Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Представник первісного позивача,посилаючись на те,що між ними та відповідачем-1 був заключений договір,відповідач всупереч умов кредитного договору кредит та відсотки за його користування добро-вільно не сплачує,а тому просить суд стягнути з неї та поручителя заборговані станом на 06.08.2014 року кошти в сумі 351 608,90 дол. США, що (еквівалентно - 4 344 975,00 грн.),з них по основному кредиту в сумі 166 721,34 дол.США, що (еквівалентно - 2 059 821,98 грн.), заборговані проценти - 145 286,04 дол.США, що (еквівалентно - 1 794 991,44 грн.), заборгованість по комісії - 00,00 дол. США., пеня - 22 938,20 дол.США, що (еквівалентно - 283 398,69 грн.), банківський штраф - 16 735,32 дол.США, що (еквівалентно - 206 762,89 грн.)- в солідарному порядку,сплачений судовий збір в розмірі 3 654,00грн. - в рівних частках. З тих підстав,що заява про визнання та затвердження Мирової Угоди не відповідає вимогам Закону суд залишив її без розгляду. В судовому засіданні представник позивача Федоренко С.В. не з»явився,надіслав письмову заяву,просив справу розглянути без них, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі,зустрічні позовні вимоги не визнав. Відповідач-1 за первісним позовом - [PERSON] в судовому засіданні не з»явилася,про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином,причину неявки не повідомила,заяв та клопотань до суду не на надіслала. Відповідач-2 (він же- третя особа,яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову) - [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належ-ним чином,причину неявки не повідомив,заяв та клопотань до суду не на надіслав,а тому суд вважає за можливе розглянути справу без них,на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи,оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності,суд приходить до висновку,що позовні вимоги Банку підлягають до задоволення, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено,що 08 серпня 2008 року між ПАТ «КБ„Надра"»м.Київ та [PERSON] був заключений кредитний договір №183/П/43/2008-840 (Договір) про надання останній кредиту в сумі 167 353,23 дол.США зі строком повернення коштів та відсотків в розмірі 14,49% річних за користування до 07 серпня 2028 року. На виконання умов кредитного договору позивач шляхом перера-хування згаданої суми на рахунок,який вказала Позичальник виконав свої зобов»язання. В порушення умов кредитного договору Відповідачка не повернула повністю кошти за отриманий кредит та не сплатила відсотки за користування кредитними коштами,щомісячні платежі також проводила періодично. Згідно розрахунків позивача станом на 06.08.2014 року Відпові-дачка заборгувала кошти в сумі 351 608,90 дол. США,що (еквівалентно - 4 344 975,00 грн.),з них по основному кредиту в сумі 166 721,34 дол.США, що (еквівалентно - 2 059 821,98 грн.), заборговані проценти - 145 286,04 дол.США, що (еквівалентно - 1 794 991,44 грн.),заборго-ваність по комісії - 00,00 дол.США.,пеня - 22 938,20 дол.США, що (еквівалентно - 283 398,69 грн.),банківський штраф - 16 735,32 дол.США, що (еквівалентно - 206 762,89 грн.) (що підтверджується відповідним розрахунком),арк.спр.5-6. Відповідно до договору поруки №183/П/43/2008-840-1 (Договір) від 08 серпня 2008 року укладеного між Банком в особі Дерев»янко Юлії Анатоліївни та [PERSON](Поручитель) останній виступив в якості поручителя по своєчасному та в повному обсязі поверненню кредитних коштів згідно Договору. Пунктами 1.1-1.4 згаданого договору Поруки визначено,що Поручитель,як фізична особа,зобов"язується відповідати перед Кредитором(Банком)за виконання зобов"язань,взятих на себе Позичальником за вищевказаним Договором в тому ж об"ємі,що і Позичальник,тобто в солідарному порядку. Згідно вимог ст.625 ЦК України боржник,який просрочив виконання грошового зобов"язання,на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення,а також три проценти річних від просроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка-1 [PERSON] не погоджуючись з позовними вимогами Банку зазначила про те,що ПАТ «КБ «Надра»» не мав законного права кредитувати фізичних осіб валютними коштами не гарантуючи можливі ризики під час коливання курсу дол.США,а тому на її думку такий Договір повинен бути судом визнаний недійсним. Третя особа,яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову - [PERSON] не погоджуючись з позовними вимогами Банку зазначив про те,що зміст кредитного Договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема щодо повідомлення його з умовами кредитування,поручительства та інш., а тому на його думку з таких підстав Договір повинен бути визнаний недійсним з моменту його заключення. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ). Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. З якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валют. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов 'язані з іноземною валютою. Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Отже,наявність порушення відповідачем законних прав позивача є підставою до задоволення в цій частині позовних вимог останнього. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра»»,суд приходить до наступного. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Крім того слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України,норми якої є нормами прямої дії,основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Відповідачка-1 в зустрічному позові зазначила про те,що її права як споживача були порушені і тим,що на території України заборонено видачу споживчих кредитів в іноземній валюті фізичним особам ,а їй видали такий кредит і не бажає Банк при цьому укласти з нею Договір реструктуризації боргу. З зазначеного вище вбачається,що у ПАТ «КБ «Надра»» на момент укладання кредитного Договору від 08 серпня 2008 року була в наявності Генеральна ліцензія на здійснення кредитних операцій в іноземній валюті. Нормою,визначеною ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки, згідно до вимог ст. 11 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: - визнання права; - визнання правочину недійсним; - припинення дії,яка порушує право; - припинення становища, яке існувало до порушення; - примусове виконання зобов"язання в натурі; - зміна правовідношення; - припинення правовідношення; - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової шкоди; - визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд також вправі захистити цивільне право або інтерес сторін іншим способом,що встановлений Договором або Законом. У відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про захист прав споживача,визнання кредитного договору недійсним суд з зазначених підстав залишає без задоволення. Згідно вимог ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір відповідно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved