Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що 06 вересня 2011 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Під час подружнього життя у них [INFO] року народилася дитина: донька - [PERSON]. З часом вдалася взнаки психологічна несумісність особистостей чоловіка та дружини, різний світогляд та погляди на побудову сім'ї. У зв'язку із тим, що шлюбні стосунки фактично припиненні відразу після народження дитини і вже тривалий період часу вони спільно не проживають, як подружжя, а тому він не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу, оскільки це суперечило б особистим інтересам кожного з подружжя та негативно відображалося б на моральному стані дитини. Також вважає, що їх дитина повинна проживати з ним. Відповідачка на даний не заперечує проти проживання дитини з ним, у неї вже є дві дитини, квартира, в якій мешкає вона є замала для родини з трьома дітьми. Він має достатній матеріальний статок для належного догляду за дитиною, що дозволяє утримувати дитину і забезпечувати її усім необхідним до повноліття. У відкритому судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених в позові. У відкритому судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнала. Просить суд шлюб між нею і позивачем розірвати, миритися не бажає. Не заперечує щоб їх спільна з відповідачем дочка проживала з батьком у Франції. Зазначила, що позивач не перешкоджає їй в спілкуванні з дитиною. Представник органу опіки і піклування Бердичівської міської ради Паламарчук Ю.Ю. позов в частині визначення місця проживання дитини з позивачем підтримав. Надав до суду висновок органу опіки та піклування про можливість вирішення спору. У відкритому судовому засіданні прокурор Маліновська О.М. вважає, що позов в частині визначення місця проживання дитини з позивачем підлягає задоволенню і буде відповідати інтересам дитини. З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 06 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1192, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с.152). Під час подружнього життя у них народилася дитина: донька - [PERSON] - [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження( а.с.14). В судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження шлюбу. У відповідності до ст. 105 ч. 3 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. А тому позовні вимоги про розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню в повному обсязі. Підлягаю задоволенню вимоги позивача про визначення місця проживання дитини з батьком, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ч. 1 ст. 157 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що у всіх діях по відношенню до дітей, незалежно від того, здійснюються вона державними або приватними закладами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергову увагу приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 Конвенції визначає, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції проголошує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 14, 15 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року № 2402, який був прийнятий на розвиток міжнародного права в Україні. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.ст. 7, 150, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом при ухваленні рішення враховано, що позивач має достатній матеріальний статок для належного догляду за дитиною, що дозволяє утримувати дитину і забезпечувати її усім необхідним до повноліття, що підтверджується копія довідки з дитячих ясел Рішельє від 19 листопада 2013 року, яка підтверджує факт того, що дитина розвивається та відвідує дитячий дошкільний заклад(а.с.64); копіями рахунків № 3073 від 25 листопада 2013 року на оплату дитячих, № 3615 від 12 грудня 2013 року, № 3887 від 20 січня 2014 року(а.с. 68, 73, 78), копія страхового полісу на випадок хвороби, яка підтверджує можливість отримання, у разі необхідності, дитиною якісної медичної допомоги(а.с.100, 101). Дитина і батько мають постійне місце проживання, за адресою: [ADDRESS](а.с.131, 136) Як слідує з висновку органу опіки і піклування Бердичівської міської ради від 01.12.2014 року № 02-16/2834, орган опіки та піклування, вивчивши обставини справи, дослідивши зібрані документи, беручи до уваги, те, що [PERSON] не заперечує відносно постійного проживання її малолітньої доньки [PERSON] разом з батьком, вважає за можливим визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON]( а.с.107, 108). При таких встановлених судом фактах, враховуючи дані про матеріальний стан позивача, його дохід, прив"язаність дитини до батька, який займався вихованням дитини, створив всі необхідні умови для проживання та повноцінного гармонійного розвитку дитини, думку матері, яка не заперечує проти проживання дитини з батьком, а також висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком - [PERSON] також підлягають до задоволення, як обгрунтовані. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved