких дружина зазнала внаслідок смерті [PERSON] Таким чином, безспірним є той факт, що дружина в результаті ДТП зазнала, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже мають право на відшкодування моральної шкоди. Як було встановлено в ході проведеного досудового слідства, ДТП, яка призвела до загибелі чоловіка потерпілої, який перебував у стані алкогольного сп'яніння (1,24 проміле етилового спирту виявлено в крові, що стосовно до живих осіб відповідає легкому ступеню алкогольного сп"яніння) сталася саме за його вини, та у зв'язку з грубим порушенням ним, як пішоходом вимог п.п. 4.1, 4.4 і 4.7 Правил дорожнього руху. Отже, саме груба необережність потерпілого [PERSON] і нехтування ним ПДР стали причиною виникнення шкоди, яка потребує відшкодування. За таких обставин, з урахуванням того, що смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та його грубої необережності, при цьому в діях [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, суд приходить до висновку, що відшкодування моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 1193 ЦК України, в бік зменшення до 30000 грн. на користь позивача, виходячи з заявлених позовних вимог. При цьому суд погоджується з твердженням позивача про те, що вже на слідуючий день після смерті її чоловіка, вона не могла визначити розмір спричиненої їй моральної шкоди, а тому суд не вважає розписку позивача від 07.02.2013 року документом, який свідчить про повне відшкодування позивачу причинених матеріальних та моральних збитків. На підтвердження правильності зазначеного, слугує також заявлений позивачем в рамках кримінального провадження цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн., датований 25.02.2013 р., який фактично не вирішувався та жодних відшкодувань по ньому позивач не отримала. Сторонами під час розгляду справи не заявлялося клопотання про залучення до участі у справі страховика та не надавалося суду оригінала поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог, що становить 167 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial