Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру. Квартира зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності і записана у реєстрову унигу за реєстровим № 41817 21.08.2000 року. Позивач вказує, що 03.10.2013 року, на прохання знайомих, вона в своїй квартирі зареєструвала громадянина Російської Федерації [PERSON], [INFO], який приїхав до м.Києва для офіційного працевлаштування. Факт реєстрації [PERSON] в її квартирі підтверджується штампом в Посвідці на тимчасове проживання на ім"я [PERSON] серії [NUMBER], виданої 30.09.2013 Головним управлінням державної міграційної служби у м.Києві та Довідкою про кількість проживаючих № 34 від 30.01.2017 року, виданої ТОВ "Житлобуд-1". В її квартирі [PERSON] проживав постійно зі своєю дружиною [PERSON] з жовтня 2013 року до травня 2014 року. В травні подружжя не попереджуючи їх, терміново залишили мою квартиру та виїхали в невідомому напрямі. Вона думає, що подружжя повернулось в Російську Федерацію. З травня 2014 року і до теперішнього часу [PERSON], не проживає в її квартирі, не оплачує комунальних послуги та не бере участі у її утриманні. Позивач не має про нього ніяких відомостей і його місце проживання їй невідоме. Факт не проживання Відповідача в її квартирі підтверджують її сусіди із [NUMBER] що виражено у письмових Актах від 02.02.2016 року та 09.08.2016 року, 17.01.2016 року, засвідчених Житлово-комунальним підприємством - ТОВ "Житлобуд-1". Позивач вказує, що оскільки, за вказаною адресою відповідач не проживає, то виникають проблеми зі сплатою надмврних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються. Крім того, для вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення власних потреб позивача необхідна згода проживаючих (зареєстрованих) в ній, а тому реєстрація відповідача в її квартирі не дозволяє їй розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує її законні права. 06.02.2017 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 27.02.2017 року Ухвалою судді відкрито провадження усправі. 21.12.2017 року Ухвалою судді позов залишено без руху. 22.10.2018 року Ухвалою судді продовжено розгляд цивільної справи. У судове засідання представник не з"явився, направив до суду заяву у якій просила розглядати справу без її участі, на вимогах позову наполягає, проти заочного рішення суду наполягає. Відповідач у судове засідання не з"явився, про судові засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 16.08.2000 серія [NUMBER] яке видано на підставі Наказу головного управління житлового забезпечення від 09.08.200 р. № 993-С/КІ. Квартира зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності і записана у реєстрову унигу за реєстровим № 41817 21.08.2000 року. Судом встановлено, що факт реєстрації [PERSON] в квартирі [PERSON] підтверджується штампом в Посвідці на тимчасове проживання на ім"я [PERSON] серії [NUMBER], виданої 30.09.2013 Головним управлінням державної міграційної служби у м.Києві та Довідкою про кількість проживаючих № 34 від 30.01.2017 року, виданої ТОВ "Житлобуд-1". Як убачається з пояснень позивача, відповідач не проживає у спірній квартирі з травня 2014 року. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Крім того, згідно п.34 вказаної Постанови, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки відповідач, втратив право користування цим жилим приміщенням після того як залишив квартирута виїхав. Реєстрація відповідача у квартирі на даний час чинить позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном, в зв'язку з чим її права підлягають захисту в судовому порядку, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved