Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказав, що [INFO] в м.Краснодон, Луганської області померла його дружина - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 53/100 ідеальної частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Із [PERSON] позивач перебував в шлюбі зареєстрованому 21 січня 1970 року. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті дружини шляхом вступу у володіння та користування її майном. Інших спадкоємців першої черги права на спадкування за законом, які б претендували на спадщину та утриманців не має. Незважаючи на це, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, тобто м.Ровеньки Луганська область. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати за ним право власності на 53/100 ідеальної частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності. Позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав, в зв"язку із тим, що право власності на 53/100 частини житлового будинку [ADDRESS] визнано за [PERSON] згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2015 року. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Вказав, що він є законним набувачем нерухомого майна, а саме: житлового будинку що в [ADDRESS]. Позивач протягом 17 років після смерті дружини не реалізував своє право на отримання спадщини, яка відкрилась після її смерті на 53/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS], достовірно знаючи про склад спадкового майна, яке належало померлій [PERSON], порядок та строки прийняття спадщини. Не звертався до суду за захистом своїх прав. Позивач, знаючи про те, що житловий будинок [ADDRESS] вже належить іншій особі, тобто [PERSON] навмисно вказав відповідачем територіальну громаду Черняхівської селищної ради. Крім того, позивачем приховані інші спадкоємці після смерті дружини, оскільки в шлюбі з [PERSON] в них народилися двоє дітей. Відсутність спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Ровеньківської державної нотаріальної контори, швидше ставить під сумнів право позивача на спадщину після смерті дружини та викликає багато запитань. Вважав, що позивач навмисно приховав від нотаріуса наявність нерухомого майна, що увійшло до складу спадщини, оскільки разом із успадкуванням нерухомості, позивач успадкував би борги по утриманню 53/100 ідеальних частин спірного житлового будинку. Натомість, позивач оформив право на спадщину після смерті дружини на легковий автомобіль марки ВАЗ -2101, 1979 року випуску. Вказав також, що позивач за освітою юрист, а тому достовірно знав про строки та порядок прийняття спадщини. Позивач не звертався до суду про повнолення строку для прийняття спадщини, а тому строк позовної давності сплив, що є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного, [PERSON] просив застосувати позовну давність та відмовити позивачу у визнанні права власності на 53/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS]. Заслухавши пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав: враховуючи те, що дружина позивача померла [INFO], до спірних правовідносин слід застосувати законодавство ЦК УРСР 1963 року. [INFO] в м.Краснодон Луганської області померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 53/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS]. Факт належності 53/100 ідеальних частин спірного житлового будинку [PERSON] стверджується договором дарування від 24 вересня 1988 року, згідно якого [PERSON] подарував 53/100 частини житлового будинку в [ADDRESS], [PERSON] (а.с.10-11), та довідкою КП "Житомирського обласного міжміського бюро технічної інвентаризації " №68 від 17 лютого 2015 року з якої вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на 53/100 ідеальних частин спірного будинку зареєстровано за [PERSON] (а.с.13). [ADDRESS] (а.с.12) За таких обставин, в силу ст.328 ЦК України суд визнає, що [PERSON] за свого життя правомірно набула право власності на 53/100 ідеальних частин спірного будинку та зареєструвала своє право власності на нього. Позивач [PERSON] проживав з померлою в зареєстрованому шлюбі з 1970 року. За час перебування в шлюбі [PERSON] набула права власності на спірні 53/100 ідеальних частин житлового будинку . 28 березня 2000року позивач, як чоловік померлої [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини, згідно якого спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з 1/2 частини автомашини марки ВАЗ 2101, 1979 року випуску, державний номер [NUMBER], двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] (а.с.7). 28 березня 2000року позивачем отримане свідоцтво про право власності на вищевказане майно, видане державним нотаріусом Ровеньківської нотаріальної контори (а.с.8). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК УРСР (1963року) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина приймається шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном або шляхом подання заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). У випадку, коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу у володіння та управління майном померлої не підтверджується жодним доказом. Також, не підтверджується факт місця відкриття спадщини, оскільки суду невідомо чи збігаються останнє місце проживання та місце смерті спадкодавця [PERSON] Норми ЦК УРСР не містять норм, які б передбачали те, що у разі прийняття спадкоємцем частини спадщини він вважався б таким, що прийняв спадщину вцілому, а також норм, яка є необхідною для чіткого визначення обсягу спадкової маси. У зв"язку із відсутністю спадкової справи, суд позбавлений можливості дослідити місце відкриття спадщини, заяви спадкоємців про прийняття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, видані свідоцтва про право на спадщину, склад спадщини. 08 квітня 2015 року рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області батьком третьої особи - [PERSON] визнано право власності на 53/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Рішення не оскаржане та набрало законної сили. Право власності на житловий будинок [PERSON] зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 22 травня 2015 року [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] (третій особі)житловий будинок [ADDRESS]. З наведеного вище вбачається, що третя особа [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Таким чином, позов про визнання права власності мав бути пред"явлений до [PERSON] як законного набувача нерухомого майна. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, установ та організацій , посадови та службових осіб та громадян. Третьою особою [PERSON] зроблено заяву про застосування до вказаних правовідносин позовної давності. Згідно ст.ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і початок її перебігу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3,4, ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі до винесення рішення, є підставою для відмови у позові. Позивач не просить суд поновити йому строк позовної давності. Враховуючи той факт, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду із позовом, у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України у задоволені позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed