Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 10.03.2015 року у виконавчому органі Новгородської селищної ради міста Торецька (колишня назва - Дзержинськ) Донецької області, актовий запис №13. В обґрунтування позову зазначив наступне: 10.03.2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає із матір`ю. Спір про місце проживання дитини - відсутній. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та, спільних поглядів на сімейні відносини і сімейні обов`язки, зокрема, щодо ведення спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини припинені у 2019 році. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 24.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 11.03.2020 року о 10 год. 30 хв. в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання 11.03.2020 року сторони не з`явились, надіслали суду письмові заяви про розгляду справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, судові витрати у справі просить покласти на нього. Відповідач, в свою чергу, позов визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову за результатами розгляду наявних у справі матеріалів та перевірки їх доказами, суд дійшов наступного висновку: відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Наведене вище положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В свою чергу, згідно ст.ст.109, 110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Отже, як встановлено судом, позивач - [PERSON] , та відповідач - [PERSON] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.03.2015 року у Виконавчому органі Новгородської селищної ради міста Торецька (колишня назва - Дзержинськ) Донецької області, актовий запис №13, що підтверджено наявними в матеріалах справи оригіналами свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.04.2015 року (повторне) та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.02.2020 року (повторне). Від зазначеного шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.09.2015 року (а.с.11). Дитина мешкає із матір`ю. Спір про місце проживання дитини - відсутній. Шлюбних стосунків подружжя не підтримує, разом не проживає, спільне господарськтов не веде. Також, з позовної заяви вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. При цьому, суд зауважує на тому, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово " сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово " союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Окрім того, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, що, враховуючи наявність для цього законних підстав, є приводом для задоволення позову згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, у зв`язку з чим, з урахуванням письмової заяви відповідача від 11.03.2020 року, слід залишити [PERSON] після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] ". Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Так, за ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, позивач у письмовій заяві від 11.03.2020 року просить покласти судові витрати у справі на нього, у зв`язку з чим судом з відповідача судовий збір не стягується. Разом з цим, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за доцільне, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, вирішити питання щодо повернення позивачеві з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Наявним в матеріалах справи оригіналом квитанції №3 від 24.01.2020 року філії - Донецького управління АТ "Ощадбанк" підтверджено факт сплати [PERSON] (позивачем) судового збору в розмірі 840,80 грн. Отже, поверненню позивачу на підставі ч. 1 ст.142 ЦПК України підлягає 420,40 грн., що становить 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. З огляду на наведене,

Outcome: approved