Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

15 вересня 2021 року позивачка звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому свої позовні вимоги обґрунтувала таким. З 20 лютого 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося, між ними зникла взаємоповага і почуття, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Хоча відповідач вже тривалий час і проживає окремо від позивачки та їх спільної дитини, останній періодично навідується з вимогами віддати йому дитину для постійного проживання саме із батьком. Дитина потребує постійної присутності матері у своєму житті, зокрема для харчування, всебічного і гармонійного розвитку, а тому проживання дитини саме з позивачкою є прямою необхідністю. Враховуючи викладене, позивачка просить визначити місце проживання доньки разом з нею. В підготовче засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача адвокат Д.С.Тихоша подав суду заяву, в якій просив справу слухати у відсутність сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають (вх.№ЕП-2400/21-вх 11.11.2021). Відповідач подав письмову заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні в його відсутність, позовні вимоги визнав повністю (вх. № 6809/21-вх 11.11.2021). Представник третьої особи служби у справах дітей Снігурівської міської ради Миколаївської області та органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області Наріжня І. також надала заяву, в якій просила про проведення судового засідання у її відсутність, про задоволення позовних вимог заперечень не мала (вх. №и 6808/21-вх 11.11.2021). Згідно зі ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законом України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як мати, так і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні (ч.1 ст.141 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Судом встановлено, що з 20 лютого 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на підтвердження чого позивачкою надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20 лютого 2015 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції; актовий запис № 71 (а.с. 11). Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); актовий запис № 144 (а.с. 12). Сторони припинили подружні стосунки, з червня 2021 року, проживають окремо. [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] проживає у [ADDRESS] . Дитина проживає із [PERSON] . Згідно з довідкою, виданою директором ТОВ "Швейна фабрика "Текстиль-2000" Саф`яненко О.В. 01 вересня 2021 року за вих. № 01/09, [PERSON] працює в ТОВ "Швейна фабрика "Текстиль-2000" на посаді спеціаліста зі стандартизації, сертифікації та якості з 23 вересня 2016 року. На теперішній час перебуває у декретній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами (а.с. 13). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-підприємців та громадських формувань [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі з 02 березня 2021 року, а з 04 червня 2021 року є керівником ТОВ "Домашній плюс" (а.с. 14-15). Згідно з актом від 17 вересня 2021 року, складеного комісією у складі начальника загального відділу Снігурівської міської ради [PERSON] та інспектора загального відділу Снігурівської міської ради [PERSON], [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 29). Як слідує з характеристики від 27 вересня 2021 року за підписом заступника начальника Снігурівського ВП В.Матусенка, за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, алкогольними напоями не зловживає, в повній мірі виконує свої батьківські обов"язки. [PERSON] , батько [PERSON] , до дитини ставиться добре (а.с.37). Відповідач зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , згідно з довідкою від 16 вересня 2021 року № 152, виданою старостою Афанасіївського старостинського округу Снігурівської міської ради Миколаївської області (а.с.24). Згідно з положеннями ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). У частині першій ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Норми міжнародного права та національного законодавства не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Органом опіки та піклування Снігурівської міської ради надано суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги, що дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на грудному вигодовуванні, не досягла віку самостійно висловлювати свою думку, батько дитини не заперечує того, щоб дитина проживала разоми з матір`ю. З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи інтереси малолітньої дитини, яка має вік - один рік, перебуває на грудному вигодовуванні матері, за відсутності виняткових обставин для розлучення малолітньої дитини з матір`ю, з якою дитина проживає з народження, визнання відповідачем позовних вимог, позицію представника органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, а тому позовні вимоги позивачки є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 454грн, інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved