Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 07 травня 2013 року звернулися до суду Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди мотивуючи свої вимоги тим, що 26 липня 2011 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що належить на праві власності [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті ДТП пошкоджено транспортні засоби, а також завдано матері позивача [PERSON] - [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Миронівським районним судом Київської області розглядався адміністративний матеріал, складений відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП та винесено постанову, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності та призначено йому покарання у вигляді штрафу. Висновком № 2479 експертного автотоварознавчого дослідження від 04.11.2010 року з визначення матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [NUMBER], розмір матеріальної шкоди склав 71664грн.00 коп., частково спричинену шкоду компенсовано страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «ТАС» в розмірі 50000,00грн., таким чином, спричинена йому матеріальна шкода внаслідок зіткнення транспортних засобів складає 22664,00грн., з яких: 500,00грн. - відбуксирування автомобіля евакуатором. 3477,00грн. - кошти на заправку автомобіля, який необхідний був для поїздок до лікарні. 500,00грн. - витрати на автотоварознавче дослідження; 3700,00 грн. - витрати на надання правової допомоги. Одночасно вказував, що відсутність автомобіля [PERSON] завдало моральних страждань, оскільки принесло додаткові витрати та незручності, призвело до нервового фізичного стану, в зв'язку з чим погіршився його сон, яку [PERSON] оцінив в 10000,00грн. Також [PERSON] завдано шкоду здоров'ю та моральної шкоди, оскільки остання отримала внаслідок ДТП тілесні ушкодження середньої тяжкості, перенесла тяжке лікування, переживала за своє здоров'я та життя, отримала групу інвалідності, витратила багато часу для відновлення попереднього стану, завдані моральні страждання остання оцінює в розмірі 10000,00грн., а також просить стягнути з відповідачів витрати пов'язані з лікуванням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] та позивачі вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, вказував, що страхова компанія відшкодувала шкоду, а також на ту обставину, що на даний час він не працює, а тому у нього немає можливості відшкодувати позивачам шкоду у заявленому розмірі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. З урахуванням думки сторін суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, позивачів та відповідача - [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Миронівського районного суду Київської області від 22.11.2011, що органом досудового слідства [PERSON] обвинувачується в тому, що він 26.07.2011 року о 18 годині 30 хвилин, керуючи по тимчасовому реєстраційному талону автомобілем марки «ІЖ 27175-036», державний номер [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить [PERSON], на автомобільній дорозі Київ-Луганськ в с. Зеленьки Миронівського району Київської області не вибрав у встановлених межах безпечну швидкість руху, що позбавило його можливості постійно контролювати рух і безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, перетнув суцільну лінію розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Ніссан Альмера», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], (а.с. 31). Постанова набрала законної сили 26.01.2012. Також, у вищезазначеній постанові суду встановлено ту обставину, що в результаті ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження у виді ран голови, лівого ліктьового суглобу, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та перелому рукоятки грудини, який при звичайному протіканні, викликає розлад здоров'я більше 21-го дня та відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, згідно висновку судово- медичної експертизи від 17.10.2011 № 31 (а.с. 29-30). [PERSON] в судовому засіданні вказані обставини вчинення ним злочину підтвердив, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Миронівським районним судом Київської області [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію». Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Згідно пояснень [PERSON] цивільно-правова відповідальність останнього на момент вчинення ДТП застрахована в ПАТ "Страхова компанія "ТАС" на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та в травні 2012 року страхова компанія виплатила [PERSON] компенсацію в сумі 50000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією (а.с. 28). Як вбачається з наданого суду висновку № 2479 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [NUMBER], від 29.11.2011 року, розмір матеріальної шкоди складає 71664,00грн. (а.с. 9-24). Також позивачем здійснено оплату послуг евакуатора, згідно товарного чеку від 26.07.2011 № 245 в сумі 500,00грн. (а.с. 8) та сплачено вартість висновку № 2479 експертного авто товарознавчого дослідження з визначення матеріальної шкоди в сумі 500,00грн., згідно квитанції від 29.12.2011 № 81 (а.с. 25). Разом з цим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 3477,95грн. витрат на заправку автомобіля, згідно квитанцій (а.с. 25-27), але суд вказує на безпідставність даної вимоги, оскільки позивачем не обґрунтовано, яким чином спричинена ДТП пов'язана із заправкою автомобіля, а лише вказана формальна підстава, що позивачем здійснювались поїздки до лікарні, але не вказано, яку відстань проїжджав автомобіль, звідки їхав, витрати пального, відсутні розрахунки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, різниця між відшкодованою матеріальною шкодою страховою компанією та розміром фактично завданої матеріальної шкоди складає 22664,00грн., шкода має відшкодовуватись особою, яка її завдала, а саме [PERSON], в іншій частині позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, щодо стягнення в солідарному порядку шкоди з [PERSON] та матеріальних збитків, тому в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки в даних спірних правовідносинах Законом не передбачено солідарної відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки разом з особою, яка її спричинила. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Разом з тим, судом встановлено, що в результаті вчинення [PERSON] ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження у виді ран голови, лівого ліктьового суглобу, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та перелому рукоятки грудини, який при звичайному протіканні, викликає розлад здоров'я більше 21-го дня та відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. З медичної картки № 19717 стаціонарного хворого [PERSON], вбачається, що останню госпіталізовано 27.07.2011 о 02-00год. та 08.08.2011 о 15-00год. виписано з КЛШМНД (а.с. 32-45). Відповідно до листа поліклініки №1 Дніпровського району м.Києва від 22.09.2011 № 873 [PERSON] з 10.08.2011 знаходиться на обстеженні і лікуванні у лікаря - хірурга (а.с. 46). З 12.03.2012 [PERSON] отримала третю групу інвалідності довічно, згідно довідки до акта огляду МСЕК від 13.03.2012 №774850 (а.с. 47). В зв'язку із перебуванням [PERSON] на лікуванні, остання купувала ліки необхідні для відновлення здоров'я, що підтверджується відповідними чеками на суму 3682,64грн. (а.с. 25-27). Судом не приймаються доводи позивача, що остання витратила на купівлю ліків 5482,48грн., оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказів, а саме чеків, які б підтверджували витрати позивача у заявленому розмірі останньою суду не надано. Таким чином, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, а саме матеріальні збитки підлягають стягненню саме із заподіювача шкоди - [PERSON], виходячи з фактичного розміру витрачених коштів на лікування - чеків (квитанцій), що знаходяться в матеріалах справи, оскільки в даних спірних правовідносинах Законом не передбачено солідарної відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки разом з особою, яка її спричинила. Відповідачами доказів, щодо добровільного відшкодування матеріальної шкоди суду не надано. Щодо позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивачів моральної шкоди, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судовому практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що вимоги про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме моральну шкоду має відшкодувати особа, що її завдала - [PERSON], в зв'язку з чим на користь позивача [PERSON] підлягає відшкодування моральної немайнової шкоди у розмірі 1000,00грн., оскільки останній не пояснив суду з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а щодо стягнення на користь позивачки [PERSON] немайнової шкоди у розмірі 10000,00грн., суд вважає заявлений розмір грошового еквівалента компенсації немайнових страждань завданих позивачці справедливим, оскільки з вини відповідача останній завдано шкоду здоров'я, що потягло отримання інвалідності позивачкою та позбавило нормальних життєвих зв'язків, що підтверджується належними та допустимими доказами, а саме постановою Миронівського суду Київської області, довідкою виданою 22.09.2011 поліклінікою № 1 Дніпровського району м. Києва № 873, де вказано, що [PERSON] з 10.08.2011 року знаходилась на обстеженні та лікуванні у лікара-хірурга по день видачі даної даної довідки,і станом на 22.09.2011 року [PERSON] непрацездатна 58 днів, довідкою до акту огляду МСЕК Міністрества охорони здоровя України від 13.03.2012 оку [PERSON] надано третю групу інвалідності з 12.03.2012 року з ураженням опорно-рухового апарату, довічно (а.с. 32-47). Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Витрати пов'язані з отримання позивачем [PERSON] юридичних послуг підтверджуються укладеним між [PERSON] та ПП "Юридична Компанія "Софія" договором про надання юридичних послуг від 20.02.2013 № 03/02-13 (а.с. 48-49) та прибутковим касовим ордером від 28.03.2013 №9 за яким сплачено за комплексні юридичні послуги згідно договору №03/02-13 від 03.02.2013 суму 3700,00грн. (а.с. 70). Отже, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача - [PERSON] витрат на оплату за надання юридичних послуг є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд виходить зі змісту вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial