Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.06.2014 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в місті Добропіллі Донецької області, про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він тривалий час працює у вугільній промисловості, загальний стаж складає 25 років 09 місяців 14 днів, в умовах впливу шкідливих факторів 20 років 04 місяці 14 днів, за професією машиніста гірничих виїмкових машин 13 років 09 місяців 07 днів. Працюючи на ВП «Шахта Білицька» він отримав професійне захворювання: пневмоконіоз, легенева недостатність 1-П ступеня, що підтверджується актом за формою П-4 від 03.02.2014 року. Згідно висновку МСЕК від 08.04.20214 року йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. Внаслідок професійного захворювання, позивач зазнав моральну шкоду в зв»язку з душевними та фізичними стражданнями, зміною укладу життя, ставлення до нього рідних, погіршенням стану його здоров»я та матеріального стану, неможливістю виконувати роботу за спеціальністю, а також з наявністю причинного зв»язку між шкодою, заподіяною йому та протиправністю діянь відповідача. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 80000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» Печерський А.Т. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити з задоволенні позову. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької області в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час працював у вугільній промисловості, загальний стаж складає 25 років 09 місяців 14 днів, в умовах впливу шкідливих факторів 20 років 04 місяці 14 днів, за професією машиніста гірничих виїмкових машин 13 років 09 місяців 07 днів. Позивач [PERSON] з відповідачем по справі перебував в трудових відносинах з 01.03.2005 року по 17.09.2005 року (а.с. 8). За час роботи на підприємстві він отримав професійне захворювання: пневмоконіоз, легенева недостатність 1-П ступеня. Був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 03.02.2014 року (а.с. 9-10). Згідно висновку МСЕК від 08.04.2014 року йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв»язку з професійним захворюванням безстроково (а.с. 11). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до хронічного професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 08.04.2014 року позивачу [PERSON] було встановлено 25% втрати працездатності в зв»язку з професійним захворюванням безстроково (а.с. 11). В зв»язку з цим 20.06.2014 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв"язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 25% працездатності безстроково. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, те, що професійна працездатність позивача в зв»язку з професійним захворюванням втрачена на 25% безстроково. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial