Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ "ПриватБанк", третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна. Позов мотивує тим, що 17.07.2007р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір іпотеки. В рахунок забезпечення зобов"язань за кредитним договором [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . В зв"язку з непогашенням [PERSON] заборгованості за кредитним договором, 17.12.2016р. приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. зареєстровано за банком право власності на квартиру [PERSON] в рахунок погашення заборгованості. Рішенням Свалявського районного суду від 19.03.2019р. рішення приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний №32994958) від 17.12.2016р. про реєстрацію за ПАТ КБ "ПриватБанк" права власності на квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності 18105506 - скасовано. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.12.2019р. рішення Свалявського районного суду від 19.03.2019р. скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Позивач звернувся з даним позов з тих підстав, що постановою Закарпатського апеляційного суду в мотивувальній частині зазначено наступне: "Колегія суддів констатує, що по суті спірних правовідносин суд ухвалив законне та справедливе рішення, однак Великою Палатою Верховного Суду України від 20.11.2019р. (справа 802/1340/18-а) було висловлено правову позицію про те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (ч.2 ст.26 Закону України від 01.07.2004р. №1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відтак, позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав, які не здатні в повній мірі відновити порушені та оспорювані права позивача". В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала повністю та пояснила, що факт неправильності дій нотаріуса підтверджено постановою Закарпатського апеляційного суду та не підлягає новому доказуванню в порядку ст.82 ЦПК України. З врахуванням цього, позивач обрав належний спосіб захисту, а тому просить позов задоволити, та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , проведену приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу скасувати та витребувати від АТ КБ "ПриватБанк" квартиру [ADDRESS] . Представник відповідача в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позов не визнав у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Також заперечив позов по суті заявлених вимог та пояснив, що спірна квартира була не єдиним місцем проживання позивача, у зв"язку з тим, що [PERSON] не вчиняв ніяких дій по погашенню кредиту, погашення боргу за кредитним договором було за рахунок переходу права власності на квартиру. В разі скасування права власності АТ КБ "ПриватБанку" на квартиру буде перевірятись наявна у позивача заборгованість перед банком. З врахуванням наведеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 17.07.2007р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № MKSWG100000044. В рахунок забезпечення зобов"язань за кредитним договором [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] згідно договору про іпотеку від 17.07.2007р. (а.с.8). Між сторонами існував спір з приводу розміру заборгованості за кредитним договором, який вирішувався між сторонами, починаючи з 2010р. 17.12.2016р. приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. зареєстровано за банком право власності на квартиру, що належала [PERSON] в рахунок погашення заборгованості. 04.12.2018р. [PERSON] звернувся до Свалявського районного суду з позовом про скасування права власності АТ КБ "ПриватБанк". Рішенням Свалявського районного суду від 19.03.2019р. позов [PERSON] було задоволено, проте дане рішення постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.12.2019р. скасоване. (справа №306/1483/18). Цією ж постановою апеляційної інстанції всі обставини справи встановлено, а саме те, що при вчинення приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Стойка Н.В. дійсно було допущено ряд порушень прав [PERSON] . Підставою для скасування рішення Свалявського районного суду від 19.03.2019р. було те, що позивачем [PERSON] невірно обрано спосіб захисту порушеного права. [PERSON] подає даний позов. Представник відповідача [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову у зв"язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Суд вважає, що клопотання є підставним з наступних підстав. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.12.2019р. встановленні порушення прав позивача. Разом з тим, виконавчий напис було вчинено 16.12.2016р. З даним позовом позивач звернувся 20.05.2021р., тобто через 4,5роки, клопотання про поновлення пропущеного строку позивачем не заявлено. Крім цього, позов містить вимоги про витребування спірної квартири від відповідача, проте будь якого пояснення щодо того, хто чи як користується протягом п`яти років спірною квартирою сторонами пояснень та доказів суду не надано. А тому, суд в порядку ст.267 ЦК України застосовуває строк позовної давності та відмовляє з цих підстав в задоволенні позову. Одночасно суд звертає увагу позивача та його представника на наступні обставини, які суд також врахував при прийнятті рішення про відмову в задоволенні позову. При вчиненні 17.12.2016р. виконавчого напису та реєстрацією за АТ КБ "ПриватБанк" права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] банк задоволив свої вимоги по кредитному договору, укладеному 17.07.2007р. Сторони в судовому засіданні не надали жодних доказів того, що між сторонами є будь-яка переписка щодо існуючої забогованості по кредиту. Позивачем також не надано доказів того, що [PERSON] проживає чи іншим способом користується спірною квартирою. Позивач в судовому засіданні не надав суду докази того, що він протягом усього періоду виникнення заборгованості по кредиту, починаючи з 2010р. якимось чином намагався закрити свої боргові зобов`язання перед банком. Як вбачається із договору іпотеки спірна квартира була придбана [PERSON] за кредитним договором від 17.07.2007р. і одночасно була надана в рахунок забезпечення зобов"язання. Таким чином, спір між сторонами з моменту реєстрації права власності на квартиру за відповідачем припинився. Проте, [PERSON] продовжує звертатись в суди щодо повернення свого права власності на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, у випадку скасування права власності відповідача на дану квартиру, банк продовжить нараховувати позивачу заборгованість по кредитному договору, що може в рази перевищувати вартість самого кредиту та квартири, що є предметом іпотеки. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що з 17.12.2016р. позивачем пропущено строк позовної давності, клопотання про поновлення строку позивачем не заявлено та необгрунтовано, а тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю в порядку ст.267 ЦК України. Одночасно суд звертає увагу сторін, що з часу переходу права власності на квартиру від [PERSON] до АТ КБ "ПриватБанк", фактично припинились нарахування по кредитному договору, укладеному 17.07.2007р. Отже, і відповідач не може ставити будь-які претензії по кредитному договору до [PERSON] у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову до стягнення не підлягає судовий збір.

Outcome: dismissed