Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вище названим цивільним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що 12.04.2013 року Позивач надала в борг відповідачу по справі - [PERSON], грошові кошти в розмір 135000,00 (сто тридцять п"ять тисяч) гривен. Одержання ним зазначеної суми підтверджується його розпискою. Відповідач згідно розписки зобовязався повернути гроші до 1-го грудня 2013 року. Свої зобовязання відповідач в зазначений у розписці термін не виконав, однак повернув Позивачу частково борг у сумі 50000,00 (п"ятдесят тисяч) гривен, а решту суму боргу у розмірі 85000,00 (вісімдесят п"ять тисяч) гривен не віддав, не дивлячись на неодноразові вимоги Позивача виконати грошові зобовязання і під будь-яким приводом ухиляється від зустрічі для вирішення цього питання у добровільному порядку. У звязку з чим Позивач, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з Відповідача залишок боргу у розмірі 85000,00грн., втрати від інфляції у розмірі 30805,36 грн., 3% річних від простроченої суми боргу 3060 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати повязані з оплатою судового збору 1288,65 грн. та за надання правової допомоги 5000,00 грн. Позивач [PERSON] у судовому засідання позов підтримала, з урахуванням їх уточнення, в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Зазначила, що Відповідач добровільно борг не повертає, у листопаді 2013 року поштовим переказом Відповідач сплатив їй борг у розмірі 50000,00грн. Крім того, у листопаді 2013 року приїздив батько Відповідача, пропонував повернути 110000,00грн. за свого сина, нею була складена розписка на вказану суму, однак кошти фактично не були надані, тому оригінал розписки залишився в неї. У зв"язку з діями Відповідача, який не бажає повернути їй грошові кошти, вона зазнала моральних страждань, які оцінює в розмірі 5000,00грн. та які повинен сплати їй Відповідач в якості моральної шкоди. Представник Позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позові. Крім того, в обґрунтування розміру понесених витрат на правову допомогу зазначила, що на виконання договору про надання правової допомоги Позивач сплатила їй грошові кошти в розмірі 5000,00грн. які вона задекларувала відповідно до положень Податкового кодексу України, та сплатила податок. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог зазначив, що не отримував у позивача у борг 135000,00грн., йому було надано лише 70000,00грн., з яких 50000,00грн. було повернуто. Грошові кошти були ним перераховані, 50000,00грн. були купюрами номіналом по 500,00грн., решта - по 200,00грн. Позивач вимагала сплатити проценти за користування грошовими коштами, тому його батько пропонував привіз [PERSON] кошти в розмірі 110000,00грн., однак оригінал розписки залишився в неї. Грошові кошти брав у борг для розвитку власного бізнесу - сільського господарства. Просив суд відмовити позивачу в повному обсязі з урахуванням заперечень, які містяться в матеріалах справи. У своїх поясненнях Відповідач пояснив суду, що всього Позивач отримала від нього та його родини кошти у розмірі 160\~000 грн. замість 135\~000 грн. за розпискою, оскільки [PERSON] нібито вимагала сплати процентів, а він за своєю необізнаністю та наявності дружніх відносин між його батьками та чоловіком Позивача нікуди не звертався та не оспорював боргову розписку. При цьому, судом до початку розгляду справи по суті неодноразово роз"яснювалось право Відповідача на пред"явлення зустрічного позову, зокрема щодо оспорювання дійсності боргової розписки, яким Відповідач та його представник не забажали скористатись. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову просив суд відмовити позивачу в повному обсязі, оскільки борг не надавався в сумі 135000,00грн., про що свідчили свідки з боку Відповідача, та з урахуванням письмових заперечень. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу неналежним виконання відповідачем зобовязання з повернення боргу у вказаний в розписці строк та наявності підстав у звязку з цим для покладення на відповідача обовязку з повернення суми боргу. Правовідносини позики вимагають обов'язкової перевірки наявності оригіналів розписок у кредитора, що є підтвердженням невиконання зобов'язання боржником. Як вбачається з розписки, оригінал якої залучений судом до матеріалів справи, відповідач [PERSON] 12.04.2013 року отримав у борг 135000,00 грн. на строк до 01 грудня 2013 року /а.с. 4 /. Судом встановлено, що на виконання грошового зобовязання, Відповідач шляхом грошового переказу сплатив частково борг у розмірі 50000,00грн., що підтверджується копією долучених до матеріалів справи чеків (а.с. 41, 42, 75, 76), оригінали яких досліджено судом, та визнано сторонами у справі, що відповідно до ст. 61 ЦПК України є обставиною, що не підлягає доведенню. Також судом встановлено, що в день складання боргової розписки, Позивачем з рахунку, відкритого в установі ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» отримано готівку з депозитного рахунку, на суму 101358,90грн. (а.с. 7), що свідчить про те, що на момент укладання боргової розписки, Позивач мала можливість надати кошти в борг. Вирішуючи спір, що виник між сторонами у справі, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої\~може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.\~\~ Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики є укладеним з моменту передання\~грошей або інших речей і може не\~співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів\~у борг. Водночас за змістом частин 1, 2 статті\~207\~і частини другої статті\~1047 ЦК України\~дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми\~в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Саме такий правовий висновок про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня\~\~ 2013 р. у справі № 6-63цс13. \~ \~ \~ \~ Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, та не заперечується Відповідачем, що між ним та [PERSON] існують боргові зобовязання. При цьому, Відповідач не оспорює, що власноручно написав розписку, що на розписці стоїть саме його підпис, однак стверджує, що грошові кошти ним отримані лише в розмірі 70000,00грн., та стверджує що на виконання розписки від повернув аж 160000,00грн., тобто в двічі більше ніж отримав в борг. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). При цьому, зобовязання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник, в силу ст. 599 ЦК України, є особою, яка повністю виконала свої боргові зобовязання. Слід зазначити, що згідно з ст. 545 ЦК України, на позикодавця (Позивача) покладається обовязок при поверненні позики видати позичальникові (Відповідачу) розписку про отримання предмету позики чи її частини або повернути борговий документ. Саме наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За змістом ст.ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд враховує, що відповідно ст.ст. 59, 64 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] судові показала, що Позивачка по справі [PERSON] є її давньою знайомою, приблизно 2 роки тому [PERSON] повідомила їй, що збирається дати в боргсвоїм знайомим 135\~000 грн. та просила її бути присутньою при передачі коштів. Коли [PERSON] приїхала додому до Позивачки, окрім останньої та її чоловіка [PERSON], у дворі знаходились ще 2 невідомі їй раніше чоловіка, як пізніше з'ясувалось - це позичальник (Відповідач по справі) та його батько. [PERSON] та [PERSON] були присутні при передачі [PERSON] коштів позичальнику (Відповідачу по справі) у сумі 135\~000 грн., більшість купюрами по 500 грн., позичальник (Відповідач по справі) власноруч написав розписку, в цей час батько позичальника перебував у дворі. Після передачі коштів [PERSON] вмовила [PERSON] засвідчити дану розписку своїм та [PERSON], підписами, незважаючи на те [PERSON] вважала непотрібним дане засвідчення, так як батько позичальника давній знайомий родини і нібито порядна людина, [PERSON] вдалось її переконати. Тому, в той же день, після того як позичальник (Відповідач по справі) та його батько поїхали, [PERSON] та [PERSON] поставили підписи про присутність під час передачі коштів, після виконаного позичальником (Відповідачем по справі) тексту розписки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] судові показав, що [PERSON] є його дружиною. Приблизно 2 роки тому, його колишній колега по роботі [PERSON] наполегливо, постійно приїздили додому протягом місяця, почав просити у борг, для розвитку бізнесу свого сина [PERSON] кошти у сумі 135\~000 грн. Оскільки у них на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» були гроші (після звільнення з ПАТ «АМКР») та [PERSON] неодноразово до цього вже позичав у них гроші, також виступав гарантом повернення позичальником (Відповідачем по справі), порадившись з дружиною (Позивачем по справі) вирішили дати гроші в борг [PERSON] Під час передачі коштів були присутні: позичальник (Відповідач по справі), [PERSON], [PERSON] та він, гроші в сумі 135\~000 грн., купюрами по 500 грн., були перераховані [PERSON] особисто, після чого надана розписка [PERSON] Коли прийшов час віддавати борг батько позичальника (Відповідача по справі) привозив 110\~000 грн., але коли [PERSON] написала розписку про отримання цих коштів, [PERSON] їх віддавати передумав і поїхав. В грудні 2013 року поштовим переказом позичальником (Відповідачем по справі) на ім'я [PERSON] було перераховано 50\~000 грн., з тих пір [PERSON] не робив спроб віддати залишок боргу, тому [PERSON] була змушена звернутись до суду. Допитана у судовому засіданні у якості свідка мати Відповідача [PERSON] судові показала, що її сину [PERSON] були необхідні кошти у сумі 135\~000 грн., оскільки їх родина не могла сплачувати відсотки за банківський кредит, дану суму вирішили позичити у друзів, колишнього колеги чоловіка - [PERSON]. Коли її чоловік звернувся до [PERSON] з проханням позичити необхідну суму, то дізнався, що кошти родини перебувають на депозитному рахунку банку, дія договору закінчиться у квітні. У квітні 2013 року її чоловік разом із сином (Відповідачем по справі) привезли додому гроші у сумі 70\~000 грн. та копію розписки про отримання 135\~000 грн., пояснили їй, що 65\~000 грн. [PERSON] пообіцяла додати протягом 2-х тижнів, через півроку 135\~000 грн. необхідно було віддати. Приблизно у жовтні 2013 року, ще до настання строку повернення позики разом із чоловіком [PERSON] повезли [PERSON] кошти у сумі 110\~000 грн., незважаючи на те, що отримали лише 70\~000 грн., 65\~000 грн. [PERSON] так і не додала. Але кошти у сумі 110\~000 грн., Позивач по справі брати відмовилась, вимагала повної суми за розпискою 135\~000 грн. Пізніше, приблизно у листопаді 2013 року, коли вони з чоловіком знову повезли [PERSON] 110\~000 грн., остання кошти забрала, але розписку про отримання надавати відмовилась та через місяць почала вимагати ще 50\~000 грн., які були ними перераховані поштовим переказом. Природу походження відданих грошей пояснила заощадженнями своєї матері, збереженнями для проведення операцій собі та чоловіку та заробітком сина. Пояснити чому повернули 160\~000 грн. замість 135\~000 грн. за розпискою та чому не звернулись до правоохоронних органів, щоб припинити вимагання [PERSON], [PERSON] не змогла, спочатку посилалась на юридичну необізнаність, а потім на дружні відносини з [PERSON] та [PERSON]. У своїх показах запевнила, що розписки на 160\~000 грн., які нібито були повернуті, не існувало. Свідок [PERSON] батько Відповідача, у своїх поясненнях судові зазначив, що у квітні 2013 року в їх родині виникло питання грошей, оскільки він давно знав [PERSON] та [PERSON] вперше вирішив позичити гроші саме у них, на піврічний термін. Коли звернувся до останніх з цим проханням, то з'ясувалось, що гроші на депозитному рахунку, але коли закінчиться термін вкладу вони згодні дати у борг. За грошима вони їздили з сином (Відповідачем по справі) вдвох, при передачі коштів був присутній він, син (Відповідач по справі), [PERSON] та [PERSON], замість 135\~000 грн. було отримано 70\~000 грн., хоча розписка була написана на 135\~000 грн., внести зміни до розписки, тобто уточнити отриману суму, [PERSON] відмовилась. Ще до настання строку повернення позики він особисто повіз [PERSON] кошти у сумі 110\~000 грн., незважаючи на те, що отримали лише 70\~000 грн., 65\~000 грн. [PERSON] так і не додала. Але кошти у сумі 110\~000 грн., Позивач по справі брати відмовилась, вимагала повної суми за розпискою 135\~000 грн. Пізніше, приблизно через 2 тижні, на телефонну вимогу [PERSON] вже разом із жінкою він знову повіз [PERSON] 110\~000 грн., остання кошти забрала але розписку про отримання надавати відмовилась та повідомила, що на залишок боргу 25\~000 грн. буде нараховувати відсотки. Згодом, [PERSON] телефоном повідомила його, що її чоловіка [PERSON] позбавлено пенсії та регресу, вимагала терміново віддати 50\~000 грн., які були ним перераховані поштовим переказом. Природу походження відданих 160\~000 грн. пояснив особистим заробітком. Пояснити, чому повернули 160\~000 грн., замість 135\~000 грн. за розпискою не зміг, спирався на дружні відносини та довіру. За змістом ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.\~Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Судом встановлено, і не спростовано відповідачем, що [PERSON] отримав у борг 12.04.2013 року від [PERSON] кошти в сумі 135000,00 грн., свої зобовязання Відповідач виконав частково, а саме повернув Позивачу борг у розмірі 50000,00 грн., решта коштів 85000,00 грн. Відповідач мав повернути у строк до 01.12.2013 року. Факт наявності у [PERSON] оригіналу розписки, свідчить про існування між сторонами боргових зобов"язань. Відповідачем не надано доказів про здійснення на нього тиску з боку позивача під час укладення договору позики з позивачем на зазначену у розписці суму. Також відповідачем не надано доказів, що гроші він отримував не в позику, а у якості передоплати, авансу тощо, а так само й доказів того, що грошові кошти отримані в меншій сумі, аніж зазначено в розписці, оригінал якої долучено судом до матеріалів справи. За час судового розгляду, належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень відповідачем не надано. Відповідачем не спростовано, що він отримав в борг 135000,00грн., та повернув грошові кошти в повному обсязі. Покази свідків, які були допитані під час судового розгляду, в частині розміру наданих коштів, зокрема свідків Відповідача про те, що кошти отримані в меншій сумі, так само як і покази свідків Позивача про те, що кошти були отримані в сумі, зазначеній в розписці, а так само як і покази свідків про те, що Відповідач повернув Позивачу 110000,00 грн., окрім перерахованих 50000,00грн. не є належними та допустимими доказами виконання грошового зобовязання за борговою розпискою, оскільки лише наявність оригіналу розписки у боржника є підтвердженням факту виконання боргового зобовязання, що випливає зі змісту ст. 545, 1051 ЦК України, ст. 10, 57-61 ЦПК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача залишку боргу за борговою розпискою в розмірі 85000,00грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги щодо застосування ст. 625 ЦК України до спірних відносин, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі 135000,00 грн., які зобовязався повернути до 01.12.2013 року, про що видана письмова розписку, оригінал якої знаходиться у справі. Однак свого обовязку по поверненню грошового боргу в повному обсязі не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 85000,00 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, суд вважає, що між сторонами укладено договір позики, який позивачем належним чином підтверджений, а оскільки відповідач у встановлений строк борг не повернув, то позивач має право вимагати його повернення з застосуванням положень ст. 625 ЦК України. Судом здійснено перевірку представлених стороною Позивача розрахунків інфляційних втрат та 3% річних. Так , сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає\~128312.34\~грн., виходячи з розрахунку 85000,00грн. (сума заборгованості)* 1,510 (сукупний індекс інфляції за період згідно офіційними статистичними даними, за період з 01.12.2013року по 23.03.2015 року), тобто інфляційне збільшення складає 43312,34грн. Крім того, 3% річних від простроченої суми вираховуються за формулою: Р = Б *3% : 100 % х Д, де Р - сума процентних нарахувань за всі дні затримки повернення боргу; Д - кількість днів прострочки; 365 - кількість днів у році; Б - сума заборгованості. Станом на 23.03.2015 року (478 днів прострочки, 85 000 грн. - сума заборгованості) 3% річних від простроченої суми складають: 85 00 (100 грн. : 100% х 3% : 365 (днів у році) х 478 (прострочення) = 3339,45грн.. Разом з тим, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог (ст. 10, 11 ЦПК України), тому, враховує, що Позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат за період від початку невиконання боргового зобов'язання у розмірі (з 01.12.2013 року по день предявлення додаткового уточненого позову) у розмірі 30805,36 грн., та 3% річних в розмірі 3060,00грн., тому саме таку суму стягує з Відповідача на користь Позивача. Враховуючи наведене, встановивши наявність оригіналу розписки у позивача та відсутність належних і допустимих доказів про повернення відповідачем зазначеної суми боргу, суд дійшов висновку щодо необхідності стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 85000,00 грн., інфляційних витрат в розмірі 30805,36 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання 3060,00 грн., передбачених\~ст. 625 ЦК України. \~З огляду на існування заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Укладеним між сторонами договором не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов, як не передбачено таке відшкодування й ст. 1048 ЦК України, а тому підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди відсутні, у звязку з чим в цій частині суд приймає рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, та враховує докази, надані Позивачем в обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди. В частині вирішення позовних вимог про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 84,88 ЦПК України\~ витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п.2 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~ до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно зі ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах № 4191-VI, від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати Позивача на правову допомогу підтверджені документами: договором про надання юридичних послуг, розрахунком витрат на правову допомогу відповідно до договору, довіреністю на здійснення представництва, податковою декларацією платника єдиного податку (а.с. 46, 58, 93-95). Перевіривши надані документи, розрахунки, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, а саме: за здійснення процесуальних дій за межами судового розгляду надання консультацій, підготовка позовної заяви, уточнених позовів, участі в судових засіданнях згідно журналів судових засідань, тощо, у розмірі 5000,00грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з Відповідача на користь Позивача, судовий збір, сплачений за подання позову, пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 1188,65грн. Крім того, у відповідності до вимог\~\~ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,\~\~судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем заявлено клопотання про забезпечення доказів (призначення експертизи), та за подання якого сплачено 250,00грн., замість 121,80грн.(а.с. 44). В звязку з цим, Відповідачу підлягає поверненню переплачена сума судового збору в розмірі 128,20грн. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 207, 526, 530, 545, 599, 610, 611, 625, 1046, 1047-1051 ЦК України,

Outcome: partial