Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

08 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем , який укладено 23.12.2000 року, зареєстровано Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , про що зроблено актовий запис № 603. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сімейне життя не склалось, стосунки погіршилися з 2008 року , кожен живе своїм життям , що стало підставою для припинення шлюбних стосунків з цього часу . Проживають окремо, не спілкуються , спільного господарства на ведуть та не мають спільного бюджету, тобто шлюб існує тільки формально . Примирення не можливе, тому що сім"я розпалася остаточно . Подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Позивач в судове засідання не з"явився, подав письмову заяву , в який зазначив, що свої вимоги підтримує та просить їх задовольнити , ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач повторно в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним , що підтверджено даними, які долучено до матеріалів справи. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідач належним чином була повідомлена про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною в обгрунтвання заявлених вимог , оцінивши їх в сукупності , встановив наступні факти та обставини. Вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог абозаперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до норм ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає доведеним, що з 23 грудня 2000 року сторонни перебувають в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , про що зроблено актовий запис № 603. Вказаний факт підтверджується даними свідоцтва про одруження, оригінал якого долучений до матеріалів позовної заяви . Від шлюбу дітей не мають. У даній позовної заяві не порушуються питання щодо розподілу спільного майна. За вимогами ст.3 СК України визначено, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Ст.. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що він категорично заперечує проти подальшого перебування у шлюбі з відповідачем, тому що даний факт суперечить його інтересам. З урахуванням фактичних взаємин подружжя , обставин життя подружжя, а також інших обставин, що мають істотне значення, а саме: шлюб існує формально з 2008 року , тому що подружжя на протязі тривалого часу стосунки не підтримують та не примирилися , відсутність згоди позивача на подальше знаходження у шлюбі з відповідачем, суд вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо. Відповідач з свого боку не надав до суду жодного належного доказу на підтвердження того, що відсутні підстави для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, підлягають задоволенню , а шлюб між сторонами належить розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved