Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У серпні 2014 року позивачі звернулись в суд з означеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер їх батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,34 га, що розташована на території Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина, а їх мати - [PERSON], однак спадщину оформити не встигла, оскільки [INFO] року померла. Окрім земельної ділянки площею 2,34 га, яку [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON], до складу спадкового майна увійшла також належна їй земельна ділянка площею 3,19 га, що розташована на території Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району. Зазначають, що вони у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті матері, подавши нотаріусу заяви про прийняття спадщини, однак не можуть оформити спадщину, оскільки при виготовленні правовстановлюючих документів на земельні ділянки допущено помилки у присвоєнні кадастрових номерів, а саме виявлено дублювання кадастрових номерів, через що нотаріус відмовляє їм у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, перешкодою у оформленні спадщини є та обставина, що у довідці про склад сім"ї [PERSON] зазначено, що на день його смерті в склад його сім"ї входила його донька, а їх сестра [PERSON], оскільки була зареєстрована разом із батьком. Тому, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] Однак, ці відомості не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] фактично не проживала по місцю реєстрації, а тому є такою, що не прийняла спадщину після смерті батька. Тому, просять встановити факт, що відповідачка [PERSON] постійно не проживала із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Вказують, що фактично спадкоємцями [PERSON] є лише вони двоє, тому між ними є домовленість про поділ спадкового майна наступним чином: у власність [PERSON] виділяється земельна ділянка площею 3,19 га, яка згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №130068 належала [PERSON], а у власність [PERSON] - земельна ділянка площею 2,34 га, яка згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №130069 належала [PERSON] Оскільки через дублювання кадастрових номерів нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину, тому просять визнати за ними право власності на земельні ділянки згідно вищезазначеної домовленості. В судовому засіданні позивачі та їх представник - адвокат [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просять позов задоволити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила, однак при вирішенні спору покладається на думку суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], який є батьком для [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернувся його син [PERSON] У цей же строк дружина померлого [PERSON] подала нотаріусу заяву, якою відмовилась від спадщини, що залишилась після смерті чоловіка [PERSON] На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON], донькою [PERSON] та її дітьми. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про її шлюб в якому вона змінила прізвище зі [PERSON] на [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], довідкою виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району №509 від 07 липня 2014 року про склад сім"ї [PERSON] на день його смерті, матеріалами спадкової справи №932/2009, заведеної 21 жовтня 2009 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] року [PERSON] Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], який прийняв спадщину шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви, та донька [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті. Позивачка [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька не зверталась й на час відкриття спадщини не була зареєстрована та не проживала разом із ним, а тому є такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] Не є спадкоємицею померлого [PERSON] і його дружина [PERSON], оскільки вона у встановленому законом порядку відмовилась від спадщини. Посилання позивачів на те, що відповідачка [PERSON] є такою, що не прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки на день його смерті з ним постійно не проживала, а проживала в [ADDRESS] не заслуговують на увагу з наступних підстав. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона тимчасово не проживає, а знаходиться. У зв"язку з наведеним, слід брати до уваги положення Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні", який регулює відносини, пов"язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно зі ст.6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов"язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено відміткою у паспорті відповідно до п.5 ч.6 Положення про паспорт громадянина України, а також іншим документом згідно із абз. 8 ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Відповідно до п.3.22. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Аналогічні положення містились і в п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, яка була чинною на час відкриття спадщини, згідно якої доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно паспортних даних [PERSON] вбачається, що з 03 березня 1994 року по 23 березня 2011 року зареєстрованим місцем її проживання було с. Попівці Старокостянтинівського району. З 23 березня 2011 року місцем реєстрації [PERSON] зазначено [ADDRESS] (а.с.65). Згідно довідки виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району №509 від 07 липня 2014 року вбачається, що [PERSON] на день смерті батька [PERSON] була зареєстрована та проживала разом з ним по [ADDRESS] (а.с.19). Досліджені судом письмові докази підтверджують, що місце реєстрації спадкоємиці [PERSON] співпадає із останнім постійним місцем проживання спадкодавця [PERSON], тому [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після його смерті. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] на день смерті батька [PERSON] не проживала разом з ним, суд не приймає до уваги та вважає неналежними доказами, оскільки доказами факту постійного проживання разом із спадкодавцем є будь-які письмові докази, зокрема, в даному випадку, довідка виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району №509 від 07 липня 2014 року про склад сім"ї [PERSON] на день його смерті, а також реєстраційний запис у паспорті [PERSON] Крім того, чинним законодавством, зокрема статтею 256 ЦПК України, серед юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, не передбачено можливості встановлення судом факту постійного не проживання зі спадкодавцем на день його смерті. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,34 га, яка розташована в [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №130069 від 31 жовтня 2006 року. Відповідно до роз"ясень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 14 жовтня 2014 року державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотна Т.В. винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо належної [PERSON] земельної ділянки площею 2,34 га, посилаючись на те, що у Державному акті на право власності на цю земельну ділянку серії ЯГ №130069 від 31 жовтня 2006 року виявлено дублювання кадастрового номеру земельної ділянки. Відповідно до п.4.20 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та витягу з Державного земельного кадастру. За повідомленням управління Держземагенства у Старокостянтинівському районі Хмельницької області №02-03-12/986 від 24 червня 2014 року (а.с.15) та №02-03-12/1064 від 07 липня 2014 року (а.с.18) [PERSON] відмовлено у наданні витягу з Державного земельного кадастру на належну [PERSON] земельну ділянку площею 2,34 га через дублювання кадастрового номера. Оскільки власник вищезазначеної земельної ділянки помер, тому присвоїти новий кадастровий номер та отримати витяг з Державного земельного кадастру не вбачається можливим. В свою чергу без витягу з Державного земельного кадастру в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо, що підтверджується постановою державного нотаріуса Заворотної Т.В. від 14 жовтня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.87). Враховуючи, що право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,34 га підтверджується оригіналом Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №130069 від 31 жовтня 2006 року, тому ця земельна ділянка увійшла до спадкової маси. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Виходячи із зазначених нормативних положень частки кожного із спадкоємців [PERSON] є рівними, тобто [PERSON] та [PERSON] мають право кожен на 1/2 частину спадкового майна. Враховуючи викладене, суд вважає, що за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,34 га, що розташована в [ADDRESS], у межах згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №130069 від 31 жовтня 2006 року. Що стосується іншої частини спірної земельної ділянки, то відповідачка [PERSON] не зверталась до суду з відповідним позовом, а тому в силу ч.1 ст.11 ЦПК України у суду відсутні підстави для визнання за нею права власності на цю частину земельної ділянки. Судом також встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], яка є матір"ю сторін. На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачі [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину шляхом подачі нотаріусу відповідних заяв. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 3,19 га, що розташована в [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про її шлюб в якому вона змінила прізвище зі [PERSON] на [PERSON], довідкою виконкому Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району №508 від 07 липня 2014 року про склад сім"ї [PERSON] на день її смерті, Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №130068 від 31 жовтня 2006 року, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 червня 2014 року, матеріалами спадкової справи №467/2013, заведеної 12 липня 2013 року до майна померлої [PERSON] Таким чином, спадкоємцями за законом першої черги, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], а тому, виходячи з положень ч.1 ст.1267 ЦК України, кожен з них має право на 1/2 частину спадкового майна. 20 червня 2014 року державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотна Т.В. винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо належної [PERSON] земельної ділянки площею 3,19 га, посилаючись на те, що у Державному акті на право власності на цю земельну ділянку серії ЯГ №130068 від 31 жовтня 2006 року виявлено дублювання кадастрового номеру земельної ділянки. Оскільки позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну [PERSON] земельну ділянку через дублювання кадастрового номера, тому суд вважає за можливе визнати за кожним із позивачів право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки. При розподілі судових витрат суд враховує, що в задоволенні позовних вимог в частині встановлення юридичного факту позивачам відмовлено, а вина відповідачки у неможливості в позасудовому порядку оформити спадщину відсутня, тому судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed