Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 10.11.2015 року з вищевказаним позовом, який уточнив 12.11.2015 року. В обгрунтування позову зазначив, що 09.08.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошей та іпотеки у письмовій нотаріальній формі. За вказаним договором позики позивач позичив, а відповідач прийняла у власність 136\~000 грн. , що на момент передачі коштів відповідачеві було еквівалентно 10742, 50 дол. США 50 центів. Відповідач своїм підписом в договорі підтвердила, що отримала від позивача гроші в зазначеній сумі. Строк повернення коштів був визначений не пізніше ніж 09.02.2015 року. У забезпечення виконання зобовязань відповідача за договором позики , між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, яким відповідачем передано в іпотеку позивачеві належне їй на праві приватної власності нерухоме майно. А саме житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Проскурівська, 80. Житловий будинок в цілому складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 58,1 м. кв., житлової площі 36,1 м.кв., літня кухня Б, погріб В, вбиральня Г, сарай З, гараж Е, душ Ж, водо колонка І, замощення ІІ, огорожа 1-3. Даний будинок належить відповідачеві на праві приватної власності на підстав договору дарування від 07.07.2009 року. Вартість предмета іпотеки 144191,00 грн. згідно звіту про оцінку майна. Відповідач свої зобовязання за договором не виконала, тому станом на 12.11.2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 205716,34 грн., що складається з суми боргу, пені, індексу інфляції . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики в сумі 205716,34 грн. та визнати за ним право власності на будинок відповідача , який є предметом іпотеки. До суду позивач надав заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутності, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності , позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.08.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей та іпотеки у письмовій нотаріальній формі. (а.с. 14 15 договір іпотеки та позики грошей від 09.08.2014 року посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON]О.). За вказаним договором позики позивач позичив, а відповідач прийняла у власність 136\~000 грн. , що на момент передачі коштів відповідачеві було еквівалентно 10742, 50 дол. США 50 центів. Відповідач своїм підписом в договорі підтвердила, що отримала від позивача гроші в зазначеній сумі. Строк повернення коштів був визначений не пізніше ніж 09.02.2015 року. У забезпечення виконання зобовязань відповідача за договором позики , між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, яким відповідачем передано в іпотеку позивачеві належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий ріг, вул. Проскурівська, 80. Житловий будинок в цілому складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 58,1 м. кв., житлової площі 36,1 м.кв., літня кухня Б, погріб В, вбиральня Г, сарай З, гараж Е, душ Ж, водо колонка І, замощення ІІ, огорожа 1-3. (а.с. 21-24 технічна документація). Даний будинок належить відповідачеві на праві приватної власності на підстав договору дарування від 07.07.2009 року. (а.с. 20 витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.08.2009 року, 19 договір дарування). Вартість предмета іпотеки 144191,00 грн. згідно звіту про оцінку майна. (а.с. 25-26 звіт про оцінку майна від 03.11.2015 року). Відповідач свої зобовязання за договором не виконала, тому станом на 12.11.2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 205716,34 грн., яка складається з 136\~000 грн. - борг; 2940,34 грв. пеня за прострочення виконання договору в межах одного року та 66776 грн.- індекс інфляції за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов"язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов"язань. Нормами статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до частин 1 і 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. А згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч.3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Як видно з договору іпотеки, пунктом 12 передбачено відповідне застереження, як того вимагає Закону України "Про іпотеку". Пунктом 12 договору іпотеки від 09.08.2014 року визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, установленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч.2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Отже, судом встановлено, що відповідач дійсно не виконувала зобовязання за договором позики та цей факт вона підтвердила визнавши позов, але оскільки позивач просить суд в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань визнати за ним право власності на нерухоме майно, що належить відповідачеві на праві приватної власності , та вартість цього майна спів мірна сумі заборгованості відповідача за договором позики, то в задоволенні вимоги про стягнення суми боргу суд позивачеві відмовляє. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем обґрунтовані та доведені матеріалами справи. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню, понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2057, 16 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial