Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про звільнення нежитлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.06.2015 року комісією у складі працівників ЖЕД-313 складений Акт про те, що 17.06.2015 року у приміщенні колясочної будинку [ADDRESS] виявлено проживання [PERSON], яка самовільно зайняла дане приміщення. В той же день відповідачці був вручений Припис з вимогою звільнити місце загального користування (колясочну) у будинку [ADDRESS] у строк до 27.06.2015 року. 23.09.2015 року відповідачці повторно був наданий припис про звільнення приміщення. Відповідно до Акту від 28.09.2015 року вимоги приписів виконані відповідачкою не були. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд винести рішення щодо звільнення [PERSON] самовільно зайнятого нежитлового приміщення (колясочної), що розташовано у під"їзді № 1 першого поверху житлового будинку [ADDRESS], а стягнути судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що вона працювала двірником в ДКП "Житлоремфонд" Деснянського району м. Києва з 1985 по 2000 рік, перебувала на квартирному обліку. У 1988 році вона на сім"ю з чотирьох осіб отримала ордер на квартиру [ADDRESS]. Спірне приміщення колясочної вона зайняла у 1995 році на підставі Договору оренди, укладеного з ДКП "Житлоремфонд", сплачувала орендну плату. Вона здійснила переобладнання колясочної з нежитлового приміщення у житлове і до цього часу користується вказаним приміщенням. У 2013 році вона разом із сім"єю продала квартиру [ADDRESS], у зв"язку із сімейними обставинами. На даний час іншого житла вона не має, вважає, що законно займає спірне приміщення, нікому не заважає, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, повністю підтримала пояснення відповідачки, просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" є господарюючим суб"єктом на праві господарського відання відносно житлового будинку [ADDRESS] та є його балансоутримувачем відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2015 року № 48. Статутом КП "Керуюча компанія" визначено мета і предмет господарської діяльності, а саме: - обстеження технічного стану житлового та нежитлового (в житлових будинках) фонду на відповідність вимогам нормативних документів, необхідних для утримання; - управління об"єктами, що перебувають на балансі, забезпечення їх належної експлуатації відповідно до закону та умов договору; - нагляд за цільовим використанням об"єктів, що перебувають на балансі підприємства (будинків і прибудинкових територій), відповідно з вимогами законодавства, дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних і протипожежних правил, інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено поняття балансоутримувача, його права та обов"язки, а також поняття виконавця послуг та його права і обов"язки. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 17.06.2015 року комісією у складі працівників ЖЕД-313 складений Акт про те, що 17.06.2015 року у приміщенні колясочної будинку [ADDRESS] виявлено проживання [PERSON], яка самовільно зайняла дане приміщення. 17.06.2015 року [PERSON] був вручений Припис з вимогою звільнити місце загального користування (колясочну) в строк до 27.06.2015 року. Вказаний Припис був отриманий відповідачкою особисто. 23.09.2015 року [PERSON] повторно був наданий Припис про звільнення місця загального користування, а саме колясочної, у строк до 28.09.2015 року. Вказаний припис [PERSON] отримала, але відмовилася підписувати. Відповідно до Акту від 28.09.2015 року, складеного у складі працівників ЖЕД-313, вимоги приписів виконані відповідачкою [PERSON] не були. Крім того, мешканці будинку [ADDRESS] звернулися до позивача із заявами щодо неможливості користуватися підсобним приміщенням будинку, у зв"язку з незаконним проживанням у ньому сторонньої особи. Відповідно до Висновку працівників міліції Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 15.10.2015 року до міліції 07.10.2015 року звернулася [PERSON] із заявою, в якій повідомила про те, що 01.06.2015 року виявила невідому громадянку, яка незаконно проживає у підсобному приміщенні - колясочній будинку [ADDRESS] без будь-яких дозвільних документів, відмовляється покидати приміщення. Як у подальшому з"ясувалося, це була громадянка [PERSON] У вказаному Висновку зазначено, що опитана [PERSON] повідомила, що проживає у колясочній, так як стала учасником програми про переобладнання нежилих приміщень Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, передбачено, що мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласників, наймачі (орендарі) мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням. Державними будівельними нормами України ДБН В.2.2-15-2005, затвердженими наказом Держбуду України від 18.05.2005 року № 80, визначено, що підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахто тощо). Також поняття допоміжних приміщень багатоквартирного будинку міститься і в Законі України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року. Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку" та пунктом 2 розділу Терміни, що вживаються в Правилах, визначають, що допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону неподільним майном багатоквартирного будинку є неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, що забезпечують належне функціонування житлового будинку. Згідно із ч. 2 ст. 19 Закону неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню, а частина 3 вказаної статті визначає, що загальне майно перебуває у частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно до ст.. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Як вбачається з письмових матеріалів справи, пунктом 2 Розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації № 1210 від 01.12.2000 року "Про додаткові заходи щодо збільшення житлового фонду" та Додатку до вказаного розпорядження "Перелік будинків серії "Т", які підлягають реконструкції" було передбачено, що після затвердження проектно-кошторисної документації дозволити провести переобладнання нежилих службових приміщень в житлових будинках серії "Т" Ватутінського району м. Києва в житлові упорядковані однокімнатні квартири з переобладнанням інженерного обладнання згідно з додатком. Під номером 37 вказаного Додатку включений будинок [ADDRESS]. Однак, згідно із п. 1 Розпорядження Деснянської районної державної адміністрації м. Києва № 24 від 29.09.2001 року "Про внесення змін до розпорядження від 01.12.2000 року № 1210 "Про додаткові заходи щодо збільшення житлового фонду" внесено зміни в додаток до розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації від 01.12.2000 року, виключено з переліку будинків серії "Т", які підлягають реконструкції, будинки, у тому числі і будинок [ADDRESS]. А тому посилання відповідачки на те, що вона проживає у колясочній як учасник програми про переобладнання нежилих приміщень є безпідставними, а тому судом до уваги не приймаються. Також судом не приймаються до уваги заперечення відповідачки щодо законності її проживання у нежитловому приміщенні, так як вона сплачує грошові кошти за користування приміщенням, оскільки з наданих відповідачкою квитанцій вбачається, що вони заповнюються нею особисто, особовий рахунок та сума коштів проставляються особисто відповідачкою. Особовий рахунок, який [PERSON] вказує на квитанціях, відноситься до квартири [ADDRESS], і не є особовим рахунком нежитлового приміщення, що підтверджується відповідним листом позивача від 21.03.2016 року. Крім того, жодних належних доказів на підтвердження того, що існують будь-які договори з позивачем або іншими установами щодо законності користування нежилим приміщенням, відповідачкою надано не було. Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, той факт, що відповідачка без належних законних підстав користується нежитловим приміщенням, жодних доказів на спростування не надала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП "Керуюча компанія" є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1218, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved