Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом щодо стягнення на користь Національної академії державного управління при Президентові України, ЄДРПОУ 23696843, адреса - м. Київ, вул. Ежена Потьє, 20, з [PERSON], код [NUMBER], адреса - [ADDRESS], заборгованості за договором №333/16 про надання освітніх послуг від 26 жовтня 2016 року в сумі 7889 грн. 56 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема зазначив, що 26 жовтня 2016 року сторонами було укладено Договір №333/16 про надання освітніх послуг позивачем відповідачу (підготовки у магістратура з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2019 року, при цьому, свої зобов"язання за цим Договором щодо оплати освітніх послуг відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав щодо оплати навчання за період з 02.11.2016 року по 28.07.2017 року, у зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість в сумі 5933 грн. 32 коп. основного боргу, 1179,51 грн. - пені, інфляційної складової боргу - 645,55 грн., 3% річних - 131,18 грн. Представник позивача у письмовій заяві просив позов задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позову (безвідносно щодо конкретного періоду договірних правовідносин), доказів на підтвердження заперечень не надав, на спростування вказаної арифметичної суми (розміру) вказаної заборгованості обгрунтувань та доказів (власних розрахунків) не надав. При цьому, ч.7 ст.81 ЦПК України імперативно регламентовано, що суд не може збирати докази з власної ініціативи. При цьому, відповідно до положень ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі копію вказаного Договору, а також розрахунок заборгованості наданий стороною позивача, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або актів законодавства. З положень ст.625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов"язання. Отже судом встановлено, що 26 жовтня 2016 року сторонами було укладено Договір №333/16 про надання освітніх послуг позивачем відповідачу (підготовки у магістратура з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2019 року, при цьому, свої зобов"язання за цим Договором щодо оплати освітніх послуг відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав щодо оплати навчання за період з 02.11.2016 року по 28.07.2017 року, у зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість в сумі 5933 грн. 32 коп. основного боргу, 1179,51 грн. - пені, інфляційної складової боргу - 645,55 грн., 3% річних - 131,18 грн. Враховуючи викладене, презумпцію правомірності правочину, регламентовану ст.204 ЦК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, і огульні, бездоказові заперечення відповідача не спростовують такого висновку суду. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 1600 грн. належить стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved