Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , третя особа, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] разом з матір"ю, [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2019 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає разом з нею в італійській комуні Чізітанова-Марке. Дитина виховується в дитячому дошкільному закладі "Istituto Comprensivo Via Regina Elena", адреса: [ADDRESS] . Вказує, що вона приводить і забирає дочку з даного дитячого садочку, відвідує батьківські збори та свята дитини. Відповідач, в свою чергу, добровільно не надає їй матеріальну допомогу на утримання малолітньої дочки, як і не змогли дійти згоди щодо місця проживання спільної дитини. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини, задоволено повністю. Визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] разом з матір"ю, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини, задоволено. Скасовано заочне рішення від 25 вересня 2020 року по даній справі. Призначено підготовче судове засідання на 02 грудня 2020 року в приміщенні Рівненського міського суду з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 24 грудня 2020 року в приміщенні Рівненського міського суду з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Хмари М.В. про витребування доказів. Ухвалою суду від 29 січня 2021 року зобов"язано службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з матір"ю [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, просила прийняти рішення в інтересах дитини. Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] , що стверджується витягом з записів актів про народження. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.10.2020 №42423, за відомостями Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, [PERSON] , яка народилася [INFO] в м.Чівітанова Марке, Італійська Республіка, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09 жовтня 2020 року по теперішній час. Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] виданого 08 листопада 2007 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09 жовтня 2020 року. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Договором купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2020 року посвідченого привтаним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., зареєстровано в реєстрі за №2156 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 вересня 2020 року. Як вбачається із долучених відповідачем [PERSON] документів, останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується посвідченням особи № [NUMBER] . Також, [PERSON] має посвідку на проживання [NUMBER] , видану 14.11.2016 в Мачерата , в яку записана [PERSON] . Згідно копії паспорта серії [NUMBER] виданого 02 грудня 2009 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , знято з реєстрації місця проживання 02.05.2018 , оформлено виїзд на постійне проживання до Італії. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев"ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв"язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов"язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов"язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов"язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-380 від 24.02.2021, вважають за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір"ю [PERSON] . Також вказано, що у вересні 2020 року [PERSON] з донькою [PERSON] приїхала в Україну. Вона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Мати з донькою знялися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та зареєструвалися за адресою: [ADDRESS] . Однокімнатна квартира загальною площею 44,7 кв.м. знаходиться у новобудові. Помешкання з усіма зручностями, зроблено сучасний ремонт. В квартирі меблів достатньо для проживання, наявна необхідна побутова техніка. Малолітня [PERSON] за цією адресою забезпечена всім необхідним для повноцінного проживання, виховання і розвитку. Між мамою та донькою хороші стосунки, [PERSON] любить свою маму. З метою надання малолітній [PERSON] первинної медичної допомоги, [PERSON] підписана декларація з дільничним лікарем-педіатром КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги "Північний"" Рівненської міської ради. Мати дівчинки [PERSON] з 12.01.2021 прийнята на посаду фахівця з методів розширення ринку збуту в орендному підприємстві "Червона калина" (Рівненський р-н, с. Жобрин), має самостійний дохід. За місцем роботи характеризується позитивно. Батько малолітньої [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Знятий з реєстрації у зв"язку з виїздом на ПМЖ в Італійську Республіку. На даний час він перебуває в Україні, проживає за адресою: [ADDRESS] у квартирі своєї матері. Батько бажає брати участь у вихованні доньки. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров"я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір"ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім"єю, крім випадків, коли сім"я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв"язків із сім"єю, крім випадків, коли сім"я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об"єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд враховує вік малолітньої дитини, яка не може дати об"єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, відомості про те, що на цей час дитина проживає разом з матір"ю, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, добросовісне виконання матір"ю батьківських обов"язків, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір"ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір"ю, [PERSON] , [INFO] . При цьому, визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір"ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов"язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір"ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір"ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Заперечення представника відповідача, що дана справа не підсудна Рівненському міському суду, так як відповідач постійно проживає в Італії, суд не враховує, так як відповідно до ч. 10 ст. 28 ЦПК України, судом було прийнято позовну заяву, яка подана до відповідача за його останнім відомим зареєстрованим місцем проживання в Україні. Позивач не просила суд здійснювати розподіл судових витрат, тому суд понесені витрати залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved