Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив визнати припиненим договір банківського вкладу, стягнути з відповідача на свою користь суму основного вкладу та відсотків в розмірі 99100, 04 грн., відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.06.2014 року між ПАТ ВіЕйБіБанк та [PERSON] був укладений договір банківського вкладу № 803054/2014 відповідно до пункту 1.3 якого позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 154\~ 923,12 грн. строком на 13 місяців, строком до 02.07.2015 року зі ставкою 25 % річних яка діє перший місяць дії вкладу, з другого по тринадцятий місяць діє стандартна ставка яка становить 10% річних. 02.06.2014 року між цими ж сторонами був укладений договір банківського вкладу на вимогу Для виплат № 26201050002535 (в національній валюті України), предметом якого є відкриття на імя вкладника іменного вкладного рахунка на умовах вкладу на вимогу Для виплат, згідно якого банк повертає вкладнику кошти на першу вимогу. 28.07.2014 року позивач звернулась до банку з вимогою про припинення з 02.08.2014 року укладений договір банківського вкладу та просив виплатити йому вклад із нарахованими відсотками. Всупереч умов договору відповідач зобовязання щодо повернення депозитних коштів та відсотків не виконав. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував, щодо розгляду справи в заочному провадженні. Представник відповідача в судове не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 158 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.\~ \~ Судом встановлено, що 02.06.2014 року між ПАТ ВіЕйБіБанк та [PERSON] був укладений договір банківського вкладу № 803054/2014 від 02.06.2014 р., відповідно до пункту 1.3 якого позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 154\~ 923,12 грн. строком на 13 місяців зі ставкою 25 % річних яка діє перший місяць дії вкладу, з другого по тринадцятий місяць діє стандартна ставка яка становить 10% річних. Вказані кошти було перераховано на рахунок банку, що підтверджується платіжним дорученням №39725 від 02.06.2014 року. 02.06.2014 року між цими ж сторонами був укладений договір банківського вкладу на вимогу Для виплат № 26201050002535 (в національній валюті України), предметом якого є відкриття на імя вкладника іменного вкладного рахунка на умовах вкладу на вимогу Для виплат, згідно якого банк повертає вкладнику кошти на першу вимогу. 28.07.2014 року відповідно до ст. 1075 ЦК України, п.11.3 Правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних та юридичних осіб в ПАТ" ВІЕЙБі Банк", пункту 1.6 договору банківського вкладу № 803054/2014 [PERSON] звернувся з заявою про дострокове повернення вкладу та припинення зобов"язання. Відповідач повернув позивачу частину депозитних коштів в сумі 15000 грн. 14.10.2014 року та 50000 грн. 16.10.2014 року Зі змісту виписки по особовому рахунку № 26201050002535 ( а.с. 115-124) за період з 19.03.2012 року по 18.02.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 96044,05 грн. Згідно із ч.1\~ ст.598 ЦК України\~ зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною першою статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до\~ ст.2 Закону України Про банки і банківську діяльність\~ вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства та умов договору. Згідно з ч.1 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини 5 статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Приписами ч.1 ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Під виконанням зобов'язань розуміють, вчинення кредитором і боржником дій, що становлять зміст зобов'язання, тобто відповідач повинен повернути всю суму вкладу з нарахованими відсотками за вищевказаним депозитним договором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про повернення суми депозитного вкладу з відсотками в сумі 96044,05 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому стягує з відповідача на користь позивача вказану суму. Відповідно до ст. 1075 ЦК України, п.11.3 Правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних та юридичних осіб в ПАТ" ВІЕЙБі Банк " позивач 28.07.2014 року подав вимогу про припинення договору банківського вкладу. Не підлягає задоволенню вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., оскільки між сторонами існують договірні відносини, стягнення моральної шкоди як відповідальність за неналежне виконання зобовязань умовами договору не передбачена. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивач просить стягнути з відповідача 7000 грн. за надання правової допомоги. Судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. Судом встановлено, що 24.07.2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] (згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців - здійснює діяльність у сфері права) укладено договір про надання правової допомоги ( а.с. 22-23). Квитанцією від 02.10.2014 року підтверджено перерахування ФОП [PERSON] 7000,00 грн. як оплату правової допомоги. У відповідності до ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до ст. 13 Закону України Про державний бюджет України в 2014 році розмір мінімальної заробітної плати становив у місячному розмірі: з 1 січня - 1218,00 гривні, таким чином за 1 годину роботи компенсація має становити 487,20 грн. Згідно обгрунтування витрат на правову допомогу ( а.с. 38) замовником підтверджено отримання послуг, однак в повній мірі з даним висновком суд погодитись не може, оскільки визначені основні види робіт в п. 4 включають в себе проведення розрахунку відсотків за договором та виготовлення копій документів, п. 6 отримання виконавчого листа, пред"явлення його до виконання, які не можуть бути визнані судом як правова допомога. Відтак, суд приходить до висновку про не відповідність обумовленого між ФОП [PERSON] як виконавцем та замовником [PERSON] за договором про надання правової допомоги розміру винагороди визначеної положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», та вважає визначену вартість надання юридичних послуг завищеною, однак з урахуванням об"єму виконаної роботи, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача частково вартості витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Outcome: approved