Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернулась в суд із позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі - 16 667 грн. 23 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 05 серпня 2014 року по 10 вересня 2014 року в сумі - 328, 75 грн., вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати та грошову компенсацію за 17 календарних днів невикористаної відпустки , 4 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вимоги мотивувала тим, що з 03.12.2001 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем , працюючи прибиральницею виробничих приміщень. Наказом №21-к від 04 серпня 2014 року її було звільнено, в зв"язку зі скороченням штату працівників. Відповідач не виплатив їй заробітну плату, вихідну допомогу та грошову компенсацію невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 03.12.2013 року по 04.08.2014 року, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Крім того, відповідач не провівши з нею розрахунків при звільненні заборгував їй 328,75 грн. - середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В зв'язку із невиплатою їй заробітної плати спричинена і моральна шкода в розмірі - 4 000 грн., зокрема їй доводиться докладати додаткових зусиль для того, щоб заробити хоча б якісь кошти на проживання, на оплату комунальних послуг та виникла заборгованість по кредитному договору. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач- Державне підприємство дорожнього зв"язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв"язок", його представник в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та довідку з розрахунком виплат, які мали бути здійснені позивачу. Зазначив, що вимоги визнають частково. Позивач безпідставно просить стягнути з них компенсацію моральної шкоди у розмірі 4 000,00 грн., не надавши жодного доказу. А тому і просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити вимоги частково, з наступних підстав. Частиною 1 статті 1 Закону України »Про оплату праці» визначено, що заробітна плата- це винагорода , обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться у день звільнення. З'ясовано, що [PERSON] працювала з 03.12.2001 року прибиральницею виробничих приміщень на Державному підприємстві дорожнього зв"язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв"язок", Кіровоградський ЛТЦДЗ який з 01.01.2014 року підпорядковується Полтавському ВЕТВЗ ДП "Укрдорзв"язок". Згідно наказу №21-к від 04.08.2014 року припинено трудовий договір із [PERSON] прибиральницею виробничих приміщень за скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КзпП України (а.с.8,9). Однак, при її звільненні підприємство перед нею має заборгованість по заробітній платі в сумі 16 667,23 грн., в тому числі: за квітень 2013 року- 1 160,47 грн., за травень 2013 року- 1 160,47 грн., за червень 2013 року- 1 135,47 грн., за липень 2013 року - 1 160,47 грн., серпень 2013 року -1 160,47 грн., вересень 2013 року- 1 177,19 грн., жовтень 2013 року- 1 160,47 грн., листопад 2013 року- 918,91 грн., грудень 2013 року- 1 136,35 грн., за січень 2014 року- 2 218,15 грн., за лютий 2014 року- 1 323,66 грн., за березень 2014 року- 828,40 грн., за квітень 2014 року- 1 323,66 грн., за травень 2014 року- 275,94 грн., за червень 2014 року- 284,25 грн., за липень 2014 року- 242,90 грн., що підтверджено довідкою № 3/34 від 11.08.2014 року. Крім того, відповідно до наказу №21-к від 04.08.2014 року позивачу нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 762 грн. 62 коп. та вихідна допомога в сумі 280 грн. 61 коп., про свідчить довідка за №188 від 01.10.2014 року. Таким чином, суд вважає за необхідне, стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі - 16 667 грн. 23 коп., компенсацію за невикористану відпустку - 762 , 62 грн., вихідної допомоги -280, 61 грн., як вказано у довідках, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю. Крім того, суд приходить до висновку і про наявність передбачених ст. 117 КЗпП України підстав для покладання на відповідача відповідальності за затримку остаточного розрахунку при звільненні. Позивач просить стягнути -328,75 грн. середнього заробітку, а тому суд позбавлений можливості виходити за межі її вимог щодо заявленої нею суми, розрахунок якої останньою проведено не вірно. На день постановлення рішення сума мала б становити - 1928,98 грн. (43 р.д. х 44,86 грн.- середньоденна заробітна плата, яка зазначена у довідці). У відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 20 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Разом з тим, згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, порушило звичний порядок та уклад життя, порушило його репутацію як сумлінного працівника і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Перелік юридичних фактів, що зазначені у вказаній статті, знайшли своє підтвердження та є підставою для відшкодування моральної шкоди, що полягає в позбавленні позивача гарантованого Конституцією України та КЗпП права на працю, внаслідок чого позбавлено засобів до існування. Суд враховує вище викладене, ступінь вини відповідача та

Outcome: partial