Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить суд визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0552 га, розташовану за адресою : [ADDRESS] складає 64/100 часток; визнати за нею право власності на вказану частку у спільному майні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється спадкоємцем своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . Після її смерті залишилося спадкове майно, частина у праві спільної сумісної власності на будинок та земельну ділянку, площею 0,0552 га, розташовану за адресою : [ADDRESS] , передана для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Дана обставина зумовила її звернутися до Бердичівської державної нотаріальної контори із заявою щодо прийняття спадщини. Свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] вона отримала у власність 64/100 ідеальних часток житлового будинку. Проте постановою державного нотаріуса від 15.12.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на земельну ділянку у зв"язку із тим, що не визначена частка у майні померлої. В судове засідання сторони не з"явилися. Представник позивачки подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні, яке відбулося 28.05.2019 року представник позивача також підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позові. Представник відповідача - Бердичівської міської ради в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, не з"явився, причину неявки суду не повідомлено. В судовому засіданні 28.05.2019 року пред"явлені до них вимоги в частині визнання права власності на вказану частку у спільному майні за [PERSON] представником відповідача не визнано, зазначено, що вони є необґрунтованими, не зазначено на яку частку вона просить визнати право власності, де дана частка знаходиться та з чого складається, враховуючи відсутність таких відомостей державний реєстратор або нотаріус не зможе здійснити державну реєстрацію такого майна. Крім того така вимога є передчасною, оскільки задоволення першої позовної вимоги надасть змогу позивачці оформити право власності у встановленому законом порядку шляхом вчинення нотаріальних дій. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з"явився, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги позивачки він підтримує в повному обсязі ( а.с. 86). Суд, вислухавши пояснення представників сторін надані в судовому засіданні 28.05.2019 року, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Бердичеві Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с. 27). Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] її матір"ю є [PERSON] ( а.с.28). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 08.07.1978 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , 1954 р.н. та [PERSON] , 1953 р.н., після укладення шлюбу присвоєно дружині прізвище [PERSON] ( а.с. 29). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.12.2015 року державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області спадкоємцем майна [PERSON] 1930 р.н., яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , 1953 р.н. Спадщина на яку видане свідоцтво , складається з 64/100 ідеальних частин житлового будинку номер [ADDRESS] , розташованого на приватизованій земельній ділянці ( а.с.15). Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,0552 га, вона на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 16-17). Постановою державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори від 15.12.2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,0552 га, розташовану за адресою : [ADDRESS] , передану для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, має кадастровий номер [NUMBER] після смерті [PERSON] в зв"язку з тим, що не визначено частку померлої [PERSON] у спільній земельній ділянці ( а.с. 18). В судовому засіданні була оглянута копія спадкової справи № 436/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] ( а.с. 40-80). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до положень ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 368,370,372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно п. «г» ч.1ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Поряд з цим, згідно ч. 4 і 5ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласників може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до пункту 3.4 листа Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Виходячи із вищенаведеного, а також враховуючи те, що відповідач [PERSON] , який є співвласником земельної ділянки, не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0552 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що розташована в [ADDRESS] області становить 64/100 ідеальних частин. Щодо другої позовної вимоги [PERSON] , згідно якої вона просить суд визнати за нею право власності на вказану частку у спільному майні, суд приходить до висновку, що така вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, спадкоємець може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. При цьому в зазначеному листі ВССУ вказано, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини». Відповідно до норм ч. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається. Так, згідно листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/19 „ Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна" таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Однак, як встановлено в судовому засіданні позивачка має всі правовстановлюючі документи на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , яка є спадковим майном після смерті її матері - [PERSON] , судом визначено, що частка земельної ділянки , яка належала [PERSON] становить 64/100 ідеальних частин, тому дане питання підлягає вирішенню в позасудовому порядку, шляхом оформлення спадкових прав у нотаріуса. Крім того, суд звертає увагу і на те, що позивачкою та її представником [PERSON] , як при зверненні до суду із даним позовом, так і в підготовчому судовому засіданні , в порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України , не обґрунтовано позовну вимогу про визнання за [PERSON] права власності на вказану частку у спільному майні в судовому порядку за наявності правовстановлюючих документів, не надано доказів в підтвердження того, що право власності на частку земельної ділянки після рішення суду в частині визначення частки в праві спільної сумісної власності не зможе бути оформлено нотаріальними органами. На підставі викладеного,

Outcome: partial