Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що з 1986 року по 2014 рік працював на підприємствах по видобутку вугілля, які входять до складу ДП "Львіввугілля". Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці на шахті, захворів на професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія, антракосилікоз Іст., інтерстиційна форма, емфізема легень, ДН -І- ІІ ст., у зв'язку із чим він неодноразово звертався за медичною допомогою. Окрім цього, 03.06.1994 р. під час виконання своїх трудових обов'язків із ним стався нещасний випадок, внаслідок якого отримав перелом кісток таза по типу метелика. У зв'язку із отриманим трудовим каліцтвом та професійними захворюваннями проходив лікування у Червоноградській та Соснівських ЦМЛ, Львівській обласній клінічній лікарні. Висновком обласної МСЕК від 19.06.2013 року йому вперше і безтерміново встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом від 1994 року. В подальшому, висновком міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК від 19.08.2014 р. йому встановлено 45% втрати професійної працездатності, по профзахворюванні вперше. Оглядом обласної МСЕК від 26.08.2014 р. йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності з яких 10% по труд. каліцтву, 15% хр.бронхіт, 30% радикулопатія. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, безстроково на 55% втратив працездатність внаслідок профзахворювання та трудового каліцтва, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 20 000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснив, що працював на підприємствах по видобутку вугілля, які входять до складу ДП "Львіввугілля" через що отримав професійне захворювання. У зв'язку з цим відчуває постійні болі у попереку, йому важко пересуватись. Через значну втрату працездатності, відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства. Вимушений час від часу проходити медичне лікування. Вважає що йому заподіяно моральної шкоди, у зв'язку із чим просить позов задовольнити. Пояснення позивача підтримав його представник [PERSON] Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Звертав увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва. Також зазначив, що позивачем пропущений трьох місячний термін звернення до суду. передбачений КЗпП України. Крім цього, у наданих медичних документах немає покликання про отримання позивачем фізичних та душевних страждань внаслідок отриманого захворювання. Крім цього, у наданих медичних документах немає покликання про отримання позивачем фізичних та душевних страждань внаслідок отриманих профзахворювань. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1986 року по 2014 рік працював на підприємствах по видобутку вугілля, які входять до складу ДП "Львіввугілля", що стверджується копією трудової книжки виданої на його ім'я. З акту розслідування нещасного випадку на виробництві №24 від 07.06.1994р., встановлено, що позивач працюючи в першу зміну в шахті, внаслідок повсковзування на мокрих стропах впав та пошкодив тазову кістку. Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці підтверджується, що [PERSON] працюючи гірником очисного забою на ВП "шахта "Лісова" ДП "Львіввугілля", працював під землею у шахті у шкідливих умовах праці, а саме робота пов'язані із контактом з вугільно-породним пилом із вмістом діоксину кремнію на робочому місці, непостійний переривчастий шум, несприятливі фактори мікроклімату, вимушена робоча поза, фізичні навантаження, важкість та напруженість робочого процесу. У зв'язку із роботою у важких та шкідливих умовах праці під землею в шахті, позивач захворів на професійні захворювання, внаслідок чого був змушений неодноразово звертатись за медичною допомогою, що підтверджується наявними в матеріалах справи випискою з лікарняних листків [PERSON], впродовж 2011-2014 р.р.. 05.08.2014 року роботодавцем було складено акт розслідування професійних захворювань, згідно яких встановлено, що такі виникли внаслідок роботи протягом 18 років в підземних умовах при вібрації, запиленості повітря на робочих місцях, що перевищувало ГДК. Відповідно до акту огляду травматологічною МСЕК №1305 від 19.06.2013 р. [PERSON] вперше і безтерміново встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом. В подальшому висновком міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності. Також, 26.08.2014 р. висновком обласної МСЕК [PERSON] безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності, з яких 10% по труд. каліцтву, 15% хр.бронхіт та 30% радикулопатія. Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 21.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тому відшкодування моральної шкоди повинно проводитись роботодавцем - ДП "Львіввугілля". Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 p., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок професійних захворювань та трудового каліцтва при виконанні своїх трудових обов'язків, в зв'язку з якими позивачу 19.06.2013 року вперше і безтерміново було встановлено 10% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву, а в подальшому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності (10% - труд. каліцтво, 15% - хр.бронхіт, 30% - радикулопатія.) Це призвело до того, що позивач втратив працездатність, він постійно відчуває болі у попереку при ходьбі, він обмежений у рухах, не може виконувати повноцінно роботу при веденні домашнього господарства, став інвалідом. Змушений час від часу проходити медичне лікування, витрачати кошти на придбання ліків. Всі ці обставини суттєво погіршили уклад його життя, вимагають додаткових зусиль для його належної організації. З огляду на це суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди. Оцінюючи розмір моральної шкоди суд враховує загальний стаж роботи позивача на підземних роботах з шкідливими умовами праці, що складає більше 18 років. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлений його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 11 000 грн. моральної шкоди, так як вимоги про стягнення 20000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП "Львіввугілля".

Outcome: partial