Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з первісним позовом, у якому вимагав визнати недійсними наступні договори оренди земельних ділянок: 1) договір оренди землі від 2 квітня 2019 року, укладений між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством "Прилуцький" щодо оренди 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, площею 4,02 га, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого 5 квітня 2019 року державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Клюшник Анною Олександрівною, номер запису про інше речове право 31089704; 2) договір оренди землі від 5 квітня 2019 року, укладений між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством "Прилуцький" щодо оренди 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, площею 4,02 га, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого 5 квітня 2019 року державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Клюшник Анною Олександрівною, номер запису про інше речове право 31089901; 3) договір оренди землі від 2 квітня 2019 року, укладений між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством "Прилуцький" щодо оренди 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, площею 4,02 га, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого 5 квітня 2019 року державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Клюшник Анною Олександрівною, номер запису про інше речове право 31089462. Первісний позов мотивовано тим, що 21 січня 2009 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю імені Фрунзе (надалі - ТОВ ім. Фрунзе) строком на 15 років було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 4,02 га, кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, яка розташована на території Розсуховатської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Право оренди за укладеним договором зареєстровано 27 серпня 2010 року Маловисківським районним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України за № 04.10.374.00058. Позивач зазначив, що термін дії зазначеного договору до 27 серпня 2025 року. [INFO] орендодавець [PERSON] померла. Після її смерті спадщину прийняв її чоловік [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 квітня 2013 року. [INFO] власник земельної ділянки [PERSON] помер. Після його смерті спадщину у рівних частках прийняли спадкоємці відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Позивач стверджує, що укладений договір оренди земельної ділянки від 21.01.2009 року не втратив чинність для спадкоємців і є обов`язковим для виконання. Позивач вказав, що 2 квітня 2019 року між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством "Прилуцький" укладено договір оренди землі щодо оренди 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, площею 4,02 га, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області; крім того, 2 квітня 2019 року та 5 квітня 2019 року укладено такі ж договори орендодавцями [PERSON] і [PERSON] . Позивач вважає, що відповідачами у справі було здійснено подвійну реєстрацію права оренди на земельну ділянку кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, площею 4,02 га, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, тому вимагає визнати недійсними спірні договори оренди землі. 8 травня 2019 року ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову (а.с. 46-48 том 1). 13 травня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі (а.с. 52 том 1). 3 липня 2019 року представник відповідача фермерського господарства "Прилуцький" надіслав до суду відзив на первісну позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 89-92 том 1). Відзив мотивовано тим, що фермерське господарство заперечує факт державної реєстрації 27.08.2010 року договору оренди землі від 21.01.2009 року, укладеного між [PERSON] і ТОВ ім. Фрунзе, оскільки позивачем станом на 2010 рік не проведено обов`язкову державну реєстрацію права оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач зазначив, що на момент державної реєстрації оспорюваних договорів оренди землі, укладених з ФГ "Прилуцький" на спірну земельну ділянку право оренди ТОВ ім. Фрунзе зареєстровано не було, а спірна земельна ділянка була юридично вільною від речових прав третіх осіб. Крім того, відповідач звернув увагу на положення пункту 40 укладеного договору оренди землі від 21.01.2009 року, укладеного між [PERSON] і ТОВ ім. Фрунзе, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для розірвання договору. Відповідач у відзиві зазначив про відсутність обгрунтування щодо порушення статті 203 ЦК України та посилання на статті 509, 626, 629 та 638 ЦК України, яке на думку відповідача є помилковим. Крім того, відповідач вказав, що у договорі від 21.01.2009 року не містить істотних умов договору оренди землі про об`єкт оренди, а саме кадастровий номер земельної ділянки. 19 липня 2019 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовну заяву в повному обсязі, а відзив на первісну позовну заяву вважає необгрунтованим та таким, що не відповідає законодавству та матеріалам справи (а.с. 135-138 том 1). 19 липня 2019 року представник фермерського господарства "Прилуцький" надіслав до суду заперечення щодо відповіді на відзив на первинну позовну заяву, у яких не погодився з твердженнями позивача про те, що договір оренди землі від 21.01.2009 року, укладений між [PERSON] і ТОВ ім. Фрунзе, був належним чином зареєстрований. Відповідач зазначив, що позивачем була здійснена державна реєстрація договору в супереч Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме без державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; без попередньої реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; особою, що не була уповноважена на її здійснення. Крім того, відповідач звернув увагу на тому, що в наданому позивачем договорі оренди землі від 21.01.2009 року, укладеному між [PERSON] і ТОВ ім. Фрунзе, відсутні дані про об`єкт (предмет) оренди (а.с. 127-131 том 1). 9 серпня 2019 року третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Созонівської сільської ради Клюшник А.О. надіслала до суду пояснення, в якому назначила про те, що вона вважає законними свої дії з державної реєстрації права оренди ФГ "Прилуцький", а тому не визнає первісний позов у повному обсязі (а.с. 156-157, 164-166 том 1). 2 вересня 2019 року представник [PERSON] надіслав до суду зустрічну позовну заяву до ТОВ ім. Фрунзе, в якій просив розірвати договір оренди землі від 21.01.2009 року, укладений між [PERSON] і ТОВ ім. Фрунзе щодо оренди земельної ділянки площею 4.02 га, зареєстрований у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України № 04.10.374.00058 від 27.08.2010 року (а.с. 218-221 том 1). Зустрічний позов мотивовано тим, що пункт 40 зазначеного договору передбачає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для розірвання договору. Представник позивача за зустрічним позовом зазначив, що позивач дізналася про існування спірного договору оренди землі під час одержання первісної позовної заяви у даній справі. 19 вересня 2019 року ухвалою суду зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с. 231 том 1). 