Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], 28.08. 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якості третьої особи залучила [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири та просила стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду заподіяну в наслідок залиття у розмірі 20 309 ( двадцять тисяч триста дев"ять) гривень 86 копійок та судовий збір у розмірі 487 ( чотириста вісімдесят сім ) гривень 20 копійок, а разом 20 797 ( двадцять тисяч сімсот дев"яносто сім) гривень 06 копійок. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] , який діє за довіреністю від 11.07. 2014 року ( а.с. 50) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про розгляд справи повідомлені належним чином. в судове засідання не прибули, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких письмових заяв чи клопотань через загальну канцелярію до суду не надходило. Відповідно до ЦПК України суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов'язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України). Заслухавши думку позивача та його представника, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 10.09.2015 року. Таким чином, справа перебуває на розгляді понад один рік Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Суд розцінює таку поведінку відповідачів, яка мала місце після відновлення провадження у справі, провадження у якій було зупинено за клопотанням відповідачки -1 [PERSON] від 08.12.2015 року ( а.с.82; 124) у даній цивільній справі, згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 05.04. 2016 року ( а.с.143-144), як зловживання своїми правами та затягування розгляду справи. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги чергове неприбуття у судове засідання належним чином повідомлених відповідачів у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України , за згодою представника позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст.169,224 ЦПК України вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлена про розгляд справи. у судове засідання не прибула, про те, надала письмову заяву від 07.10. 2015 року ( а.с.69) про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів. Як встановлено у судовому засіданні та слідує із матеріалів справи позивачка [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] нарівні з співвласниками [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності Серія [NUMBER] від 19.12.2012року, яке видано Відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово- комунального господарства Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, згідно наказу № 54087 від 19 грудня 2012 року ( а.с.5). Відповідно до технічного паспорту та технічної характеристики квартири, спірна квартира розташована на першому поверсі та складається з двох кімнат, житловою площею 35,7 кв. метри, загальною площею 72,8 кв. метри ( а.с. 6-8). 14.07.2015року сталося залиття квартири позивачки, про що було складено акт № 214 від 14.07. 2015 року, про залиття, затвердженого директором ТОВ Фірма Компас" Пристайло О.О. ( а.с. 9). Згідно висновків комісії, залиття сталося по причині пошкодження шлангу під воду холодного водопостачання до умивальника в туалетній кімнаті квартири [ADDRESS],що знаходиться поверхом вище. Власником квартири [ADDRESS] [PERSON] , а зареєстрованими мешканцями - її чоловік [PERSON] та син [PERSON]. Відповідачі відмовилися підписувати акт про залиття без жодних пояснень. Внаслідок залиття було пошкоджено: стіни коридору площею 12 м2, стіни кухні площею б м2, підлога в усіх кімнатах площею 7 0 м2, диван на кухні, 3 короби дверних отворів. Для визначення розміру матеріального збитку позивачка звернулася до суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Аелєкон». 20.07.2015року ТОВ «Аелєкон» було складено звіт про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі [ADDRESS]. Уповноваженою особою ТОВ «Аелєкон» було особисто оглянуто Квартиру в присутності позивача і відповідача і складено акт огляду пошкодженого нерухомого майна. Відповідач зазначений акт підписати відмовився, що підтверджується деталізованим актом огляду пошкодженого нерухомого майна від 17.07. 2015 року ( а.с.26-27). Згідно висновку ТОВ «Аелєкон» розмір матеріального збитку становить 20309 гривень 86 коп. З метою мирного досудового вирішення питання позивачка звернулася до відповідачів з проханням добровільно відшкодувати завдані залиттям збитки, що підтверджується претензією від 24.07.2015року, описом вкладення у цінний лист та поштовим чеком ( а.с.48). Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27-30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом цієїстатті обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27. 03. 1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода заподіяна особі майну громадянина або заподіяну майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 1 ст. 177 ЖК України, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітинах та в інших місцях загального користування. Відповідно до п. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08. 10. 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ж ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто тягар утримання майна та відповідальність за нього несе саме власник. Таким чином Відповідач, як власник квартири [ADDRESS], несе тягар утримання належного йому майна і зобов'язаний відшкодовувати збитки, завдані Позивачу внаслідок залиття у розмірі, що необхідні для відновлення пошкодженої квартири Позивача. Згідно положень ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини. Отже Позивач є законним представником [PERSON], оскільки є її матір'ю і захищає також її інтереси. Це підтверджується свідоцтвом про народження від 01.11.2002року [NUMBER] ( а.с. 46). Враховуючи викладене вище, а також те, що судом було встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] та належить в рівних частках на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] сталось з вини мешканців квартири [ADDRESS] в наслідок пошкодження шлангу під воду холодного водопостачання до умивальника в туалетній кімнаті квартири [ADDRESS],що знаходиться поверхом вище, вищезазначеного будинку, суд вважає, що позивачем було доведено ті обставини на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог, а відтак приходить до висновку про задоволення позову солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в зв'язку із затопленням квартири позивача в сумі 20 309 ( двадцять тисяч триста дев"ять) гривень 86 копійок , а також вважає за доцільне стягнути з відповідачів на користь позивача 487 ( чотириста вісімдесят сім ) гривень 20 копійок понесених позивачем витрат пов"язані з сплатою судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved