Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] \~ звернувся\~до суду\~з позовом\~до Державного Підприємства Вугільна Компанія «Краснолиманська» , третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював на ДП «ВК «Краснолиманська» в якості гірничого робітника 2 розряду, гірничого монтажника підземного, гірничого робітника очисного вибою. У зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничих факторів. У тому числі на ДП «ВК «Краснолиманська», у нього виникло професійне захворювання, що підтверджено Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який було складено 16.11.2018 року, та в якому зазначено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг ( ( М 54.1.7), хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-22 ст. 11.12.2018 року висновком МСЕК йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 220000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 220000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 2500 грн. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на не доведення з боку позивача наявності протиправної поведінки відповідача. Окрім того, зазначив, що висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надали пояснення, в яких зазначили, що позивачу управлінням Фонду було призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати працездатності та призначена щомісячна страхова виплата. Просили справу розглянути без участі представника. В судовому засіданні представник позивача Алексєєв Л.О. підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Бушинська Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, підтримала наданий нею відзив на позовну заяву. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання не з`явились, просили справу слухати без участі представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 28.11.1995 року по 05.06.2012 року, з 06.08.2012 року по 20.02.2013 рік, з 01.12.2014 рік по 04.08.2016 рік перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, де працював в якості гірничого робітника 2 розряду, гірничого монтажника підземного, гірничого робітника очисного вибою . Наказом № 4252/к від 08.08.2016 року був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я.( а. с. 8-9). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від позивачу встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг ( ( М 54.1.7), хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-22 ст. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме : шахта «Краснолиманська-Західна№ 1», ШБК «Донецькшахтопроходка», ДП «ВК «Краснолимнаська»; вплив шкідливого фактору- фізичне навантаження, робоча поза, несприятливий мікроклімат, пил ( а.с. 26-27). Висновком МСЕК від 11.12.2018 року позивачу вперше було встановлено за сукупністю 65% втрати працездатності , 3 група інвалідності , призначено медикаментозне лікування, протипоказана важка фізична праця. ( а. с. 29). Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово лікувався в медичних установах з приводу професійного захворювання ( а.с. 11-14). Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України " Про охорону праці", а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов"язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої\~\~їх працівникам такими умовами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов"язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов"язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. Судом встановлено, що у зв"язку з встановленням у позивача професійного захворювання хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг ( ( М 54.1.7), хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-22 ст. та втрати у зв`язку з цим за сукупністю 65% працездатності, йому було заподіяно моральну шкоду , яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначеного професійного захворювання - , у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров"я. Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора важкість праці - пил ,тобто у зв"язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов"язаних з порушенням Закону України " Про охорону праці". Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Доводи представника відповідача в наданих суду запереченнях про те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються до уваги, оскільки, як встановлено судом, професійне захворювання позивача виникло не у звязку з тривалою працею останнього за професією, а у звязку з шкідливими умовами праці, тобто через порушення роботодавцемст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача , про те, що в даному випадку тільки на медичні органи покладений обов`язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачеві в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди й без висновку медичних органів. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що професійна працездатність у зв"язку з професійним захворюванням втрачена на 65%, виходячи з принципів розумності та об`єктивності, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 28000\~грн . Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати : по сплаті судового збору - в розмірі 768,40 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 318 грн. судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial