Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись до суду з вказаним вище позовом, після уточнення позовних вимог, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вулиця Калинова, будинок 11, село Жеведь Чернігівського району Чернігівської області, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 01.08.1997 року, вказуючи на те, що нотаріус їй відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її представників [PERSON] або [PERSON] ( а.с.41). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала, про їх задоволення не заперечувала ( а.с. 42). Відповідач - територіальна громада села Жеведь в особі Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області свого представника в судове засідання не забезпечила, через канцелярію суду надавши лист про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а.с.73). Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до листа КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» № 292 від 23.05.2016 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вулиця Калинова, будинок 11, ( раніше вул. Колгоспна, буд №13) в селі Жеведь Чернігівського району Чернігівської області зареєстровано за [PERSON] в цілому, згідно свідоцтва про право власності від 01.02.1991 ( а.с. 54). Про зміну нумерації вказаного вище домоволодіння з № 13 на №11 свідчить довідка виконкому Жеведської сільської ради №32 від 16.02.2016 року, яка видана на підставі записів погосподарської книги №01 на 1996-2000 роки (а.с.55), а про перейменування вулиці "Колгоспна" на "Калинову" свідчить копія рішення від 14.12.2015 року, прийнятого на 2 сесії 7 скликання Жеведської сільської ради ( а.с.74). З наданої КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» копії свідоцтва про право власності від 01 лютого 1991 року, встановлено, що правовстановлюючий документ на зазначене вище домоволодіння видавався на голову колгоспного двору - [PERSON] (а.с.56). Зі змісту указаного свідоцтва вбачається, що право власності на спірний будинок визнано не за одним [PERSON], а за колгоспним двором в цілому, головою якого був останній, при цьому в свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Як вбачається з листа Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №131 від 13.06.2016 року ( а.с.93), виданого на підставі даних погосподарських книг за 1986-1990 роки та за 1991-1995 роки, станом на день видачі правовстановлюючого документа, господарство по вул. Калинова,11 ( на той час Колгоспна,13) в с. Жеведь Чернігівського району Чернігівської області відносилося до категорії колгоспний двір, головою якого був [PERSON], а членом [PERSON]. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір це сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/2 частині. Як вбачається з копії заповітів, складених 19 грудня 1995 року та посвідчених секретарем виконавчого комітету Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, [PERSON] та [PERSON] розпорядилися своїм майном на користь доньок [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 64 звор.). [PERSON] померла 08.09.2001 року про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-БК №320367 ( а.с.78). Відповідно до листа Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 24.05.2016 р. №1856/01-17, спадкова справа після її смерті не заводилася ( а.с.69). Згідно записів у свідоцтві про смерть серії І-ЕЛ № 072587, [PERSON] помер 12 листопада 1996 року ( зворотний а.с.24 ). Його дружина - [PERSON], відповідно до записів у свідоцтві про смерть серії І-ЕЛ №072588, померла 01 березня 1997 року (а.с.24). Щодо різних в свідоцтвах про смерть прізвищ подружжя [PERSON] та [PERSON], то ця обставина досліджувалася Чернігівським районним судом Чернігівської області при розгляді цивільної справи за заявою [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, по якій 13 серпня 2015 року винесено рішення, згідно якого, зазначення різних їх прізвищ виникло в зв"язку з невірним перекладом з російської на українську мову при оформленні документів. Зазначеним рішення було встановлено юридичний факт, що [PERSON], яка померла 01 березня 1997 року є матірю [PERSON], [INFO] ( а.с.80-81). Згідно довідки Жеведської сільської ради від 13.06.2016 року та від 01.06.2016 року (а.с.72,93) [PERSON] на день смерті 12.11.1996 року чоловіка [PERSON] була зареєстрована та проживала з ним за однією адресою, де продовжувала проживати до дня своєї смерті. Відповідно до наданої інформації Державним нотаріальним архівом Чернігівської області та Чернігівською державною нотаріальною конторою (а.с.59,67), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Оскільки дружина [PERSON] - [PERSON] померла після відкриття його спадщини, але до закінчення установленого ст.549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячного строку, то до даних правовідносин підлягає застосування ст. 551 цього Кодексу, згідно якої, право на прийняття належної померлому спадкоємцю частки спадщини переходить до його спадкоємців ( спадкова трансмісія). Згідно копії спадкової справи, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.59-66), після померлої [PERSON], спадщину за заповітом прийняли її доньки [PERSON], відповідач по справі, та [PERSON], позивач по справі. Таким чином, до [PERSON] та [PERSON], як до спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON], перейшли в рівних частинах всі права на домоволодіння по вул. Калинова, буд. № 11, в селі Жеведь Чернігівського району та області. А отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування права власності на домоволодіння в цілому, підлягають задоволенню частково, лише на ? частину, оскільки інша 1/2 частина спірного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом перейшла до [PERSON]. Твердження представника позивача про те, що відповідач [PERSON] відмовляється від спадщини, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст.553 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що не було зроблено відповідачем [PERSON] У зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок - свідоцтва про право власності від 01 лютого 1991 року, виданого на ім.»я [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі на її імя після померлої 01.03.1997 року [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Жеведь, Чернігівського району Чернігівської області, вул. Калинова, 11, що відображено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 10.03.2016 року (а.с. 23). Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення нею свого права на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі з причин відсутності (втрати) правовстановлюючого документа на спадкове майно. Суд вважає, що в даному випадку наявністю вказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] доведено неможливість позасудового оформлення права власності на вказаний будинок через відсутність (втрату) на нього правовстановлюючих документів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON], як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], можливо визнати право власності на ? частину спірного домоволодіння. Факт визнання відповідачами позову, судом, не може бути врахований при вирішенні даної справи, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону, а згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд має право ухвалити рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась до набрання чинності новим Цивільним кодексом України, тому виходячи з Прикінцевих положень ЦК України та постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року, до даних правовідносин застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. На підставі викладеного,

Outcome: partial