Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання договору завдатку недійсним та відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що між нею та відповідачем 12.03.2016 року укладено угоду про завдаток, відповідно до якої позивач надав відповідачу кошти у розмірі 10700 грн., в якості завдатку. В подальшому сторони мали укласти договір підряду предметом якого було проведення будівельно-ремонтних робіт на покрівлі даху будинку позивача. Однак, після передачі завдатку відповідачу, останній договір підряду з позивачем не уклав, грошові кошти не повернув, роботи визначені угодою про завдаток не виконав. В судове засідання позивач не з"явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. \~\~\~\~ Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом між сторонами 12.03.2016 року укладено угоду про завдаток, відповідно до якої позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 10700 грн. В зв"язку з невиконанням відповідачем зобов"язань за угодою про завдаток, позивач 06.02.2017 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, чого останнім у добровільному порядку здійснено не було. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.ч. 3, 4, 5\~ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", само по собі визнання недійсним виконаного правочину не призводять до реального відновлення порушеного права. Фактично, заявляючи позов про визнання оспорюваного правочину недійсним, особа має на меті подальше повернення майна, переданого за таким правочином. Статтею 571 ЦК України передбачено зокрема, що якщо порушення зобов"язання сталося з вини кредитора, він зобов"язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості, сторона винна у порушенні зобов"язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором, у разі припинення зобов"язання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. \~Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що угода про завдаток, укладена між сторонами містить несправедливі умови, суд дійшов висновку, що угода підлягає визнанню недійсною, а сплачені позивачем за цією угодою відповідачу кошти в розмірі 10700 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved