Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом з подальшим його уточненням, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 10 листопада 2000 року у Відділі реєстрації актів громадського стану м. Рівне, актовий запис 1293; стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення нею повноліття; стягнути з відповідача в прибуток держави судовий збір за позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог вказує, що з 10 листопада 2000 року перебуває в шлюбі з відповідачем, та від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Вказує, що сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, відносини значно погіршились, примирення не бажає, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що відповідач є суб"єктом підприємницької діяльності та має мінливий, нестабільний заробіток внаслідок чого протягом останніх шести місяців він не надавав будь-якої допомоги на утримання спільної доньки, що дає підстави вважати що він і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від її матеріального утримання, тобто сплати аліментів. Зважаючи на те, що відповідач не має інших дітей, які б також потребували матеріального забезпечення, з нього не проводиться стягнень за виконавчими документами, вважає, що останній має можливість виконувати покладений на нього чинним законодавством та моральними принципами обов"язок батька, та здійснювати гідну матеріальну допомогу для утримання та забезпечення належного рівня життя та розвитку спільної доньки. На даний час самостійно покривати всі витрати на оплату харчування, побутових потреб та лікувально-профілактичних заходів, необхідних для підтримання здоров"я доньки не взмозі, оскільки є тимчасово безробітною та припинила свою підприємницьку діяльність через хоробу. В судове засідання позивач подала письмове клопотання, в якому просить позов задволити, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання подав письмові заперечення, згідно яких просив вимоги позивача задовольнити частково, а саме розірвати шлюб між ним та позивачем, визначити стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 850 грн. щомісячно, до досягення дочкою повноліття. З приводу вимоги про стягнення аліментів також зазначив, що на даний час його дохід не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, який просить позивач, проте і не відмовляється від сплати аліментів, адже це його прямий обов"язок. Також вказав, що забезпечує дочку всіма необхідними речами для психологічного та духовного розвитку та при можливості буде надавати матеріальну допомогу дочці в більшому розмірі, однак на даний час такої можливості немає. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 листопада 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадського стану м. Рівне, актовий запис № 1293, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ГЮ № 061273. Свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №174003, актовий запис №658 підтверджується, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Відповідно до вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину, визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька ,або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено у 2017 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Враховуючи рівність прав та обов"язків батьків щодо дитини, беручи до уваги, що обовязок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, з метою забезпечення нормального догляду за дитиною, враховуючи, що відповідач працездатний, інших утриманців немає, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 850,00 грн. щомісячно, починаючи з 22 лютого 2017 року та до повноліття дитини, що буде відповідати інтересам дитини, а також засадам розумності та справедливості. Крім того, приймаючи до уваги, що позивачка при пред"явленні позову звільнена від сплати судового збору, на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 1280,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial