Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (надалі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 21391,87 грн. та стягнення судових витрат по справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк вказував, що 03.07.2006 року між банком та відповідачкою був укладений договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв"язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у неї виникла заборгованість розмір якої станом на 30.09.2015 року складає 21391,87 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 5525,51 грн., заборгованість за відсотками 12371,51 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2000 грн. штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 994,85 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково, не погодилася з сумою заборгованості, так як на її думку розмір дуже великий. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів передбачених договором. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення-невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що 03.07.2006 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав останній кредит в розмірі 1000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% річних, а відповідачка зобовязалася щомісячно в установлені договором строки погашати кредит та відсотки за користування ним. Термін дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов"язання, у зв"язку з чим станом на 30.09.2015 року утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 21391,87 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 5525,51 грн., заборгованість за відсотками 12371,51 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2000 грн. штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 994,85 грн. Заперечуючи проти зазначеної заборгованості, відповідачка не надала своїх розрахунків, та доказів про сплату нею кредитної заборгованості. З виписки банку по її картковим рахункам, де відображені повністю операції по картковим рахункам? погодилася. Відповідачка заперечувала проти сплати пені в розмірі 2000 грн та стверджувала, що умовами і правилами надання банківських послуг не передбачена пеня за порушення зобов"язання. Від банку вона не отримувала ніякого документа, яким б передбачено сплату пені. З матеріалів справи вбачається, що п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачена відповідальність за порушення строків платежів по любому із грошових зобов"язань передбачених договором більш ніж на 120 днів. Клієнт повинен сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Неустойка чи пеня за прострочення виконання зобов"язання в Умовах не передбачена. У зв"язку з цим доводи позивача, що відповідачу направлялись накази банку про нарахування пені в розмірі 100 грн. щомісячно за порушення виконання зобов"язання судом до уваги не прийняті, так як належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачка погоджувалася на такі умови не надано. Відповідно до ч. першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обиінялися сторони. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволеню частково в сумі 19391,87 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 5525,51 грн., заборгованість за відсотками 12371,51 грн., штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 994,85 грн. Виходячи з положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Викладене свідчить, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial