Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Орган опіки та піклування Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Лохвицької РДА перебуває дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Вирішальненської сільської ради від 28.01.2019 року № 3 "Про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] " дитину відібрано у матері [PERSON] . Заочним рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 13.05.2019 року у [PERSON] відібрано сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини. Рішення набрало законної сили 22.06.2019 року. 01.08.2020 року дитина влаштована в прийомну сім"ю [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини- [PERSON] ухиляється від виконання батьківських облв"язків стосовно свого сина. Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування Лохвицької РДА Полтавської області просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] . В судове засідання представник органу опіки та піклування Лохвицької районної державної адміністрації не з"явилася, подала заяву про підтримання позовних вимог, справу просить розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи вчасно повідомлена, що на підставі ст. 280 ЦПК України, дає суду можливість розглянути справу у заочному порядку та винести заочне рішення. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача від служби у справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області у в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступного. Як встановлено судом, на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Лохвицької РДА перебуває дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Вирішальненської сільської ради від 28.01.2019 року № 3 "Про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] " дитину відібрано у матері [PERSON] . Заочним рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 13.05.2019 року у [PERSON] відібрано сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини. Рішення набрало законної сили 22.06.2019 року. 01.08.2020 року дитина влаштована в прийомну сім"ю [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини- [PERSON] ухиляється від виконання батьківських облв"язків стосовно свого сина. Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] з січня 2019 року по даний час жодного разу не поцікавилася життям та здоров"ям свого сина, не намагалася побачити та поспілкуватися з ним, не зверталася до виконкому Вирішальненської сільської ради та служби у справах дітей Лохвицької РДА щодо повернення дитини. На даний час [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов"язків по вихованню дитини, не піклується про здоров"я дитини, психічний стан, фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, вихованням дитини не займається, чим порушує вимоги ст.150 СК України та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства". Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав, в силу вимог закону, є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка передбачена правилами цієї статті і виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно з роз"ясненнями п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Вирішуючи питання про позбавлення відповідачів батьківських прав, суд враховує, що така міра сімейно-правової відповідальності має на меті насамперед, захист інтересів дітей, а також той факт, що відповідачі не тільки не виконують своїх обов`язків щодо виховання дітей, а й негативно впливають на їх виховання, шляхом вчинення дій, які негативно впливають на психічний стан дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.06.2016 року матір"ю [PERSON] , [INFO] є - [PERSON] . Батьком дитини є - [PERSON] , відомості про якого записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Висновком органу опіки та піклування Лохвицької РДА від 29.09.2020 року, з метою захисту прав та інтересів дитини було визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини. Рішенням Лохвицького районного суду від 13.05.2019 року у [PERSON] відібрано сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини. Як зазначалося вище, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та ін., що свідчить про свідоме нехтування батьками своїми обов`язками. Як встановлено судом, саме дані факти і мають місце у відношенні відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків щодо її дитини. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судове засідання, належним чином повідомлена відповідач не з"явилася, пояснення не надала, заперечень щодо позову теж не надала, що свідчить про її байдужість по відношенню до дитини, адже відповідачу було добре відомо, що ставиться питання про позбавлення її батьківських прав, тоді як позивачем надано достатньо доказів в обґрунтування позовних вимог про те, що відповідач не дбає про фізичний розвиток і здоров`я дитини, не виконує батьківський обов`язок щодо виховання та матеріального утримання своєї дитини, захисту її прав та інтересів, незважаючи на всі заходи попередження та впливу. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Також, суд роз"ясняє [PERSON] , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved