Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь загальний розмір спричиненої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 24785,31 грн, яка складається з матеріальної шкоди розміром 19785,31 грн та моральної шкоди у розмірі 5000 грн, також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 серпня 2019 року о 12 год. 30 хв. відповідач, керуючи автомобілем «Opel», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в районі буд. №11 «Б» по вулиці Запорізьке шосе в місті Дніпро, допустивши неуважність, своєчасно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, який зупинився попереду, чим порушила п. 12.3 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП автомобіль «Skoda Octavia» отримав механічні пошкодження. Вказує, що 22 серпня 2019 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська, за результатами розгляду адміністративного матеріалу відносно відповідача, винесено постанову, якою відповідача визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Позивач зазначає, що автомобіль марки Skoda Octavia А5 належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Внаслідок ДТП позивачу нанесена матеріальна шкода, а саме пошкоджено належний позивачу колісний транспортний засіб на суму 19785,31 грн. Також позивачем були понесені витрати на проведення експертного дослідження в сумі 2500 грн. Зауважує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням свого майна, та оцінюється позивачем у розмірі 5000 грн, оскільки позивач був позбавлений можливості використовувати свій автомобіль за призначенням, чим на певний час було порушено звичний уклад життя родини. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передати на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за правилами спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передати на розгляд Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року суддею Книш А.В. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАЛИЦЬКА" до розгляду цивільної справи. 06 липня 2020 року до суду надійшли пояснення, у яких відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки надані позивачем документи про розмір шкоди і порядок її визначення неправомірні і не об`єктивні, вимоги необґрунтовані, позивач повинен спочатку звернутися до страхової компанії, а потім вже до відповідача. Вважає, що розмір шкоди визначено не правильно, належного звернення не було та вимоги безпідставні. Зазначає, що позивач в обґрунтування суми матеріальної шкоди посилається на висновок експертного дослідження №6816 від 22 серпня 2019 року, відповідно до якого матеріальні збитки оцінено у сумі 19785 грн, однак така сума завданих збитків не може братися судом як належний доказ у справі, оскільки розмір заподіяної шкоди може підтверджуватися тільки призначеною судом експертизою. Крім того, калькуляція складається за актом огляду КТЗ, який повинен складатися у присутності особи, яка була учасником ДТП. Однак вказаний акт огляду не складався (відсутній), на експертизу відповідач запрошена не була. Також позивач просить стягнути на свою користь 2500 грн за послуги експерта-автотоварознавця, однак відповідачу не зрозуміло, які обставини спонукали позивача звернутися через 12 днів після ДТП за послугами експерта-автотоварознавця для встановлення розміру збитків, адже вартість відновлювального ремонту встановлює страхова компанія для визначення суми, яка має бути відшкодована потерпілому. Відповідач повідомляє, що відповідно до полісу №АМ5162186 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 12 листопада 2018 року, її цивільна відповідальність застрахована ПАТ СК «Галицька» на суму 50000 грн, та оскільки цивільний позов пред`явлено позивачем на суму менше 50000 грн, останньому необхідно звернутися з позовом саме до страхової компанії. Відповідач заперечує проти об`єктивності висновку №6816 «Експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ» від 22 серпня 2019 року, оскільки невідомо коли саме експертом було оглянуто автомобіль позивача, експерт-автотоварознавець після дослідження КТЗ не ознайомив відповідача з результатами технічного огляду та з висновками експертного дослідження. Відповідачу також невідомо, які ще з`явилися пошкодження в автомобілі позивача, адже з моменту ДТП до моменту звернення позивача пройшло 12 днів. Отже, в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані щодо визначення характеру та ступеня пошкоджень, отриманих автомобілем позивача внаслідок ДТП 02 серпня 2019 року, а також відсутні об`єктивні дані дійсної вартості шкоди, яка була заподіяна позивачу. Позивачем не надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань. Крім зазначеного, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги позивачу, відсутня калькуляція і об`єм такої допомоги, водночас є підтвердження надання позивачу безоплатної правової допомоги. Відповідач вважає, що з урахуванням допустимості доказів, узгодженістю та несуперечністю їх між собою, є об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Додатково в судовому засіданні зазначили, що до страхової компанії дійсно не зверталися, так як не змогли цього зробити, на звернення позивача та його представника страхова компанія не відповідала. Відповідач заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у поясненнях. Представник третьої особи, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань суду не подавав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідач 02 серпня 2019 року о 12 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Опель», реєстраційний номер [NUMBER] , рухалась в районі буд. 11-б по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпрі, де, будучи неуважною, своєчасно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився попереду. Своїми діями відповідач порушила п.п. 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2019 року, яка набрала законної сили 03 вересня 2019 року, відповідача визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі ст. 22 КУпАП відповідача звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, та провадження по справі закрито (а.с.14). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24 листопада 2017 року, автомобіль «SKODA OCTAVIA A5», реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, належить позивачу (а.с.13). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «OPEL VECTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ5162186 в ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАЛИЦЬКА" (а.с.82). Висновком №6816 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 22 серпня 2019 року встановлено, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Skoda Octavia A5, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , пошкодженого у наслідок від ДТП, становить 19785,31 грн (а.с.94-114). Позивачем були понесені витрати у розмірі 2500 грн за проведення експертного дослідження автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.17). В порядку частини першої статті 82 ЦПК України судом встановлено, що позивач не звертався до третьої особи для виплати суми страхового відшкодування. Вирішуючи позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України судом враховується висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №127/7370/17. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вже зазначалося, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «OPEL VECTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАЛИЦЬКА", що підтверджується полісом №АМ5162186. Судом враховується, що позивач наполягає на відшкодуванні всього розміру завданої йому шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди винною на його думку особою - відповідачем. Однак до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАЛИЦЬКА" з питанням щодо виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку не звертався. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості одержати страхове відшкодування від страховика чи відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування. До суду з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАЛИЦЬКА" про стягнення страхового відшкодування позивач також не звертався. Позивач скористався своїми правами на власний розсуд, пред`являючи до суду даний позов він не звернувся до суду з позовом за захистом своїх цивільних прав та інтересів також і до належного відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАЛИЦЬКА", клопотання про залучення співвідповідачем ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАЛИЦЬКА" позивач та його представник до суду також не подавали. Належних та допустимих доказів того, що заявлена позивачем сума є різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, суду також не надано. Враховуючи зазначене, робити будь-які висновки з приводу розміру відшкодування, яке підлягає бути стягненим на користь позивача в цілому, а потім, можливо, як різниця між фактичним розміром відновлювального ремонту та страховою виплатою, з відповідача в спорі, де стороною не є ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАЛИЦЬКА" є недоцільним та передчасним. Отже, позивачем суду належних та допустимих доказів щодо того, що заявлений ним розмір майнової шкоди підлягає стягненню саме з відповідача не надано. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed