Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивачка [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 29.09.1995 року помер батько позивачки [PERSON], а 27.10.2015 року померла її мати - [PERSON] Гізелла Михайлівна. Після смерті матері позивачки залишилось спадкове майно, в тому числі житловий будинок, розташований в смт.Королево по вул. Карпатської Січі (Калініна), 35, Виноградівського району. На випадок своєї смерті, спадкодавець [PERSON] залишила заповідальне розпорядження на користь [PERSON], посвідчене секретарем виконавчого комітету Королівської селищної ради Виноградівського району від 06.09.2009 року за реєстровим №6. Заповіт не змінено та не скасовано. Єдиним спадкоємцем до спадкового майна у відповідності до змісту заповіту є позивачка. Спадкоємцями першої черги за законом є рідні сестри позивачки, відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON] Спір між спадкоємцями відсутній, відповідачі не заперечують проти спадкування позивачкою повністю всього майна. Позивачка вказує, що оформити спадщину через нотаріальну контору не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок, тому в судовому порядку просить визнати за нею право власності за заповітом в цілому на житловий будинок, який розташований в смт.Королево по вул. Карпатської Січі (Калініна), 35, Виноградівського району. Сторони в судове засідання не з"явилися. Представник позивачки [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за їхньою з позивачкою [PERSON] відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] належним чином своєчасно повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявилися, подали до суду письмові заяви, посвідчені за місцем їх проживання секретарями виконавчих комітетів місцевих рад, про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку\~ст.169 ЦПК України\~необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку\~ст.174 ЦПК України\~визнання ними позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 29.09.1995 року помер батько позивачки [PERSON]. 27.10.2015 року померла мати позивачки [PERSON] Гізелла Михайлівна, після смерті якої відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в смт.Королево по вул. Карпатської Січі (Калініна), 35, Виноградівського району. На випадок своєї смерті, спадкодавець [PERSON] залишила заповідальне розпорядження на користь позивачки [PERSON], посвідчене секретарем виконавчого комітету Королівської селищної ради Виноградівського району від 06.09.2009 року за реєстровим №6. Заповіт не змінено та не скасовано, про що зроблено відповідну відмітку від 08.06.2016 року. Єдиним спадкоємцем до спадкового майна у відповідності до змісту заповіту є позивачка [PERSON] Спадкоємцями першої черги за законом є рідні сестри позивачки, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які не заперечують проти спадкування позивачкою всього майна. В порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України позивачка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на момент відкриття спадщини в спадковому будинку, що стверджується довідкою виконкому Королівської селищної ради від 19.05.2016 року № 1444 та відміткою в паспорті громадянина України серії ВО № 580989 від 24.10.1988 року, що виданий Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області 23.02.1999 року. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері позивачка звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] Разом з тим, приватним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, що стверджується листом відмовою від 12.05.2016 року за № 02-14. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» №355 від 11.05.2016 року вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в смт.Королево по вул. Карпатської Січі, 35, Виноградівського району, будівництвом завершений (рік побудови будинку 2002, надвірних будівель та споруд-1990-1991 р.р.), рахується за померлою матірю позивачки [PERSON] на підставі будівельного паспорта від 31.05.2001 року, однак за життя правовстановлюючих документів нею виготовлено не було. Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою\~статті 5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення"\~(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved