Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

У червні 2014 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідачки - [PERSON], яка діє у своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в якому просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку № 31-А по вул. Новобудівній в м. Миколаєві. Свій позов [PERSON] мотивував тим, що на підставі договору дарування від 03.04.2003 р. він є власником житлового будинку, що розташований за вищевказаною адресою. Відповідачка - [PERSON] є колишньою дружиною позивача, з якою він перебував у шлюбі з 2002 р. по 2012 р., і від цього шлюбу вони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Сторони по даній справі та їх спільні діти в установленому законом порядку зареєстровані у вказаному житловому будинку, але ще до офіційного розірвання шлюбу між сторонами, у червні 2012 року, відповідачка зібрала свої речі і разом із дітьми, добровільно залишила житловий будинок, та переїхала проживати до своїх батьків, у с. Минай Ужгородського району Закарпатської області. З того часу відповідачка разом із дітьми постійно проживає за вказаною адресою, жодного разу не намагалася вселитися та проживати у будинку позивача, і не приймає участі в оплаті житлово-комунальних послуг за будинок. У процесі розгляду даної справи відповідачка - [PERSON] пред"явила до позивача зустрічний позов про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, в якому просила усунути їй та дітям перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням та вселити їх до спірного будинку. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.06.2015 р. зустрічний позов був прийнятий та об"єднаний в одне провадження із первісним позовом для їх спільного розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову позивач та його представник заперечували посилаючись на те, що внаслідок добровільного виїзду зі спірного житлового приміщення та непроживання у ньому більше 1 року, відповідачка та діти втратили право користування житловим приміщенням. Також вони вказали, що за домовленістю з відповідачкою позивач через службу доставки "Делівері" направив відповідачці усі необхідні їй речі за адресою її проживання. Відповідачка - [PERSON] у судові засідання по справі не з"являлася, про час та місце судового засідання по справі була повідомлена своєчасно та належним чином. Її представник - [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги за зустрічним позовом та заперечувала проти задоволення первісного позову з тих підстав, що відповідачка разом із дітьми була вимушена залишити спірне житлове приміщення через поведінку позивача, який створив їй нестерпні умови для проживання. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Ужгородської РДА у судове засідання не з"явився та подав заяву про слухання справи у його відсутність. Представник Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міськради у судовому засіданні заперечувала проти задоволенння первісного позову в частині збереження за дітьми права користування жилим приміщенням. З цих же підстав представник третьої особи просила задовольнити зустрічний позов. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина третя статті 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає спір в межах заявлених вимог. Межі заявлених вимог складають предмет та підстави позову. Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору дарування від 03.04.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 4), позивач по даній справі - [PERSON] є власником житлового будинку № 31-А по вул. Новобудівній у м. Миколаєві. Із матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 2002 по 2012 роки, і від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] Із копії рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.07.2012 р. (а.с. 9) вбачається, що за домовленістю між сторонами, після розірвання шлюбу діти залишились проживати із матір"ю, відповідачкою по даній справі - [PERSON] Із довідки № 4714 від 12.06.14 р., виданої КП ДЄЗ "Океан" (а.с. 6) вбачається, що у даному будинку зареєстровані такі особи: позивач - [PERSON], його колишня дружина, відповідачка по даній справі - [PERSON], та їх неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитані у судовому засіданні свідки - [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що відповідачка [PERSON] більше трьох років назад, разом із дітьми виїхала зі спірного будинку у добровільному порядку, до своїх батьків, а також вивезла усі свої та дитячі речі. Крім цього, свідок [PERSON] показала, що вона була очевидцем того, як відповідачка збирала свої речі перед від"їздом, і робила вона це добровільно, без будь-якого примусу чи погроз зі сторони позивача. Вказані свідки заперечували створення позивачем будь-яких перешкод позивачці та дітям у проживанні в будинку, а також заперечували проти того, що відповідачка намагалася повернутись проживати у будинок. Допитана у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача свідок - [PERSON], яка є кумою сторін та з її слів має нормальні відносини як з позивачем так і з відповідачкою, суду пояснила, що вона особисто не бачила будь-яких протиправних дій зі сторони позивача та створення ним перешкод відповідачці та дітям у проживанні в будинку, і знає про таке лише зі слів відповідачки. Наявними у матеріалах справи актами про непроживання від 03.04.2013 р. та від 05.05.2014 р. (а.с. 10-11) підтверджується факт непроживання відповідачки разом із дітьми у спірному житловому приміщенні без поважних причин починаючи з липня 2012 року. При цьому доводи відповідачки та її представника про те, що непроживання відповідачки зумовлено створенням позивачем перешкод, суд знаходить необгрунтованими через таке. Так, надані відповідачкою [PERSON] копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 18.06.2012 р. та акту судово-медичного дослідження № 1264 (а.с. 22-24) на думку суду, жодним чином не підтверджують факту нанесення саме [PERSON] тілесних ушкоджень відповідачці, чи створення ним інших перешкод їй у користуванні жилим прміщенням. Крім цього, зібраними по справі письмовими доказами підтверджується факт звернення відповідачки до Корабельного РВ УМВС у Миколаївській області лише у грудні 2014 року, тобто вже після звернення позивача до суду із позовом про визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням (а.с. 116). Хоча судовим розглядом встановлено, що неповнолітні діти сторін починаючи з 2012 року навчаються в Ужгородській [PERSON] ступенів № 8 (м. Ужгород), і це підтверджується довідками із цього навчального закладу № 121 та № 122 від 15.06.2016 р. Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом (а.с. 132) також підтверджується факт добровільного вивезення своїх речей відповідачкою [PERSON] Із наявних у матеріалах даної справи квитанцій (а.с. 135-138) вбачається, що позивач - [PERSON] протягом 2013-2014 років відправляв у м. Ужгород, на ім"я відповідачки дитячі меблі, та інші речі. Доказів того, що у спірному житловому приміщенні залишились інші речі відповідачки та дитячі речі, судовим розглядом не здобуто. Не здобуто судом також і доказів того, що відповідачка приймає участь у сплаті житлово-комунальних послуг за будинок та приймає участь у його утриманні та благоустрої. З огляду на вищевикладене, суд знаходить обгрунтованими доводи позивача [PERSON] про те, що відповідачка разом із дітьми, які залишились проживати з нею після розлучення сторін, добровільно вибули зі спірного житлового приміщення і не проживають у ньому без поважних причин більше 1 року, а відтак суд знаходить його позов таким, що підлягає задоволенню, та не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову. На підставі ст. 88 ЦПК України суд відшкодовує позивачеві понесені ним судові витрати та стягує з відповідачки на його користь 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved