Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

В провадження судді передано вищевказану позовну заяву, в якій позивач посилається на те, що 19 вересня 2014 року, з судового засідання він дізнався, що відповідач має до нього претензії за нібито не сплачену йому заборгованiсть по ЖКХ. 27 вересня 2012 року, він [PERSON] був вимушений заплатити 2219,11 копійок, відповідно до квитанції ВДВС Зміївського районного управління юстиції Харківської області, як йому пояснили - оплата заборгованості його померлої матері, та витрати на проведення виконавчих дій. Його мама, [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], померла [INFO] року. Під час введення до спадщини, позивача викликали до ВДВС, де повідомили про існуючу заборгованість та необхідність її погасити. Фактично позивач вимушений був це зробити, хоча в кімнаті його матері були відсутні батареї опалення і вона, коли не мешкала у позивача, користувалася масляним електрообігрівачем. 10 вересня 2014 року відповідач подав позовну заяву до Лозiвського мiськрайонного суду Харківської областi, в якiй вже пред' явив претензії до [PERSON], як власника майна, яке дісталося позивачу в спадщину, про оплату нібито вже його заборгованості за надання послуг з центрального опалення, при цьому ним до суду подана «Карточка жильця», з якої виходить, що він є власником рахунку № 611-1267, по якому нібито йому надавалися послуги з січня 2010 року. Так як сам рахунок явно фальсифiковано, позивач вимушений був провести свое розслiдування - як з»ясувалося, Приватна фiрма ТОВ «Котельнi лiкарняного комплексу»в вересня 2006 року отримала дозвіл на виконання на території міста Змійова послуг з централізованого опалення. Рішенням IV cecii V скликання, 3міївська міська рада Харківської області вирішила визнати ТОВ «Котельні лiкарняного комплексу» виконавцем на територii міста Змійова послуг з централізованого опалення та зобов'язала ТОВ «Котельнi лiкарняного комплексу» до початку опалювального сезону 2006 - 2007 року укласти договори на надання послуг з централізованого опалення із споживачами які проживають на території міста Зміїв та потребують таких послуг. Ніяких договорів на надання послуг з ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» померла мати не укладала. Більше того, вона ще до приватизації квартири відмовилася від послуг централізованого опалення, так як, практично, не мешкала в цій приватизованій квартирі. В любому випадку, станом на 2006 рік ні його мати, ні позивач, за вказаною адресою, не були споживачами послуг централізованого опалення. І не могли їх отримувати до моменту продажу позивачем квартири. Йому не вiдомо, яким чином ця приватна компанія, не маючи договорiв про надання послуг, не проводячи ніяких відповідних робіт, отримала декілька наказів, заочних рішень Зміївського районного суду харківської області, які зараз відповідач надає суду, але позивач може гарантувати, що ці заочні рішення приймалися без сповіщення позивача та його матері у встановленому порядку, тому вони, відповідно до Конституції України, є нікчемними. Але залишається питання про нечесну підприємницьку практику ТОВ «Котельні лікарняного комплексу», яка нанесла позивачу матеріальної та моральної шкоди. Вiдповiдно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна пiдприємницька практика. Пункт 4 частини 5 ст. 19 забороняє вимогу оплати продукцii, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямо'i та недвозначноi згоди на ii придбання фактичного непостачання продукцii та вимоги її оплати, є потреба говорити про шахрайство відповідача. Бiльше того, yci нормативнi акти, дiючi в Україні останні десять років вимагають наявність згоди споживача на отримання послуг з централізованого опалення. Так Закон України «Про житлово-комунальнi послуги» розповсюджується тiльки на споживачів «фізичну чи юридичну особу, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу», стаття 19 цього закону містить імператив: «1. Вiдносини мiж учасниками договiрних вiдносин у сферi житлово-комунальних здiйснюються виключно на договiрних засадах». Постанова Кабiнету Міністрів Украi'ни N2 630 вiд 21 липня 2005 р. «Про затвердження Правил надання послуг з централiзованого опалення, постачання холодноi та гарячоi води i водовiдведення та типового договору про надання послуг з централiзованого опалення, постачання холодноi та гарячої води i водовiдведення» в пунктi 1 визначає: «1. Цi Правила регулюють вiдносини мiж суб'єктом господарювання, предметом дiяльностi надання житлово-комунальних послуг (далi - виконавець), i фiзичною та юридичною особо споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централiзованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. В любому випадку, вiдповiдно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону Украi'ни «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разi порушеними, «якщо при реалiзацii продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача тalабо висловлене ним волевиявлення». Вiдповiдно до ч. 1 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачiв» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здiйснюється судом. Частина 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачiв» передбачає при задоволенні вимог споживача одночасно вирiшувати питання щодо вiдшкодування моральної (немайновоi) шкоди. Частина 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачiв» визначає звільнення споживачiв вiд сплати судового збору за позовами, що пов'язанi з порушенням їх прав. Так як незаконними дiями вiдповiдача [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка знайшла свій прояв в необхiдностi змiни його звичайних стосунків - необхiдностi їздити до м. Змiйов, щоб вияснити обставини шахрайства відповідача, позивач весь час переживає, знервований, вимушений консультуватися у юристів з цього приводу, позивач оцінює в 1000 гривень. Шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок порушення його прав. В зв»язку з викладеним, просить стягнути з ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» 2219,11 гривень матеріальної шкоди та завдану моральну шкоду в сумі 1000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої уточнені позовні вимоги на підставах викладених в позовній заяві та прохав їх задовольнити у повному обсязі. При цьому позивач зазначив, у судових засіданнях, що на його особисту думку, будь-яких доказів по справі, йому не потрібно подавати, оскільки їх і так достатньо для задоволення позову. Відповідачем ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» не забезпечено явку в судові засідання свого представника, але надали до канцелярії суду свої письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначили, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2010 року по справі № 2-1451/10 з [PERSON], правонаступником якої є [PERSON], на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» було стягнено 4405,91 гривень заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2005 року по 01.04.2010 року та судових витрат в сумі 81,00 гривень. Це рішення набрало законної сили, скасоване та оскаржене не було і до цього часу не виконане. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.03.2013 року по справі № 621/155/13-ц, провадження № 6/621/10/13 було змінено сторону виконавчого провадження по виконанню рішення суду від 20.12.2010 року по справі № 2-1451/10 з [PERSON] на [PERSON], її правонаступника. Судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області від 22.09.2011 року по справі № 2-н-554/2011 року з [PERSON], правонаступником якої є [PERSON], на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» 1937,56 гривень заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2010 року по 01.08.2011 року та 55,50 гривень судових витрат. Цей судовий наказ також набрав законної сили і скасований не був. Заборгованість саме по цьому судовому наказу - 1937,56 гривень основного боргу та 55,50 гривень судових витрат - була сплачена позивачем згідно з платіжними дорученнями. У провадженні суду зараз знаходиться апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції за позовною заявою про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.08.2011 року по 01.08.2012 року у розмірі 1722,17 гривень та 365,40 гривень судового збору. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі № 629/3702/14-ц, провадження № 2/629/1163/14 від 16.10.2014 року у задоволенні позовної заяви ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» було відмовлено, на яке подали апеляційну скаргу. Також вважають позовні вимоги позивача незаконними та необґрунтованими на підставі наступного: Судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області від 22.09.2011р. по справі № 2-н-554/2011 року вже була вирішена справа про той самий предмет спору і з тих самих підстав. Цим судовим наказом була стягнена заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2010р. по 01.08.2011p. у розмірі 1937,56 грн. та судові витрати у розмірі -55,50 грн. Саме цю заборгованість [PERSON] сплатив; що підтверджується призначенням платежу у платіжному дорученні, а тепер безпідставно вимагає її повернення. Також цим судовим наказом та попереднім рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2010р. по справі N 2-1451/10 були встановлені обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи - встановлено, що ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» дійсно надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS], що за вказаною адресою виникла заборгованість за надані послуги у вказаному ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» розмірі. Також цими рішеннями покладено обов'язок сплати цієї заборгованості на відповідача по справі - [PERSON]. Так як [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], то обов'язок оплати заборгованості за вищезазначеною адресою перейшов до нього, і цей факт встановлений та підтверджений ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.03.20 13р. по справі N 621/155/13-ц, провадження N 6/621/10/13. