Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 03 грудня 2011 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управліня юстиції. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, шлюб та сім»ю та виховання дитини. З травня 2015 року стосунки між сторонами почали поступово погіршуватись, що в кінцевому результаті у вересні 2015 року призвело до припинення між сторонами шлюбних стосунків. Між сторонами часто виникали конфлікти, що завжди створювало напружену обстановку в сім'ї та негативно впливало на психологічний стан їхнього неповнолітнього сина. Сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Спільні спроби зберегти сім»ю бажаних результатів не дали. Шлюб існує формально. Позивач та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 03 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управліня юстиції, про що складено актовий запис № 1182. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з вересня 2015 року сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Спільне господарство сторони не ведуть. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім"я існує формально, оскільки сторони тривалий час мешкають окремо, не мають спільних прав та обов»язків, не ведуть спільне господарство, а отже шлюб може бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved