Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги пр стягнення 32710 грн. шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з посиланням на те, що позивач є фізичною особою-підприємцем, який надає, зокрема, послуги по перевезенню речей з використанням автомобіля FAW, реєстраційний номер [NUMBER], 30 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено трудову угоду на виконання робіт водія-експедитора, 07 жовтня 2013 року відповідач, виконуючи роботу по перевезенню вантажу на вищезазначеному автомобілі, вчинив в порушення Правил дорожнього руху ДТП, пошкодивши даний автомобіль, вартість матеріального збитку складає 42709 грн. 94 коп, відповідач в добровільному порядку відшкодував 10000 грн., фактичні витрати на відновлення автомобіля складають 42710 грн.. Відповідно до заяви від 27 березня 2014 року позивач просить стягнути 17415 грн. шкоди, 1150 грн. вартості автотоварознавчого дослідження та 328 грн. судового збору. В запереченнях на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що трудовий договір між сторонами не зареєстрований у центрі зайнятості, відповідач не перебуває у трудових відносинах із позивачем, посада водія-експедитора не є посадою, щодо якої можуть бути укладені договори про повну матеріальну відповідальність. В судовому засіданні позивач підтримав позов за вищевикладений обставин, пояснивши, що 30 вересня 2013 року прийняв на роботу відповідача з іспитовим терміном, заробітної плати останній не отримував, трудовий договір не реєстрував, оскільки він укладений на іспитовий термін, між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність, трудова книжка відповідача у нього відсутня, відповідач винен у ДТП і у пошкодженні автомобіля. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов за обставин згідно позовної заяви, пояснивши, що трудова угода між сторонами була чинною на момент ДТП, підстава позову-спричинення шкоди внаслідок виконання відповідачем трудових обов"язків. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач по телефону запропонував йому роботу по перевезенню, він погодився, після чого підписав трудовий договір, трудову книжку віддав позивачу, заробітну плату від позивача не отримував, винен у вчиненні ДТП, відшкодував добровільно позивачу 10000 грн., трудова угода незаконна. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що відповідальність відповідача обмежується його середнім заробітком. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явилась, клопотання про відкладення розгляду справи відсутні. Позов не підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем заявлені вимоги про відшкодування шкоди внаслідок ДТП з підстав пошкодження належного позивачу автомобіля відповідачем під час виконання трудових обов"язків. Відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Згідно довіреності від 31 січня 2011 року позивач має право розпорядження автомобілем марки FAW, реєстраційний номер [NUMBER], належного [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], тобто позивач має право вимагати відшкодування шкоди, завданої даному автомобілю. Відповідно до постанови Ніжинського міськрайонного суду від 28 січня 2014 року [PERSON] 07 жовтня 2013 року, керуючи автомобілем марки FAW, реєстраційний номер [NUMBER], на автомобільній дорозі Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Ре шитилівка, в порушення п.п.16.11., 2.1., 2.2. ПДР здійснив зіткнення із автомобілем марки "Камаз", номерний знак [NUMBER], в результаті ДТП вищезазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. Дані обставини сторонами в судовому засіданні не заперечуються, тобто мала місце ДТП, яка сталася із вини відповідача. Відповідно до полісу №АЕ/2133740 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач є страхувальником, забезпечений транспортний засіб-автомобіль марки FAW, реєстраційний номер [NUMBER], строк дії полісу з 27 грудня 2012 року по 26 грудня 2013 року, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам. Згідно повідомлення ПАТ "Страхова компанія "Країна" від 04 березня 2014 року станом на 04 березня 2014 року за вищезазначеним полісом вплат потерпілим страхового відшкодування не здійснювалось. Статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір-це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків. Трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов'язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин. Саме тому основні елементи інституту трудового договору (порядок укладення трудового договору, його зміст, гарантії працівникам при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, підстави припинення договору тощо) як такі, що мають засадничий характер, повинні врегульовуватись лише законом. Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Приписами ст.24-1 КЗпП України встановлено, що у разі укладення трудового договору між фізичною особою та працівником фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи, зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року №260 «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» затверджено Форму типового договору між працівником і фізичною особою та Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою. Таким чином закон містить вказівку на укладення між працівником та фізичною особою трудового договору лише у встановленій формі, який у обов'язковому порядку повинен бути зареєстрований. Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою від 30 вересня 2013 року позивач прийняв на роботу відповідача, як водія-експедитора, на випробувальний термін з 30 вересня 2013 року по 30 жовтня 2013 року, на час виконання певної роботи, даний договір підписаний сторонами. Докази на підтвердження реєстрації даного договору у державній службі зайнятості відповідно до вимог ст.24-1 КЗпП України, видачі позивачем відповідного наказу чи розпорядження про прийняття відповідача на роботу, внесення відповідних записів до трудової книжки відповідача, сплати позивачем відповідних страхових внесків за відповідача, як найманого працівника, сплати відповідачу регулярної заробітної плати,-відсутні, про що заперечення позивача в судовому засіданні відсутні. Сторонами 06 жовтня 2013 року укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого відповідач, як працівник, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за недостачу ввіреного йому роботодавцем майна, за шкоду, заподіяну роботодавцеві в результаті відшкодування ним збитків іншим особам, при цьому посада водія-експедитора не внесена до Переліку посад і робіт працівників, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року N 447/24, позивачем не надана посадова інструкція на посаду, обов"язки по якій виконував відповідач, що унеможливлює віднесення відповідача до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір. Із врахуванням викладеного між сторонами трудовий договір згідно положень КЗпП України не укладався, між останніми наявні відносини щодо цивільно-правової угоди згідно норм ЦК України з правами та обов"язками виконавця та замовника. Фактичне допущення відповідача до роботи не спростовує даного висновку суду. За таких обставин підстави позову щодо спричинення шкоди відповідачем під час виконання трудових обов"язків та відшкодування шкоди у зв"язку з цим не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Outcome: dismissed