Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] ,\~ТОВ «Травел\~Профешнл Груп»\~про захист\~прав споживачів,\~розірвання договору\~та стягнення\~шкоди, в якому просить суд: розірвати договір про туристичне обслуговування TR18083 укладений 07.06.2018 між сторонами, грошові кошти в розмірі 44689,00 грн. у якості матеріального збитку та 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07 червня 2018 року між ФОП [PERSON] , [PERSON] та ТОВ "Тревел Профешнл груп", було укладено договір з надання туристичних послуг. Після здійснення оплати позивач звернувся до відповідача за підтвердженням відпочинку шляхом надання номеру Заявки, за якою є реєстрація у будь-якого Туристичного оператора, зокрема ТОВ "Тревел Профешнл груп" і за допомогою якою в подальшому буде можливо отримати необхідні документи на відпочинок. Вказує, що всі істотні умови договору про туристичне обслуговування, а саме: строки поїздки, місце подорожі, кількість осіб, готель проживання тощо було встановлено договором. Зазначає, що ним було внесено кошти за путівки, що підтверджується квитанцією. Таким чином, позивачем в повному обсязі виконано зобов`язання відповідно до договору про туристичне обслуговування. Проте відповідачем зобов"язання за Договором про туристичне обслуговування виконано не було, адже не було надано позивачу оплачених туристичних послуг, а саме не було здійснено бронювання подорожі у Туроператора, а також сплачені позивачем кошти не були повернуті, чим порушено права позивача як споживача та завдано матеріальної шкоди. Винними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що він зазнав нервових стресів, надмірних переживань, почалася депресія, порушення сну, погіршилося здоров"я. 09 липня 2019 року відповідачем ТОВ "Тревел Профешнл груп" подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог до ТОВ "Тревел Профешнл груп". В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовільнити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача ФОП [PERSON] - адвокат Карпець О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача ТОВ "Тревел Профешнл Груп" - адвокат Крилевець Є.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що між сторнами виникли правовідносини з приводу надання туристичних послуг. Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму визначено в Законі України "Про туризм" (далі - Закон). Згідно зі статтею 1 Закону України "Про туризм", туристичний продукт це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше, ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Суб"єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є в тому числі туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність (ч.2 ст. 5 Закону України "Про туризм"); туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб"єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб"єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. За ч. 2 ст. 17 Закону України "Про туризм", суб"єкт підприємницької діяльності, який отримав ліцензію на туроператорську діяльність, має виключне право на надання послуг з оформлення документів для виїзду за межі України. Туроператор може здійснювати також і турагентську діяльність. Права і обов"язки, відповідальність сторін та інші умови діяльності між туроператором і турагентом визначаються відповідно до агентського договору, а також Законом України "Про туризм", зокрема статтею 20. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов"язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов"язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору: 1) строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування; 2) характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення (якщо перевезення входить до складу туристичного продукту); 3) готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також строк і порядок оплати готельного обслуговування; 4) види і способи забезпечення харчування; 5) мінімальна кількість туристів у групі (у разі потреби) та у зв"язку з цим триденний строк інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи; 6) програма туристичного обслуговування; 7) види екскурсійного обслуговування та інші послуги, включені до вартості туристичного продукту; 8) інші суб"єкти туристичної діяльності (їх місцезнаходження та реквізити), які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту; 9) страховик, що здійснює обов"язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов"язаних з наданням туристичних послуг; 10) правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там; 11) вартість туристичного обслуговування і порядок оплати; 12) форма розрахунку Згідно із ч.13 ст. 20 Закону України "Про туризм" права й обов"язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом. Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої, другої статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов"язується надати послуги другій стороні (суб"єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб"єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов"язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Як встановлено судом, ТОВ "Тревел Профешнл Грун" є туроператором, що реалізовує туристичний продукт за посередництва туристичного агента (агентів) на умовах публічного Агентського договору, що розміщений на сайті, в свою чергу, агенти мають право укладати субагентські договори з третіми особами. Відповідно до Спеціального закону, що регламентує діяльності туристичних операторів - Закону України "Про туризм" від 15.09.1995 року № 324/95-ВР (зі змінами та доповненнями), туристичні агенти (далі - турагент) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб"єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб"єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 07 червня 2018 року між ФОП [PERSON] "ТА Флорія" (далі - Субагент) в особі [PERSON] , що діє від імені та за дорученням Туристичного агента Фізичної особи - підприємця [PERSON] , що діє на підставі Свідоцтва (далі Турагент), що діє від імені та за дорученням Туристичного оператора - ТОВ "Тревел Профешнл груп" на підставі Агентського договору (далі Туроператор) з одного боку та громадянином [PERSON] (Замовником Турпродукту) було укладено Договір про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування) № TR18083. За цим Договором Субагент зобов"язується забезпечити надання Замовнику Турпродукту, сформованого Туроператором, на умовах, визначених цим Договором, а Замовник Турпродукту зобов"язується своєчасно і в повному обсязі оплатити вартість Туру згідно з даним Договором.. Субагент зобов"язується надати Тур сформований Туроператором до Туреччини для 3 осіб на період з 17.08.2018 по 28.08.2018 (п.2.1.1 Договору). На виконання умов Договору, позивачем сплачено [PERSON] кошти в розмірі 44 689 грн., що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 974\~ від 06 червня 2018 року. Однак судом встановлено, що станом на момент укладення спірного договору, а саме 07 червня 2018 року, ФОП [PERSON] припинено підприємницьку діяльність, що підтверджується відповідним записом № 20650060003028507 від 02 квітня 2018 року, відображеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є у вільному доступі. Крім цього, кошти які були сплачені позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] в розмірі 44 689 грн., що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 974\~ від 06 червня 2018 року не відповідають вартості послуг прописаних в розділі №3 договору де зазначено, що вартість туру та послуг Візової підтримки з урахуванням послуг Субагента становить на дату укладання договору 700 доларів США/18 648 гривень. Отже, ФОП [PERSON] , не могла діяти від імені та за дорученням Туристичного агента [PERSON] , оскільки остання, станом на 07 червня 2018 року не була суб"єктом підприємницької діяльності, не могла здійснювати посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів в якості Турагента та не мала повноважень на укладення договорів. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом не встановлено, а відповідачем ФОП [PERSON] не спростовано те, що остання в системі "Online-бронювання" через Особистий кабінет, чи засобами електронного зв"язку (e-mail), чи в будь-який інший спосіб, надходила заявка на бронювання будь-яких туристичних послуг на ім"я туриста [PERSON] . Туроператору TOB "Тревел Профешнл Груп", та отримання останніми коштів за тур, а тому саме відповідач [PERSON] несе відповідальність за дотримання умов договору. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг регулює цей Закон України "Про захист прав споживачів". Право споживача вимагати відшкодування збитків, завданих у разі порушення умов договору про надання послуг закріплено положеннями ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст. 32 Закону України "Про туризм" за неналежне виконання своїх зобов"язань туроператор, турагент, інші суб"єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб"єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Спори майнового характеру між суб"єктами туристичної діяльності та споживачами туристичних послуг вирішуються у встановленому порядку з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов"язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов"язання. Стаття 902 ЦК України передбачає, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Приписами ст.906 ЦК України визначено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Встановлено, що відповідачем [PERSON] зобов"язання за Договором про надання туристичних послуг виконано не було, адже не було надано позивачу оплачених туристичних послуг, а саме не було здійснено бронювання подорожі у Туроператора, а також сплачені позивачем кошти не були повернуті, чим порушено права позивача як споживача, чим завдано матеріальної шкоди. Порушенням зобов"язання згідно зі\~ ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 44689,00 грн., що були сплачені позивачем на виконання Договору про туристичне обслуговування від 07.06.2018. Позивач ставить питання про відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов"язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Переживання позивача з приводу вище приведених обставин справи суд вважає доведеним. Таким чином, суд вважає доведеним факт спричинення позивачу неправомірними діями відповідача [PERSON] моральної шкоди, а визначену позивачем суму моральної шкоди в розмірі 5000 грн. співмірною глибині душевних переживань, їх тривалості, можливості відновлення. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про відшкодування відповідачем для позивача моральної шкоди за невиконання умов договору, неправомірні дії відповідача призвели до втрати відпочинку за кордоном у заплановані ним час та країні, як наслідок, завдання душевних хвилювань. А тому враховуючи глибину душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, про задоволення позову в цій частині позовних вимог Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати стягуються з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial