Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

11 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. У позові зазначила, що [INFO] в с-щі Любомирівка Снігурівського району Миколаївської області помер її батько [PERSON] . За життя померлий склав заповіт, в якому заповідав позивачці земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,20 га, яка розташована в межах території Краснознам"янської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. Після смерті батька окрім неї спадкоємцем першої черги на обов`язкову частку у спадщині є донька померлого [PERSON] , яка є непрацездатною за віком. Оскільки відповідач [PERSON] ухилялася від надання допомоги своєму батьку, який внаслідок хвороби та віку перебував у безпорадному стані, просила усунути [PERSON] від права на спадкування на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] У серпні 2017 року відповідач [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного 04 липня 2013 року [PERSON] , який помер [INFO] , та заповів вказану земельну ділянку [PERSON] .. Позов обгрунтовано тим, що заповіт складено та посвідчено не уповноваженою особою, з численними порушеннями, а саме: відсутній підпис заповідача, відсутній запис заповідача про прочитання ним заповіту уголос, не зазначено місце та час складання заповіту. Посилаючись на порушення її прав як спадкоємця за законом оспорюваним заповітом, та вище наведені обставини, з підстав, передбачених ст.1257 ЦК України, просить визнати заповіт недійсним. Ухвалою суду від 07 вересня 2017 року позови об"єднано в одне провадження. Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року до участі у справі залучено [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Суду пояснила, що померлий [PERSON] її рідний батько, відповідач [PERSON] , третя особа - [PERSON] та свідок [PERSON] її рідні сестри, вона проживає у [ADDRESS] , після смерті матері з 2013 року батько проживав сам в с.Любомирівка Снігурівського району, в силу віку та хвороби ніг батько потребував сторонньої допомоги, яку вона йому надавала, готувала та носила батьку їжу, допомагала по господарству, на той час батько рухався, виходив на за межі двору, самостійно отримував пенсію та розпоряджався нею, а за два місяці до смерті став безпорадним, майже не вставав з ліжка, не міг себе самостійно обслуговувати, за такого вона була змушена звільнитися з роботи та постійно доглядала батька, тоді як відповідач, будучи рідною донькою ухилялася від обов`язку по утриманню батька, жодного разу не з`явилася, за ним не доглядала. При цьому, вважала даремними прохання про будь-яку допомогу для батька від сестер, тому за такою не зверталася, батько також нікого про допомогу не просив. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на недоведення законодавчо визначеної сукупності обставин для усунення її права на спадкування, зустрічний позов підтримала і просила задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. [INFO] в с-щі Любомирівка Снігурівського району Миколаївської області помер [PERSON] , про що 21 грудня 2016 року в Книзі реєстрації смертей Любомирівської селищної ради Снігурівського району Миколаївської області вчинено актовий запис №8 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.26). За життя, 04 липня 2013 року, [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем Краснознам`янської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №11, яким заповів [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,20 га, яка розташована в межах території Краснознам"янської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, належної йому на підставі державного акта серії [NUMBER] , виданого 18 травня 2005 року на підставі розпорядження Снігурівської райдержадміністрації від 05.04.2004 року №264-р (а.с.7, 8). Згідно копії спадкової справи №78/2017, заведеної у Снігурівській державній нотаріальній конторі 02 березня 2017 року, позивач прийняла спадщину на спадкове майно на підставі поданої заяви, яку зареєстровано в книгу обліку спадкових прав за №194. Крім того, спадкоємцями за законом є інші діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які подали до держнотконтори заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця за законом (а.с.22-29). При цьому, донька померлого [PERSON] , 1959 року народження , на час відкриття спадщини будучи непрацездатною за віком, в силу ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. 02 червня 2018 року з приводу оформлення спадкових прав за заповітом нотаріус Снігурівської державної нотаріальної контори повідомила позивачці [PERSON] про наявність ще одного спадкоємця - [PERSON] та роз`яснила положення п.5 ст.1224 ЦК України, щодо можливості усунення спадкоємця від права на спадкування у судовому порядку (а.с.6). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В постанові від 05.04.2018 року у справі № 205/8894/16-ц Верховний Суд зазначив, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеного у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Згідно представленої довідки УСЗН Снігурівської РДА Миколаївської області від 06.06.2017 року №04/01-09/0723, [PERSON] перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення та їй була призначена та виплачена компенсація як непрацюючій працездатній особі по догляду за престарілою особою [PERSON] , [INFO] , з 18.11.2015 року по 31.12.2016 року. З 01.01.2017 року знята з обліку (а.с.79). Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , односельці та знайомі сторін, а також свідок [PERSON] , рідна сестра сторін, суду підтвердили, що [PERSON] за декілька місяців до смерті в силу хвороби ніг та престарілим віком (81 рік) потребував догляду, допомогу батьку давала [PERSON] , готувала їжу, допомагала по господарству, прала, облуговувала інші потреби. Таким чином, суд вважає доведеним, що спадкодавець [PERSON] , дійсно перебував у безпорадному стані у зв"язку з престарілим віком та хворобою, тому потребував допомоги. Проте позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що відповідачка мала можливість надавати допомогу батькові і [PERSON] потребував допомоги саме відповідача [PERSON] Слід зазначити, що відповідач та [PERSON] проживали окремо в різних регіонах, спілкувались рідко, батько не звертався до доньки за допомогою. Також померлий, окрім сторін по справі, має ще дітей [PERSON] та [PERSON] , які також могли надавати йому допомогу. Ураховуючи недоведеність ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю, в задоволенні первісного позову слід відмовити. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, суд зазначає наступне. Право на заповіт, відповідно ст.1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст..1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Загальні вимоги до форми заповіту встановлено ст..1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої ст..207 цього Кодексу. Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затв.Наказом Міністерства Юстиції України 11.11.2011 N 3306/5, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Допитана в суді в якості свідка секретар Краснознам`янської (на даний час Любомирівської) сільської ради [PERSON] зазначила, що при оформленні заповіту [PERSON] , вона з`ясувала всі необхідні питання, зокрема [PERSON] самостійно з`явися до сільської ради та виявив бажання скласти заповіт на ім.»я [PERSON] , будь-яких підстав сумніватися в його дієздатності не було, нею було надруковано заповіт, зачитано заповідачем уголос, після чого [PERSON] поставив свій підпис у заповіті та у книзі реєстрації нотаріальних дій. Встановлено, що заповіт від 04 липня 2013 року складено уповноваженою особою секретарем Краснознам`янської сільської ради [PERSON] у письмовій формі за допомогою загальноприйнятих засобів у селищі Красне Знам`я у приміщенні сільської ради в 10 годині 15 хвилин зі слів заповідача, підписаний заповідачем [PERSON] особисто, до підписання прочитаний заповідачем уголос, дієздатність заповідача було перевірено секретарем сільської ради. Те, що заповіт складено у приміщенні Краснознам`янської сільської ради свідчить запис у книзі реєстрації нотаріальних дій за підписом заповідача. Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі 11.12.2013 року під №11 (а.с.182). Про те, що за життя [PERSON] висловлював бажання заповідати земельну ділянку сім`ї [PERSON] засвідчила свідок [PERSON] . Таким чином, оскаржений заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону, а на підтвердження підстав його недійсності позивач належних та допустимих доказів не надав. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed