Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що між ВАТ КБ «Надра» (далі - банк), правонаступником якого є він, та третьою особою у справі було укладено кредитний договір № SМК/2008/840 - МК/187 - К від 25.02.08 р. (далі - кредитний договір), за умовами якого банк надав третій особі у справі як позичальнику кредит в сумі 12 000 доларів США із сплатою 16 % річних, строком по 22.02.13 р.. Ціль кредитування - споживчі потреби. Умовами кредитного договору було передбачено, що повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок банку за графіками повернення кредиту та сплати відсотків, що є невід»ємними частинами кредитного договору. Між ним як заставодержателем та відповідачем як заставодавцем 25.02.08 р. також було укладено договір застави транспортного засобу № 5МК/2008840 - МК/187 - К/ТЗ/П (далі - договір застави), згідно з яким відповідач для забезпечення виконання у повному обсязі зобов»язань третьої особи у справі як позичальника за кредитним договором, передав йому у заставу транспортний засіб (далі - т/з), а саме: автомобіль, тип ТЗ Легковий вантажопасажирський, марки Мерседес - Бенц 4120, 1997 р. в., білого кольору, шасі [NUMBER], р. [NUMBER], зареєстрований Ковельським МРЕВ ДАІ У МВС України у Волинській області 13.02.08 р., що належить відповідачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER]. Згідно з умовами кредитного договору, при порушенні позичальником його умов щодо строків повернення кредиту або сплати відсотків за користування ним, у заставодержателя виникає право задоволення вимог за рахунок предмета застави. Заставодержатель набуває такого права, про що письмово повідомляє заставодавця, з моменту порушення позичальником будь - якого із зобов»язань за кредитним договором. Зазначає, що у зв»язку з неналежним виконанням позичальником зобов»язань за кредитним договором, ним відповідачеві надсилалась претензія про факт непогашення заборгованості за кредитним договором з попередженням про звернення вимоги на предмет застави, що була проігнорована. Третя особа у справі ухиляється від сплати кредиту та відсотків по ньому, у зв»язку з чим за станом на 01.08.14 р. заборгованість вказаної особи перед ним склала 13 744, 29 доларів США, що еквівалентно сумі 109 858 грн. 10 коп., що складається з: 10 427, 84 доларів США, що еквівалентно сумі 83 349 грн. 72 коп. заборгованості по тілу кредиту; 1 744, 60 доларів США, що еквівалентно сумі 13 944 грн. 59 коп. заборгованості по відсотках; 1 126, 55 доларів США, що еквівалентно сумі 3 559 грн. 28 коп. штрафу за порушення вимог кредитного договору. Просить позов задовольнити та звернути стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу на вищевказаний автомобіль, належний відповідачеві, у погашення заборгованості третьої особи у справі - [PERSON] - за кредитним договором в сумі 13 744, 29 доларів США, що еквівалентно сумі 109 858 грн. 10 коп., визначивши спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни реалізації під час здійснення виконавчого провадження за Законом України «Про виконавче провадження». Також просить стягнути з відповідача судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з»явився, хоча позивач належно оповіщений, про причини неявки свого представника суду не повідомив, попередньо представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений, причини неявки суду не повідомив. 09.10.14 р. подав суду письмове заперечення проти позову, мотивоване тим, що автомобіль, що є предметом застави, в результаті ДТП отримав значні механічні пошкодження, його експлуатація є неможливою, знятий з реєстраційного обліку; договір застави не був посвідчений нотаріально, та, з огляду на че, не чинний; предмет застави відсутній. А тому просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, її представник в судове засідання не з»явились, хоча, кожен зокрема, належно оповіщені, причини неявки суду не повідомили. Попередньо представником третьої особи у справі подано суду письмове заперечення третьої особи у справі проти позову, мотивоване тим, що 28.02.08 р. між банком та ним було укладено кредитний договір на суму 12 000 доларів США. У забезпечення цього договору він передав у заставу вищезазначений т/з. 25.02.08 р. між банком та відповідачем було укладено договір застави т/з, за яким останній як заставодавець передав заставодержателю т/з, що належав йому на праві приватної власності. Договором застави передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов»язань за кредитним договором. Оскільки сторони договору застави передбачили у ньому, що він набуває чинності з моменту його підписання і нотаріального посвідчення, а останнє вчинено не уло, то зазначає, що договір застави чинності не набув і не може бути правовою підставою для звернення стягнення на предмет застави. Йому відомо, що предмет застави пошкоджений або знищений внаслідок ДТП. Зазначає, що для звернення стягнення на предмет застави слід встановити суму заборгованості позичальника за кредитним договором. Кредитним договором і графіком погашення заборгованості передбачено повернення кредиту і відсотків щомісячно, а у разі несвоєчасного погашення, позивач має право на дострокове стягнення суми заборгованості за кредитом. Він вважає, що строк виконання кожного щомісячного зобов»язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної дати чи настання події, з якою пов»язаний його початок. А тому зазначає, що вважає, що сплив строк позовної давності за кредитним договором, у т. ч. - щодо сплати штрафу, так як він востаннє здійснив погашення кредиту 29.12.08 р.. А тому просить у задоволенні позову відмовити. Суд, врахувавши позицію позивача, висловлену ним у письмовій заяві, вважає, що розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились, відповідно до положень ст. ст. 224 228 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Із змісту ст. ст. 1 054, 1 055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1 050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов"язаний сплатити неустойку, відповідно до ст. ст. 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1 048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1 048 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. ст. 549, 551 ЦК України, неустойка (пеня), що являє собою грошову суму, що встановлена договором, підлягає передачі боржником кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Ч. ч. 1, 7 ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться держвиконавцем на підставі виконавчого листа суду у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем. Крім того, у рішенні суду зазначаються, серед іншого, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв'язку з пред'явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони договору самі обирають спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у т. ч., і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії вищезазначеного кредитного договору від 25.02.08 р., копії додатку до нього № 1, між банком, правонаступником якого є позивач, як кредитором, та третьою особою як позичальником склались зобов"язальні правовідносини, за якими банк надав третій особі у справі кредит та умови його повернення, сплати відсотків сторонами погоджено. Також між банком та третьою особою у справі у кредитному договорі погоджено про передачу у заставу т/з для забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, з встановленням умов передання т/з у заставу у окремому договорі застави. Передбачено у кредитному договорі і право кредитора при невиконанні позичальником умов кредитного договору, договору застави, достроково витребувати наданий кредит, у т. ч., звернути стягнення на заставлене майно, про що письмово повідомляється позичальник. У кредитному договорі передбачено і інші умови відповідальності сторін при невиконанні умов договору. Тоді ж між банком та відповідачем було укладено вищезазначений договір застави, з копії якого слідує, що відповідач як заставодавець для забезпечення виконання третьою особою у справі умов кредитного договору від 25.02.08 р. і додаткових угод до нього, передає банкові як заставодержателеві вищезазначений т/з, належний йому на праві приватної власності. На термін дії договору застави відповідач зобов»язувався не відчуджувати т/з іншим особам. Умови та порядок задоволення вимог банку за рахунок заставленого майна також погоджено сторонами договору застави. Умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів банком виконано 25.02.08 р.. Вартість предмету застави погоджена сторонами за станом на день укладення договору застави в сумі 88 991 грн.. Згідно з розрахунком заборгованості по кредиту, загальна сума заборгованості третьої особи у справі як позичальника перед позивачем за кредитним договором за станом на 01.08.14 р. склала 13 744, 29 доларів США, що еквівалентне сумі 109 858 грн. 10 коп.. Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється. Розмір заборгованості оспорюється третьою особою з огляду на те, що позивач пропустив загальний та спеціальний строки позовної давності і звернення до суду з розглядуваними вимогами. Однак, суд не приймає до уваги такі посилання третьої особи, так як, за змістом ч. ч. 3 - 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Третя ж особа у справі не стороною спору огляду на положення ст. ст. 30, 34, 35 ЦПК України. Крім того, як відповідач, так і третя особа у справі зазначили у своїх письмових запереченнях проти позову, що їм відомо про пошкодження чи знищення предмету застави. Однак, суд вважає, що з наданої відповідачем довідки № 5/2 556 від 03.10.14 р., виданої Центром з надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Ковеля, Ковельського, Турійського Старовижівського та Маневицького районів, підпорядкованого У ДАІ У МВ України у Волинській області, слідує лише, що 14.12.11 р. спірний т/з - предмет застави - знято для подальшої реалізації, а не у зв»язку зі знищенням чи пошкодженням. Третьою особою у справі також не надано суду жодних доказі знищення т/з, що є предметом застави. Із наданих суду позивачем копій актів перевірки майна, що передається у заставу, від, відповідно, 25.02.08 р., 25.06.08 р., 25.11.08 р., складених з участю третьої особи у справі, слідує, що предмет застави перебуває у належному стані і використовується за призначенням. На думку суду, не заслуговують на увагу і доводи третьою особи про те, що договір застави не чинний, так як ні відповідачем, ні третьою особою у справі, ні її представником не надано суду доказів цього і відповідачем як стороною договору застави вказаний договір не оспорюється. Так, на протязі 2008 р. відповідач, зокрема, приймав участь у складанні актів перевірки майна - т/з, що є предметом застави - як такого, що передається та перебуває у заставі, погоджував висновки представника банку щодо стану т/з, надавав відомості його місцезнаходження тощо. Як слідує з копії письмового повідомлення - вимоги від 02.12.13 р., позивач письмово належно повідомив відповідача про факт невиконання третьою особою у справі як позичальником умов кредитного договору та про набуття ним права вимоги за договором застави про звернення стягнення на предмет застави - майно, належне йому на праві приватної власності за кредитним договором, у разі непогашення кредитної заборгованості до 02.01.14 р.. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач є стороною договору застави. Третя особа, яка є стороною кредитного договору, порушив умови останнього. Сума заборгованості нарахована позивачем вірно та відповідно до умов кредитного договору сумнівів у суду не викликає. Позивач має право звернення стягнення на предмет застави для захисту свого порушеного права відповідно до умов договору застави від 25.02.08 р., укладеного між банком та відповідачем. З огляду на те, що відповідачем предмет застави, зокрема, за станом на 14.12.11 р., експлуатувався, розмір боргу за кредитним договором є співмірним погоджені сторонами вартості предмета застави, порушення основного зобов'язання - кредитного договору третьою особою у справі - завдає збитків позивачеві і змінює обсяг його прав, позовні вимоги позивача слід задовольнити у повному обсязі. Доказів протилежного ні відповідачем, ні третьою особою у справі, ні її представником суду не надано. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved