Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 22 лютого 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Криворізький ремонто-механічний завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-8). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 22 лютого 2021 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 23 лютого 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 57,58). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 29 березня 2021 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, подав додаткові пояснення на відзив. Сторони в судове засідання не з`явились, явка сторін не є обов`язковою відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами - в письмовому провадженні (частина 13 статті 7 ЦПК України). Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що [PERSON] , [INFO] , (надалі по тексту - Позивач), станом на 14 грудня 2017 року працював на посаді слюсаря-ремонтника зайнятого на гарячих ділянках робіт в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Криворізький ремотно-механічний завод»), що підтверджується трудовою книжкою позивача. 14 грудня 2017 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем трапився нещасний випадок на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Криворізький ремотно-механічний завод», внаслідок якого отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритий перелом нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті без зміщення. Данний факт підтверджується Актом №10 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» (надалі - акт №10), Актом Форми-5 «Про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 14 грудня 2017 року о 04 год. ЗО хв, на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Криворізький ремонтно- механічний завод» (надалі - акт Форми Н-5) та трудовою книжною на ім`я Позивача. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Позивач як працівник підприємства безпосередньо несе відповідальність за порушення правил безпеки на виробництві. Актом за формою Н-1 окрім інших осіб, встановлено і порушення правил охорони праці і самим Позивач. Тобто, підприємство вважає, що оскільки [PERSON] також винен у настанні нещасного випадку, тому підприємство не несе відповідальності за завдану йому шкоду. Крім того, Відповідач стверджує, що Позивач оцінив свої моральні страждання сумою, яка жодним чином неаргументована, завищена та не відповідає тяжкості і характеру шкоди тому просить суд відмовити у задоволені позову. Крім того, до відзиву позивач надав клопотання до початку розгляду справи по суті витребувати у позивача довідку про відкриті рахунки, оскільки у разі задоволення позову має намір добровільно виконувати рішення суду. Однак, як вбачається з опису вкладень до цінного листа, відповідач стороні позивача направив лише відзив на позовну заяву. Згідно з частиною 2 статті 183 ЦПК України - до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Оскільки подане клопотання стосується виконання судового рішення в майбутньому, відповідач не дотримався вищевказаних вимог, тому клопотання про витребування довідки підлягає поверненню без розгляду (частина 4 статті 183 ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , (надалі по тексту - Позивач), станом на 14 грудня 2017 року працював на посаді слюсаря-ремонтника зайнятого на гарячих ділянках робіт в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Криворізький ремотно-механічний завод» (далі - Відповідач). 14 грудня 2017 року близько о 04 годині 30 хвилин, Позивач, знаходячись у поточній лінії №3 формувально-стрижневої дільниці сталефасоноливарного цеху (корпус 1), під час виконання своїх трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритий перелом нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті без зміщення». Даний факт підтверджується Актом №10 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» (надалі - акт №10), Актом Форми-5 «Про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 14 грудня 2017 року о 04 год. 30 хв, на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Криворізький ремонтно- механічний завод» (надалі - акт Форми Н-5) та трудовою книжною на ім`я Позивача (а.с.11-15, 16-21) Згідно п.6 акту №10, компетентною комісією з розслідування нещасного випадку встановлено що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являється падіння, обвалення предметів, матеріалів, породи, ґрунту (а.с.13). Також компетентною комісією встановлено, що металевий вал не відповідав проектним параметрам рамки наповнювальної струшу вального столу. Згідно з проектом №М853.02.00.000, для стяжки важелів передбачено зварне кріплення куточком металевим 75*75 мм. Відповідно до п. 7 акту №10, причинами нещасного випадку являлись: Основна: технічна - невідповідність рамки наповнювальної струшувального столу проектній документації. Супутня: організаційна - невиконання посадових обов`язків. Згідно п.8 акту №10 нещасний випадок стався внаслідок експлуатації рамки наповнювальної струшувального столу, інв.№494421, яка є джерелом підвищеної небезпеки та належить Відповідачу. Відповідно до п.10 акту №10, нещасний випадок, в результаті якого Позивачем отримано тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача. (а.с.13). Таким чином, нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача та обумовлений неналежним виконанням Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Позивач стверджує, що у зв`язку з вказаним трудовим каліцтвом відчув сильний фізичний біль, проходив тривалі курси медичної реабілітації, що призвели до втрати життєвого часу, який Позивач міг витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, приділити своєму духовному та інтелектуальному розвитку. Ушкодження здоров`я призвело до обмеження можливості реалізовувати Позивачем свої наміри в професійній сфері, травми стали причиною істотного зниження життєвої активності, призвели до зміни звичного способу життя. Позивач до теперішнього часу відчуває біль в травмованій області тіла, його хвилює обмеження функціональності травмованого пальця лівої кисті. Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності .Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах на момент настання нещасного випадку за участі позивача було врегульовано Постановою КМУ від 30 листопада 2011 р. № 1232, якою затверджено Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві . Згідно з вказаним порядком, у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов"язаний з виробництвом, комісією складається акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за формою Н-1), які передаються роботодавцеві для затвердження; Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, оскільки позивач допустив порушення вимог охорони праці, з урахуванням наступного. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, оскільки позивач допустив порушення вимог охорони праці, з урахуванням наступного. В розумінні ч. 2 ст. 72 ЦПК України, саме Акти за формою Н-5 і Н-1 є тими доказами, що підтверджують чи спростовують факти нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. З трудової книжки Позивача та Акту про нещасний випадок за встановленою формою, вбачається, що Позивач перебував у трудових відносинах саме з Відповідачем, і саме під час виконання своїх обов"язків та на території підприємства з ним стався випадок, який визнано таким, що пов"язаний з виробництвом. З акту за формою Н-5 «Про проведення розслідування нещасного випадку»вбачається, що нещасний випадок стався внаслідок технічних причин - невідповідність рамки наповнювальної струшувального столу проектній документації, супутня причина - невиконання посадових обов"язків з боку працівників Відповідача (а.с. 16 Отже позивачем було доведено факт того, що нещасний випадок з ним стався на роботі, погіршення стану його здоров`я є у причинному зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями саме на робочому місці. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] виконуючи свої обов"язки, намисно порушив правила охорони праці та вимоги інструкції з безпеки, а так само що ним допущено грубу необережність. Констатуючи цю обставину, суд враховує, що Відповідачем не забезпечено безпечне функціонування машин та устаткування, під час роботи яких стався нещасний випадок, що підтверджено Актом Форми-5 за результатами розслідування нещасного випадку. Акти, складені за фактом настання нещасного випадку підприємством Відповідача не оскаржувалися. Доказів відсутності вини підприємства, а так само і умислу потерпілого суду не представлено. Крім того відсутність акту МСЕК не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки отримання ушкодження здоров"я та втрата працездатності на незначний період пов"язана не з загальним захворюванням Позивача, а саме у зв"язку з порушенням Відповідачем вимог щодо охорони праці. Вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суд не має встановлювати належність або неналежність виконання МСЕК обов`язку зі встановлення факту завдання позивачеві моральної шкоди. Суд не обмежений у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, отриманого потерпілим під час виконання трудових обов"язків. Тому необґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що позивач не довів моральні страждання. З письмових матеріалів справи встановлено, що ушкодження здоров`я призвело до обмеження можливості реалізовувати Позивачем свої наміри в професійній сфері, травми стали причиною істотного зниження життєвої активності, призвели до зміни звичного способу життя. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь 10000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн. . На підставі викладеного,

Outcome: partial