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при pозгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обcтавини. Сума у розмірі 2219,11 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача як матеріальну шкоду, була на законних підставах сплачена позивачем на виконання судового наказу Зміївського районного суду Харківської області від 22.09.2011р. по справі N 2-н-554/2011. Цей судовий наказ є чинним, скасованим він не був, тому з позивача на законних підставах ,була стягнена сума у загальному розмірі 2219,11 грн. на погашення заборгованості по цьому судовому наказу, на погашення судових витрат, а також на погашення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Відповідач зазаначає, що звертає увагу суду, що позивач самостійно оплатив всю цю суму на погашення заборгованості по судовому наказу. У разі, якщо він не погоджувався із цією заборгованістю, він міг звернутися до суду у встановленому законодавством порядку зі своїми запереченнями, чого він не зробив. Крім того, позивач обrрунтовує свої позовні вимоги положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», хоча сам не погоджується у суді з тим фактом, що він є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS]. При цьому позивач суперечить сам собі - якщо він визнає себе споживачем наданих послуг з централізованого опалення, то заборгованість за ці послуги стягнена з нього цілком на законних підставах, якщо ж він не визнає себе споживачем наданих йому послуг - то дія Закону України «Про захист прав споживачів» на нього не розповсюджується. Вимоги позивача щодо стягнення з ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. нічим не обrрунтовані. Твердження позивача про те, що нібито підприємство займається нечесною практикою і спричинило йому якусь шкоду є образливими і негативно впливають на честь, гідність та ділову репутацію підприємства. Як вже зазначалося вище, заборгованість за послуги з централізованого опалення була стягнута з нього цілком на законних підставах, а позивач ухилявся від її оплати і самостійно вчинив собі труднощі з необхідністю їздити до суду та консультуватися у юристів замість, щоб добровільно оплатити заборгованість. Крім того, позивач не підтверджує жодними документами, чому йому була спричинена моральна шкода саме у розмірі 1000,00 грн. і не надає ніякого розрахунку. Всі твердження позивача про те, що ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» займається нечесною підприємницькою діяльністю не підтверджені жодними доказами і є лише спробою ухилитися від оплати заборгованості за надані йому послуги з централізованого опалення. Повідомляємо, що крім вже стягненої з позивача заборгованості за період з 01.04.2010 року по 01.08.2011 року у розмірі 1937,56 гривень, яка була стягнута судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області від 22.09.2011 року по справі № 2-н-554/2011 року, у нього до цього часу залишилась несплаченою заборгованість у розмірі 4405,91 гривень за період з 01.01.2005 року по 01.04.2010 року, яка була стягнута рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2010 року по справі № 2-1451/10 та заборгованість за період з 01.08.2011 року по 01.08.2012 року у розмірі 1722,17 гривень, судовий спір про стягнення якої зараз розглядається Апеляційним судом Харківської області. Всі твердження відповідача про відсутність укладеного з ним договору про надання послуг з централізованого опалення є безпідставними. Звертають увагу суду на те, що зобов»язання по оплаті послуг з централізованого опалення можуть виникати не тільки на підставі договору, а й на підставі законодавства. Підстави виникнення зобов»язань зазначені у ст. 11 ЦК України. Підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, факт надання житлово-комунальних послуг). Тому ухилення від укладення договору особами, що є споживачами послуг та власниками житла, не є перешкодою для виникнення у них зобов»язань згідно Закону «Про житлово-комунальні послуги», ЖК України та інших нормативних актів. Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг згідно із Законом «ІІро житлово-комунальні послуги» і був власником житла, тому зобов'язаний сплачувати надані послуги з теплопостачання. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого на основі типового договору, - це обов»язок споживача комунальних послуг. Аналогічні положення зазначені у ст.. 24 Закону України «Про теплопостачання». [PERSON] не виконав свої обов' язки як споживача житлово-комунальних послут і як власника житла, не з' явився своєчасно до теплопостачальної організації та не уклав договір про надання послуг з централізованого опалення, хоча повинен був це зробити з вимогами чинного законодавства. ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» є законослухняним підприємством і у своїй діяльності керується вимогами чинного законодавства. Ніяких порушень норм чинного законодавства, в т.ч. і норм Закону України «Про захист прав споживачів» у діяльності ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» немає. Враховуючи викладене, просять відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом з»ясовано, що позивач по справі був до 01.10.2012 року, власником житлової квартири, яка розташована у [ADDRESS] (а.с.№5). Дану квартиру він отримав у спадок від своєї матері - [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.№6). На час відкриття спадщини, після померлої матері, Зміївським районним судом Харківської області було прийнято рішення від 20.12.2010 року, про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання на суму 4405 грн.91 коп., яка утворилася у останньої станом на 01.04.2010 року та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляд справи (а.с№23-24) та судовий наказ від 22.09.2011 року, про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення на суму в 1937 грн. 56 коп. (а.с.№27). За даним судовим наказом, стягувачем, 10.02.2012 року, було подано заяву про відкриття виконавчого провадження (а.с.№4) на суму в 1993,06 грн. Оскільки позивач прийнявши спадщину став власником вище казаної квартири, то Ухвалою суду від 12.03.2013 року, було проведено заміну сторони виконавчого провадження щодо божника. А саме замість боржника [PERSON],. яка померла, боржником вказано [PERSON] (а.с.№25). На нього було переоформлено карточку жильця (а.с.№5). Позивач у позові зазначив, що він хоча і не був згодним із тим, що у його матері існувала заборгованість за нібито надані їй послуги з теплопостачання, так як у вказаній квартирі було відключено теплопостачання так як вона відмовилася від них ще до приватизації вказаної квартири і там практично не мешкала, і з нею не було укладено відповідного договору на постачання їй теплової енергії, він все одно, сплатив даний борг. Підтвердженням того, що саме позивачем було погашено заборгованість за послуги з теплопостачання на суму в 1937 грн.56, які стягнуто за судовим наказом від 22.09.2011 року з його матері, померлої [INFO] року, свідчить квитанція №2164_10.1 від 27 вересня 2012 року (а.с.№3) та квитанції від 27.09.2012 року про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та виконавчого збору (а.с.№4). З приводу посилань позивачем у позові на те, що він вимушений був сплатити ці суми, тому що без даного він не міг оформити спадщину, яка залишилася після смерті його матері, суд зазначає наступне. Згідно до статті 1216 Ц К України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 121ЦК України визначено, що до складу спадщин и входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно д о статті 1220 ЦК України зазначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою . Статтею 1268ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачем також подано Ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду від 17 грудня 2014 року (а.с.№71-73), на Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.10.2014 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення. Згідно даної Даною Ухвалою, рішення суду залишено без змін і позивачу відмовлено у задоволенні позову, з посиланням на те, що судом першої інстанції встановлено, що між сторонами відсутній договір про надання відповідачу [PERSON] послуг з централізованого опалення. Про зобов»язання позивача укласти такі договори з позивачами до початку опалювального сезону 2006-2007 років, вказано у Рішенні 4 сесії п»ятого скликання Зміївської міської ради від 01.09.2006 року. Крім того, в даній Ухвалі вказано, що матеріали цивільної справи не доводять факту отримання [PERSON] послуг з теплопостачання у вказаній квартирі. А акти про включення та виключення теплової елегії у будинку [ADDRESS] не є беззаперечними та об»єктивними доказами постачання тепла у квартиру №34 у буд.110 по вказаній вулиці. Ухвала суду набрала законної сили 17.12.2014 року. З приводу даного, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не допускаються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встанволено ці обставини. Отже, в частині позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, суд знаходить такою, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яку ним оцінено у 1000 гривень, то суд зазначає наступне. Дана вимога позивачем як у позові так і у судовому засіданні була обґрунтована посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» а саме: відповідно до ч.1 ст.22 Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Частиною 2 статті 22 Закону, що при задоволенні вимог позивача, суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач також вказав, що моральна шкода виражається в незаконних діях відповідача, у зв»язку з чим, він вимушений був змінити його звичайні стосунки та їздити до м. Зміїв, щоб вияснити всі дії відповідача, він у весь час у зв»язку з даним переживає, є знервованим, вимушений консультуватися у юристів. Що призводить до душевних страждань, яких він зазнає у зв»язку з порушенням його прав. Перевіряючи дані ствердження позивача і їх обгрутування, суд, вказує про те, що відповідно до вимог ст.2 Закон України «Про захист прав споживачів» розповсюджується на цивільні та господарські правовідносини. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону, визначено, що споживачі під час придбання, замовлення, або використання продукції, яка реалізовується на території України для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону. Оскільки, як у Рішенні Лозівського міськрайонного суду Харківської області так і в Ухвалі апеляційного суду Харківської області, встановлено відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем, то в даному випадку, при розгляді вимоги про стягнення моральної шкоди, не може бути застосований Закон України «Про захист прав споживачів». Крім того, позивачем у судовому засіданні не доведено факт спричинення йому відповідачем заподіяної шкоди, небезпечної для життя і здоров»я людей продукцією. Тому, і в задовленні позовних вимог, в цій частині, необхідно відмовити. Отже, в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, суд відмовляє, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Суд також знаходить за необхідне зазначити, що у відповідності до положень ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював позивачеві його права та обов'язки, вживав заходи для надання позивачу можливості скористатися належними йому правами, з'ясовував наявність клопотань до суду. Позивач вважав, що надані ним докази у справі є достатніми для обґрунтування його вимог, надання інших доказів вважав непотрібним. Відповідач також зазначив, що ним подано всі необхідні докази, які є достатніми для відмови позивачу у задоволенні позову. Оскільки у справі приймав участь лише позивач, а відповідачем подано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, то, у судовому засіданні, судом було роз"яснено лише позивачу його права та обов"язки і наслідки вчинення або не вчинення ним відповідних процесуальних дій. Також у судовому засіданні, судом було з"ясовано, що у останнього відсутні заяви та клопотання по справі. Отже, з приводу вищевикладеного, суд знаходить за необхідне зазначити про те, що кожна сторона, на протязі розгляду даної цивільної справи, на власний розсуд, розпорядилася наданими їй законом правами та покладеними на неї за законом, обов"язками. Тому, суд розглянув дану справу відповідно до положень ст. 11 ЦПК України. А саме: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За положеннями ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Позивач сам вибирає, який позов та до кого пред'явити до суду. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. Отже, дослідивши матеріали справи, вивчивши всі докази по справі, суд знаходить уточнений позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.214 ЦПК України, визначено, що суд під час ухвалення рішення вирішує питання про судовий збір. Суд зазначає, що судом, Ухвалою від 14.10.2014 року, позовну заяву позивача було залишено без руху, оскільки ним не дотримано вимоги ч.5 ст.119 ЦПК України - не сплачено судовий збір. Про те позивачем, подано уточнену позовну заяву у якій він знову посилався на те, що в даному випадку правовідносини регулюються саме Законом України "Про захист прав споживачів", а тому, він звільнений від сплати судового збору. Суд, з метою не допущення перешкод особі у доступу до правосуддя, відкрив провадження по справі. За результатами розгляду справи, суд вирішує питання про судовий збір в порядку ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial