Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме квартирою № 3 по вул. В.Бердичівській, 108 у м. Житомирі, позбавивши відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] права користування вказаною квартирою та зняття їх з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Позов обгрунтовувався тим, що позивач є власником спірної квартири, в якій також зареєстровані відповідачі, однак в ній фактично ніколи не проживали. Вказувла, що реєстрація відповідачів у спірному житлі порушує права позивача як власника квартири, оскільки призводить до збільшення розміру комунальних витрат на утримання належного їй майна. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті "Житомирщина" №89-90 (20455) від 08 вересня 2015 року (а.с. 62). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявну у справі згоду представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 26/100 частини жилого будинку, що знаходиться в м. Житомирі по вул. В.Бердичівській, 108 на підставі договору дарування жилого будинку від 20.07.1999 року, посвідченого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 933 (а.с.5,6). Відповідно до довідки ТОВ "КК "КомЕнерго-Житомир" №936 від 16.04.2015 у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчив, що проживає без реєстрації у спіпній квартирі разом з дружиною та дитиною понад три роки, вказував, що відповідачі протягом цього часу там не проживали та жодного разу не з"являлись. Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є власниками квартири [ADDRESS], не проживають в вказані квартирі більше встановленого законом строку, то суд приходить до висновку, що вказані особи є такими, що втратив право користування\~спірною квартирою. Водночас, згідно із статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Процедура зняття з реєстрації місця проживання передбачає попереднє звернення особи до органу реєстрації або наявності остаточного рішення суду, а тому додаткового судового застереження не потребує, а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за передчасністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує позивачу з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,\~ а саме судовий збір у сумі 30 грн. 45 коп. (243 грн. 60 коп. / 2 (половина від задоволених немайнових вимог) / 4).

Outcome: partial