Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником ПАТ «БАНК КІПРУ» та ТОВ «Кредитні ініціативи», укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «НЕОС БАНК» відступає Фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Також, 21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, відповідно до якого разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 21.07.2014 року, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені договором. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 29.03.2012 року № 44/43- 324/2012, позичальником якого є Ал [PERSON] 29.03.2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та Ал [PERSON], укладено кредитний договір № 44/43- 324/2012, відповідно до умов якого банк зобовязується надати боржнику кредит у сумі 510 000,00 грн., а відповідач зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 510 000,00 грн., в свою чергу, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим порушує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 11.07.2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 935 067, 54 грн., з ним: за кредитом - 501 467,96 грн., по відсотках - 433 599,58 грн. 29.03.2012 року, з метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, між ПАТ «БАНК КІПРУ» та відповідачем, було укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку майно, а саме: нежиле приміщення, ІVа літ. А1-5, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, будинок 19-Б (дев'ятнадцять "Б"). На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору, відповідачу було направлено вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, але станом на дату подання позовної заяви вимога відповідачем не виконана. У звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, позивач звернувся до суду та просить в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 44/43-324/2012 від 29.03.2012 року, звернути стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення ІVа літ. А1-5, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, будинок 19-Б (дев'ятнадцять "Б"), шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки за ціною, не манною ніж 608243,00 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 14026,01 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не зявилася, причину неявки суду не сповістила, про день і місце слухання справи завчасно повідомлялася, у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про отримання уповноваженою особою судових повісток, заперечень до позовної заяви суду та заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що 29.03.2012 року ПАТ «БАНК КІПРУ» (яке є правонаступником ПАТ «НЕОС БАНК») та Ал [PERSON], уклали Кредитний договір № 44/43-324/2012, відповідно до умов якого банк зобовязується надати Ал [PERSON] кредит у сумі 510 000,00 грн., а відповідач зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Ал [PERSON] кредит у сумі 510 000,00 грн. 21.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2. договору клієнт ПАТ «НЕОС БАНК» відступає Фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Також, 21.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, відповідно до якого разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 21.07.2014 року одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені договором. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 29.03.2012 року № 44/43- 324/2012 позичальником згідно якого є Ал [PERSON] Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, Ал [PERSON], неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим порушує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 11.07.2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 935 067, 54 грн., з них: за кредитом - 501 467,96 грн., по відсотках - 433 599,58 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок є вірним, відповідає фактичним обставинам справи, оскільки будь-яких інших розрахунків заборгованості матеріали справи взагалі не містять. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є письмовим доказом, який іншими доказами не спростований. Відповідач ніяких заходів по погашенню заборгованості за час розгляду справи не здійснював, умови укладеного договору кредиту не оспорював. Даних про те, що відповідач звертався до позивача та намагався погоджувати з ним питання реструктуризації заборгованості за кредитним договором та доказів сплати ним відсотків за кредитом ніхто із сторін по справі суду не надавав. За вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім ^випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами у відповідності до ч. 1 ст. 64 ЦПК України є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. 29.03.2012 року, з метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором, ПАТ «БАНК КІПРУ» (правонаступник - ПАТ «НЕОС БАНК») та Ал [PERSON], уклали іпотечний договір, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку майно, а саме: нежиле приміщення ІVа літ. А1-5, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, будинок 19-Б (дев'ятнадцять "Б"), що належить відповідачу на підставі договору купівлі - продажу від 29.03.2012 року, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до умов договору позивач має право вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, включаючи прострочену та строкову/поточну заборгованість позичальника за кредитом та/або процентами, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані проценти та інші платежі/суми, які підлягають сплаті позичальником на користь кредитора за кредитним договором, у випадках, передбачених п. 4.2.4., зокрема, у разі порушення позичальником будь-якого з п. 5.1.1.-5.1.12 кредитного договору та/або будь- яких інших зобовязань та/або умов за кредитним договором. Відповідно до п. 5.2. іпотечного договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання строку виконання будь-якого зобовязання, за кредитним договором воно не буде виконано в повному обсязі задовільно для іпотекодержателя. Відповідно до п. 5.4. іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя одним із способів, зазначених в п. 5.4. Іпотечного договору, зокрема, на підставі рішення суду. На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору, Ал [PERSON] було направлено вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка станом на дату подання позовної заяви відповідачем не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи, що відповідачем невиконано основне зобовязання, позивач має право звернутися до останнього з вимогою про звернення стягнення предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідача Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку», оціночна вартість предмета іпотеки указана в договорі іпотеки при його укладенні, не може бути початковою ціною продажу предмету іпотеки. Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно звіту про незалежну оцінку вартості предмета застави ринкова вартість нежитлового приміщення ІVа літ. А1-5, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Центральний, будинок 19- Б (дев'ятнадцять «Б»), складає 608 243,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача, на користь позивача, також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, у розмірі 14 026,01 грн., які підтверджені матеріалами справи.

Outcome: approved