Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із самостійним позовом як третя особа до [PERSON] та просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом обгрунтовуючи вимоги тим, що 03.03.2015 року помер її дядько [PERSON], який за життя заповідав їй земельну ділянку площею 11.03 га, що розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району, вказує, що вона вчасно звернулася до нотаріуса та прийняла спадщину за заповітом, але оформити своє спадкове право їй виявилося неможливим, оскільки дізналася, що вказану земельну ділянку в порушення законодавства вже успадкувала за законом відповідачка [PERSON] та виготовила правовстановлюючі документи на неї й передала в оренду [PERSON]. Оскільки вона має право на спадщину після смерті дядька за заповітом, який не змінено та не скасовано, й вона прийняла спадщину, але оформити не має можливості за вказаних обставин та відсутності у неї правовстановлюючого документу на землю на ім"я спадкодавця, тому просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позов та просять його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечив проти позову пояснюючи, що [PERSON] на законних підставах набула право власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті рідного брата [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши докази у їх сукупності приходить до висновку про задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] виходячи з наступного. 29 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовними вимогами до [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі №383/711/16 за позовом [PERSON]А до [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсни, й ухвалою суду від 30.09.2016 року [PERSON] залучено до участі в даній справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської від 14.11.2017 року позов [PERSON]А до [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним залишено без розгляду. Судом встановлено, що 03 березня 2015 рокув с. Звірівка Новоукраїнського району Кіровоградської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ №203070 від 03.03.2015р. За життя він склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку, розташовану на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, площею 11.03 га, яка предана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №041369, виданого 29.10.2001р., заповів [PERSON]. На час розгляду справи заповіт є чинним ( а.с.97, 164). У визначений законом строк, позивачка [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], яка 28 серпня 2015 року відкрила спадкову справу за вказаною вище заявою, номер у спадковому реєстрі 57865695, номер у нотаріуса 146, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №41340774 ( а.с.100) та копією спадкової справи №146/2015 ( а.с.157-165). Постановою №20 від 30 серпня 2016 року приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі останній свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] з тих підстав, що спадкоємцем не подано правовстановлюючого документу на успадковану земельну ділянку виданого на ім"я спадкодавця ( а.с.103). Як вбачається із оголошення, що опубліковане в газеті "Честь хлібороба" № 61 від 16.08.2016 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №041369 від 29.10.2001р. на ім"я [PERSON] втрачено ( а.с.101-102). Судом також встановлено, що Державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 21 березня 2016 року заведена спадкова справа №101/2016 до майна померлого 03.03.3015 року [PERSON] за заявою його сестри [PERSON] та 21.03.2016 року останній видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розташовану на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, площею 11.03 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0379, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №041369, виданого 29.10.2001р. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч.1 та ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1270 ЦК України). 26 вересня 2012 року Верховний Суд України розглянув цивільну справу № 6-85цс12 та робив правовий висновок про те, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Аналізуючи вищевказані норми суд дійшов висновку, що у разі наявності у особи, яка прийняла спадщину та не відмовилася від неї, права на спадкування за заповітом, який не визнаний недійсним, воно є приорітетним над правом іншої особи на спадкування за законом того ж самого спадкового майна. Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] прийняла у спадщину спірну земельну ділянку після смерті [PERSON] за заповітом у відповідності до чинного законодавства, подавши у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини відповідну заяву до нотаріуса, та при цьому вона не відмовлялася від спадщини, заповіт не визнавався не дійсним та не скасовувався, а тому спадкування 21.03.2016 року відповідачкою [PERSON] тієї ж самої земельної ділянки за законом, яка вже успадкована іншим спадкоємцем за заповітом та належить [PERSON] з часу відкриття спадщини 03.03.2015 року, є незаконним, тобто таким, що не відповідає вимогам ч.1 ст.1223, ст.1268 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року містяться роз'яснення, що свідоцтво про право на спадщину, може бути визнано недійсним з підстав, встановлених ст. 1301 ЦК України, не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Частиною першою статті 15 ЦК України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Надаючи оцінку доказам, дослідженим у судовому засіданні, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] та про порушення її спадкових прав відповідачкою [PERSON], яка не мала права спадкування за законом на спірну земельну ділянку після смерті [PERSON], тому отримане останньою 21.03.2016 року свідоцтво про право на спадщину за законом №388 на земельну ділянку розташовану на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, площею 11.03 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0379, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №041369, виданого 29.10.2001р. суд визнає недійсним та таким чином задовольняє позовні вимоги в цій частині. При цьому, суд відхиляє як докази лист державного нотаріуса Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 10.12.2016 р. №1512/01-16 ( а.с.189) та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.229) про скасування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом №388 від 21.03.2016р. на ім"я [PERSON] та анулювання спадкової справи №101/2016 й видалення данних про їх реєстрацію, оскільки ці дії нотаріуса не відповідають чинному законодавству, а визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину можливе лише за рішенням суду ( ст.1301 ЦК України) та скасування недійсного свідоцтва не передбачено законом. Відповаідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засіфдчує його право власності. Враховуючи вищевикладене та те, що право позивачки [PERSON] на успадковану земельну ділянку не визнається відповідачкою [PERSON] й позивачкою [PERSON] втрачено правовстановлюючий документ на землю на ім"я спадкодавця, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, у зв"язку з чим їй відмовлено нотаріусом у видачі відповідного свідоцтва, тому позов в частині визнання права [PERSON] на успадковану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11.03 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0379 у порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 3 березня 2015 року, також підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно вимог ст. 88 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені останньою судові витрати в загальній сумі 3351,00 грн.

Outcome: approved