Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.06.2014 року звернувся до суду із позовом до відповідачів - прокуратури м. Дніпропетровська, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування йому моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, у сумі 100 000,00 грн. В ході судового розгляду справи, судом за клопотанням представника позивача відповідача прокуратуру м. Дніпропетровська замінено на прокуратуру Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 26.01.2014 року в період часу з 14-00 годин до 16 годин 30 хвилин на площі, розташованої біля Дніпропетровської обласної державної адміністрації за адресою м.Дніпропетровськ, пр. Кірова,1, відбувалася мирна акція протесту, учасники якої мали на меті продемонструвати свою незгоду з незгодою підписання договору про асоціацію, та іншими подіями, які відбулися в Україні останнім часом. Того ж дня, 26.01.2014 року близько 17-00 годин він був затриманий працівниками міліції у сквері біля Дніпропетровської ОДА, після чого він був доставлений до Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області.. 26.01.2014 року слідчим СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Начиняним В.С. йому було вручено повідомлення про підозру. 26.01.2014 року слідчий СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Начиняний В.С. звернувся до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2014 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.03.2014 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2014 року вказана ухвала слідчого судді була скасована та постановлено нову, якою запобіжним заходом йому обрано у вигляді особистого зобов"язання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2014 року його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29.01.2014 року, кримінальне провадження в частині підозри його у вчинені злочину за ч.1 ст.294 КК України закрито, на вказану ухвалу було подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Дніпропетровської області. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2014 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року у задоволенні клопотання прокуратури м. Дніпропетровська про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29.01.2014 року відмовлено, а клопотання і додані матеріали повернуті до прокуратури м.Дніпропетровська для здійснення кримінального провадження в загальному порядку. Постановою від 28.05.2014 року прокурора прокуратури м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 12014040670000228 у частині пред'явлення йому підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення. Посилаючись на зазначене, позивач вважає, що його до кримінальної відповідальності притягнуто незаконно, в наслідок чого йому та його сім'ї завдано значної моральної шкоди внаслідок безпідставного затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перебування у СІЗО, обшуків, що провадились вдома, розповсюдження інформації через ЗМІ про його затримання та взяття під варту. В зв"язку із застосуванням до нього запобіжного заходу - взяття під варту впродовж тижня були зруйновані його нормальні життєві зв"язки, він був позбавлений можливості спілкуватися зі своєю сім"єю, друзями і підтримувати стосунки з оточуючими людьми. Його сім"я пережила справжній жах в зв"язку з його безпідставним затриманням, обшуком вдома, розповсюдженням інформації про його затримання в ЗМІ, що негативно вплинуло на всю його родину та завдало глибоку психологічну травму, яку в наслідок незаконних дій правоохоронних органів зазнали він та його рідні. Також позивач посилається на те, що було зганьблено його честь і гідність, так як його соціальний статус знижено до рівня злочинця, що брав участь у масових заворушеннях. Його ділова репутація зазнала непоправної шкоди, підірвано його контакти, як порядної особи, з невизначеною кількістю людей, тому що його робота пов'язана з безпосереднім спілкуванням зі значною кількістю осіб, які будуть із сумнівом відноситись до його невинуватості, виходячи з принципу: «Немає диму без вогню». Крім того, у нього назавжди залишиться страх перед власною Державою та її органами, що здійснюють досудове слідство. У позові позивач посилався на передбачене ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а також на положення ст.ст. 1, 3-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до яких відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення, як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; при цьому громадянинові відшкодовується моральна шкода, яка полягає у стражданнях, що заподіяні йому внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Позивач зазначає, що незаконність дій прокуратури полягає у тому, що її працівники не виконали вимог Закону України «Про прокуратуру» і не захистили його права, потурали працівникам ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, які ігнорували адвокатські запити в його інтересах, клопотання та скарги, а також самі порушували вимоги кримінально-процесуального законодавства України, при цьому, маючи повноваження припинити ті порушення, які здійснювали працівники органу досудового слідства. Таким чином, своїми незаконними діями відповідачі внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності заподіяли йому значної моральної шкоди, розмір відшкодування якої він визначив у 100 000,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові та в уточнені до нього, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Також пояснив? що відповідачем у даній справі є також прокуратура Дніпропетровської області, оскільки вона на відміну від прокуратури м. Дніпропетровська є юридичною особою, а також тому, що прокуратура Дніпропетровської області здійснювала нагляд за прокуратурою міста і теж могла припинити вчинення незаконних дій працівниками прокуратури м. Дніпропетровська та ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнала? посилаючись на їх необгрунтованість, суду також надано письмове заперечення проти позову. Представник відповідача - прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необгрунтованість. Пояснила, що позивачем не вірно визначено прокуратуру Дніпропетровської області як відповідача, оскільки згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодовувати шкоду, заподіяну органом дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду, має Держава за рахунок коштів державного бюджету, а не орган, яким шкоду заподіяно. Крім того, посилалася на те, що розмір коштів для відшкодування завданої шкоди, відповідачем визначено невірно, оскільки згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи всі обставини у справі, розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до вказаних положень законодавства можливо міг бути визначений у сумі 6 163,08 грн. Представник відповідача - ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість. Пояснив, що згідно з вимогами ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, відшкодовується Державою, яку у справі представляє Державна казначейська служба України, а не державним органом, яким цю шкоду заподіяно. Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.01.2014 року близько 17-00 годин позивач був затриманий працівниками міліції у сквері біля Дніпропетровської ОДА, після чого він був доставлений до Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області.. 26.01.2014 року слідчим СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Начиняним В.С. позивачеві було вручено повідомлення про підозру за ч.1 ст.294 КК України. 26.01.2014 року слідчий СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Начиняний В.С. звернувся до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про застосування відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2014 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.03.2014 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2014 року вказана ухвала слідчого судді була скасована та постановлено нову, якою запобіжним заходом позивачеві обрано у вигляді особистого зобов"язання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2014 року позивача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29.01.2014 року, кримінальне провадження в частині підозри його у вчинені злочину за ч.1 ст.294 КК України закрито, запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання скасовано. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.04.2014 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2014 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року у задоволенні клопотання прокуратури м. Дніпропетровська про звільнення позивача від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29.01.2014 року відмовлено, а клопотання і додані матеріали повернуті до прокуратури м.Дніпропетровська для здійснення кримінального провадження в загальному порядку. Постановою від 28.05.2014 року прокурора прокуратури м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 12014040670000228 у частині пред'явлення позивачу підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення. Згідно із вимогами ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Нормою ч. 4 ст. 62 Конституції України встановлено, що у разі скасування вироку суду, як неправосудного, держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. Відповідно до вимог ч. ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, який узагальнив розгляд судами справ цієї категорії у межах держави, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи вбачається наступне. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.04.2014 року скасовано ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2014 року про звільнення позивача у даній справі від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29.01.2014 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що при вивченні апеляційним судом матеріалів кримінального провадження доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри про вчинення [PERSON] інкримінованого йому злочину, відсутні, у зв'язку з чим у районного суду не було підстав приймати рішення про його звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Постановою прокурора прокуратури м. Дніпропетровська від 28.05.2014 року кримінальне провадження № 12014040670000228 від 26.01.2014 року у частині пред'явленої [PERSON] підозри у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю самої події кримінального правопорушення. Суду не надано доказів про скасування цієї постанови і тому він вважає її чинною. З тих підстав, що кримінальне провадження щодо [PERSON] про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито за відсутністю події злочину, тобто з реабілітуючи підстав, його затримання та притягнення до кримінальної відповідальності у вигляді оголошення підозри у вчиненні злочину, обрання йому запобіжного заходу, є незаконними. Таким чином, особисті немайнові права позивача порушено органом дізнання та досудового слідства і підлягають судовому захисту. В наслідок закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав, позивач отримав право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Суд вважає загальновідомими, тобто такими, що не підлягають доказуванню, ті обставини, що безпідставним притягненням фізичної особи до кримінальної відповідальності, позбавленням її волі шляхом обрання їй запобіжного заходу та розповсюдженням щодо неї самої інформації про вчинення злочину, а також проведення у неї вдома обшуку, їй завдається моральна шкода. З цих підстав суд приходить до висновку про те, що незаконні дії по притягненню позивача до кримінальної відповідальності та обрання йому запобіжного заходу, заподіяли йому моральні страждання. Факт притягнення його до кримінальної відповідальності перешкодив його, як особистості, активному соціальному функціонуванню, реалізації його життєвих планів, принизив його почуття власної честі та гідності. Також, у зв'язку з цим фактом, позивач втратив відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе та своєї родини, за місцем знаходження якої було проведено обшук, а також впевненість у тому, що правоохоронні органи є гарантами його та його родини безпеки від протиправних посягань, впевненість у своїй правовій захищеності та у реалізації своїх прав та обов'язків, у спілкуванні з товаришами та колегами. З цих підстав суд приходить до висновку про наявність факту заподіяння позивачеві моральних страждань органами дізнання та досудового слідства, а тому і відшкодування заподіяння йому моральної шкоди. Разом з тим, суд не може погодитися із розміром відшкодування заподіяної позивачеві, внаслідок його незаконного затримання, притягнення до кримінальної відповідальності та обрання запобіжного заходу, моральної шкоди, у визначеному позивачем розмірі, внаслідок не доведення його представником цього розміру. Тому, виходячи із засад розумності і справедливості, оцінивши вид, ступінь та тривалість протиправної поведінки працівників правоохоронних органів щодо позивача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у сумі 50 000,00 грн., шляхом зобов'язання відповідача - Державної казначейської служби України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України грошові кошти у вказаній сумі на користь позивача. У задоволенні позовних вимог в іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди - позивачу відмовити. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів, якими позивач визначив прокуратуру Дніпропетровської області та ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, оскільки згідно з вимогами чинного цивільного законодавства України шкода, завдана позивачеві незаконними діями органу державної влади, відшкодовується Державою, незалежно від вини цього органу, у даній справі державу представляє Державна казначейська служба України, а не прокуратура Дніпропетровської області та ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне судові витрати по справі віднести на рахунок Держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial