Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

15.04.2016 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом і свої доводи мотивувала тим, що 26.02.2008 року помер її вітчим [PERSON]. З 26.04.1980року по 04.02.1992 рік мати позивачки [PERSON] перебувала в шлюбі з померлим [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 6,070га; рілля 5,540; кадастровий номер: 1421586800:02:000:0283, та посовища 0,530га; кадастровий номер: 1421586800:03:000:0659 розташованої на території Рівнопільської сільської ради, Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка належала згідно Державного акту на право приватної власності серія ДН № 038544, виданого на підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації № 829 від 25.09.2003 року [PERSON]. Позивачка вважає, що фактично прийняла спадщину після смерті вітчима спадкового майна у вигляді земельної ділянки, т.я. на час смерті вітчима проживала разом з ним, користувалася спадковим майном, від спадщини не відмовлялася. Прийняти спадщину та зареєструвати спадкову справу в Волноваській державній нотаріальній конторі за місцем знаходження земельних ділянок позивачка не змогла через відсутність свідотцтва про шлюб, згідно якого вона змінила прізвище "Старосек" на "Тимошенко", а таакож у зв"язку з втратою оригінала правовстановлюючого документа, відсутній оригінал державного акту на земельну ділянку, від прийняття спадщини в установлені законом строки вона не відмовлялася. Позивачка є спадкоємцем першої черги. Інших спадкоємців нема. Тому позивачка просила суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка надала заяву у якій просить справу розглянути без її участі, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно Державного акту на право приватної власності серія ДН № 038544, виданого на підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації № 829 від 25.09.2003 року, земельна ділянка загальною площею 6,070га, рілля 5,540, кадастровий номер: 1421586800:02:000:0283; та та посовища 0,530га; кадастровий номер: 1421586800:03:000:0659; розташованої на території Рівнопільської сільської ради, Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, належала [PERSON] (а.с.7). На день смерті [PERSON] проживав разом з [PERSON] в с. Равнопіль, вул. Донецька, 20, Волноваського району Донецької області, що підтверджується довідкою секретаря Рівнопільської сільської ради Волноваського району № 367 від 01.03.2016 року.(а.с.9). З свідотцтва про смерть серія 1-НО № 280558 виданого 05.03.2008 року виконкомом Рівнопільської сільської ради, Волноваського району, Донецької області вбачається, що [PERSON] помер 26.02.2008 року.(а.с.8). Згідно Довідки РАЦС № 841/03-85 від 04.11.2008року, виданої Волноваським районним управлінням юстиції відділу реєстрації актів цивільного стану а також свідоцтво про укладення шлюбу V-НО № 445304; підтверджується що [PERSON] перебувала у шлюбі з померлим [PERSON]Ю.(а.с.6) Згідно свідоцтва про народження [PERSON] I-НО №433853 № 27 від 01.06.1972 року, вбачається, що вона дійсно є донькою [PERSON] (а.с.5) З наданої інформації завідуючої Волноваської державної нотаріальної контори [PERSON] від 15.04.2016 року за № 375/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], що помер 026.02.2008 року, станом на 15.04.2016 року не відкривалася, заповіти від імені померлого не посвідчувалися.(а.с.17-18). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, право на спадкування за законом, як зазначено у ст.1223 ЦК України, одержують спадкоємці з першої по пяту чергу. Ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.18 п.є Постанови ПВСУ від 16.04.2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ не може здійснюватися право власності за судовими рішеннями на земельні ділянки, які перебувають у власності громодян для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, а також земельних часток/паїв/, крім передачі їх у спадщину. Відповідно ст.81 ч.1, п.г. ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалась позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельну діляну загальною площею 6,070 га, рілля 5,540, кадастровий номер: 1421586800:02:000:0283; та посовища 0,530 га; кадастровий номер: 1421586800:03:000:0659;розташованої на території Рівнопільської сільської ради, Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення особистого селянського господарства. На стягнення судових витрат позивач не наполягає. На підставі ст.ст. 328, 392 , 1268,1270 ЦК України,

Outcome: approved