Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Директор товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркеш Україна" (далі ТОВ "Інтеркеш Україна") звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилається на те, що 02 липня 2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8-23355, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 50000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 127,75% відсотків річних. Згідно з умовами договору, кредитні кошти відповідачу було надано строком на 365 календарних днів з кінцевим строком повернення 02 липня 2019 року. Проте відповідач порушує умови договору, в добровільному порядку не повертає кошти згідно умов договору, у зв'язку з невиконанням зобов"язання станом на 06 лютого 2019 року заборгованість складає 79034,75 гривень, які просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 1921,00 гривень та витрати пов"язані з досудовим врегулюванням повернення заборгованості в розмірі 300,00 гривень. Директор ТОВ «Інтеркеш Україна» надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити, проти заочного рішення не заперечує (а. с. 31,32). Відповідач [PERSON] судове засідання не з"явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином за місцем реєстрації (а.с. 27), про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов від неї не надходило. Відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України відповідач викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 30). У зв"язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами зобов"язального права. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] 02 липня 2018 року звернулася до ТОВ "Інтеркеш Україна" з заявою № 8-23355 щодо отримання кредиту в розмірі 50000,00 гривень для ремонту будинку (а.с. 10). 02 липня 2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8-23355, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 50000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 127,75% річних на дванадцять місяців. Строк дії договору з 02 липня 2018 року по 02 липня 2019 року(а. с. 11, 12). Видатковим касовим ордером від 02 липня 2018 року стверджується, що [PERSON] було видано кредитні кошти в розмірі 50000,00 гривень (а.с.13). В пункті 2.1.1 (3) договору передбачено, що кредитодавець має право вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі наявності хоча б однієї із зазначених обставин: а) затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою та споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; б) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; в) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п"ять відсотків суми кредиту; г) іншого істотного порушення умов договору про надання кредиту(а.с. 11). Згідно п.2.2.2 договору позичальник зобов"язується погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному цим Договором. [PERSON] не сплачувала кошти за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 06 лютого 2019 року в розмірі 79034,75 гривень, яка складається з тіла кредиту в розмірі 47327,92 гривень; нараховані відсотки в розмірі 31306,83 гривень; нарахована пеня в розмірі 400,00 гривень, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості за кредитним договором № 8-23355 від 02 липня 2018 року (а. с. 18-20). Відповідачу неодноразово надсилалися досудові вимоги про добровільне погашення заборгованості за кредитним договором №8- 23355 від 02 липня 2018 року (а.с.16, 17). Відповідно до вимог ст. ст. 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, тобто відповідно до умов договору у вказаний у договорі строк. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. ТОВ "Інтеркеш Україна" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти, у встановленому договором розмірі, однак відповідач від виконання своїх зобов`язань ухиляється. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання відповідно до статті 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат необхідно задовольнити. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., а тому підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, в задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат, пов"язаних досудовим врегулюванням повернення заборгованості в розмірі 300,00 гривень необхідно відмовити, оскільки позивачем, не доведено та не надано суду жодних доказів понесення витрат саме в такому розмірі.

Outcome: approved