4 жовтня 2019 року представник ТОВ ім. Фрунзе надіслав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с. 239-242 том 2). Відзив мотивовано тим, що спірний договір, який набув чинності після державної реєстрації 27 серпня 2010 року, було укладено на 15 років, тобто до 27 серпня 2025 року. Представник зазначив, що сторони договору не передбачили жодної умови для розірвання договору в односторонньому порядку, тому, представник вважає, що умови договору є обов`язковими для правонаступників. Представник не погодився з твердженнями позивача за зустрічним договором про те, що про існування договору позивач дізналася під час одержання первісної позовної заяви, зазначивши про те, що починаючи з 2015 року по теперішній час спадкоємці постійно отримували оренду від ТОВ ім. Фрунзе, а 4 серпня 2017 року [PERSON] уклала з ТОВ ім. Фрунзе додаткову угоду з метою продовження строку дії договору. 21 листопада 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду (а.с. 9 том 2). 24 січня 2020 року представник позивача за первісним позовом надіслав до суду заяву про застосування строку позовної давності до зустрічної позовної заяви [PERSON] до ТОВ ім. Фрунзе про розірвання договору оренди землі (а.с. 32-42 том 2). Первісний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 січня 2009 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ ім. Фрунзе укладено договір оренди землі (а.с. 12-13 том 1) . Пунктами 2 та 8 договору визначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,02 га, державний акт на право приватної власності на землю серії І-КР № 026564; договір укладено на 15 років (а.с. 12 том 1). Договір оренди зареєстровано 27 серпня 2010 року Маловисківським районним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України за № 04.10.374.00058 (а.с. 13 том 1). [INFO] орендодавець [PERSON] померла. Після смерті орендодавця спадщину прийняв її чоловік [PERSON] , що підтверджується записами в свідоцтві про право на спадщину за законом від 4 квітня 2013 року (а.с. 14 том 1). [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадщину у виді земельної ділянки № [NUMBER] площею 4,0200 га, кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області в рівних частках по 1/3 прийняли його доньки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується записами в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 18 грудня 2015 року (а.с. 15, 97, 106, 117 том 1). 2 квітня 2019 року між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством "Прилуцький" укладено договір оренди землі щодо оренди 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, площею 4,02 га, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області; договір зареєстровано 5 квітня 2019 року державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Клюшник Анною Олександрівною, номер запису про інше речове право 31089704; строк дії договору - до 9 квітня 2029 року (а.с. 100-103 том 1). 2 квітня 2019 року між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством "Прилуцький" укладено договір оренди землі щодо оренди 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, площею 4,02 га, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області; договір зареєстровано 5 квітня 2019 року державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Клюшник Анною Олександрівною, номер запису про інше речове право 31089462; строк дії договору - до 9 квітня 2029 року (а.с. 109-112 том 1). 5 квітня 2019 року між орендодавцем [PERSON] і орендарем фермерським господарством "Прилуцький" укладено догорів оренди землі щодо оренди 1/3 частки земельної ділянки кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, площею 4,02 га, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області; договір зареєстровано 5 квітня 2019 року державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Клюшник Анною Олександрівною, номер запису про інше речове право 31089901; строк дії договору - до 9 квітня 2029 року (а.с. 118-121 том 1). Правовідносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України). Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, тобто на час укладання договору оренди землі від 21.01.2009 року) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленого законом. На час укладання договору оренди землі від 21 січня 2009 року реєстрація зазначених договорів проводилася Центром державного земельного кадастру відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2.07.2003 року № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 року № 641/7962. Тому, суд вважає доведеним твердження позивача за первісним позовом про те, що договір оренди землі від 21 січня 2009 року, укладений між орендодавцем [PERSON] і орендарем ТОВ ім. Фрунзе з дотриманням вимог чинного законодавства на момент виникнення правовідносин, зі строком дії до 27 серпня 2025 року. Суд вважає помилковими твердження відповідача про те, що даний договір не зареєстровано у встановленому порядку, оскільки відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів України від 11.02.2010 року № 1878-VI, державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 1 січня 2013 року. Суд не погоджується з думкою відповідача за первісним договором про те, що реєстрація договору від 21 січня 2009 року проведена не уповноваженою особою (реєстратором Ніколаєвим), оскільки зазначену реєстрацію не оспорювали сторони за договором - орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ ім. Фрунзе. Запис у договорі від 21.01.2009 року про реєстрацію скріплено підписом службової особи Маловисківського районного відділу Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України" та печаткою установи (а.с. 13 том 1). Відповідно до інформації, яка надана відділом у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 1.08.2019 року № 861/115-19, в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за порядковим номером № 270 зареєстровано номер 04.10.374.00058 від 27.08.2010 року, орендодавець [PERSON] , орендар ТОВ ім. Фрунзе, земельна ділянка, яка надається в оренду, розташована на території Розсохуватської сільської ради, кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, розміром 4,02 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, термін дії договору оренди 15 років (а.с. 175 том 1). Таким чином, суд не має законних підстав для висновку про відсутність державної реєстрації договору оренди землі від 21 січня 2009 року. Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладання договору оренди землі від 21.01.2009 року), істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Як вбачається з договору оренди землі від 21 січня 2009 року, у пункті 2 Договору зазначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,02 га, державний акт на право приватної власності на землю серії І-КР № 026564 (а.с. 12 том 1). Додатками до зазначеного договору є копія державного акту І-КР № 026564, акти визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), приймання-передачі земельної ділянки та план зовнішніх меж земельної ділянки (а.с. 179-182 том 1). Тому, суд вважає помилковим твердження представника відповідачів про те, що в договорі оренди землі від 21.01.2009 року, укладеному між [PERSON] і ТОВ ім. Фрунзе, відсутні дані про об`єкт (предмет) оренди. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом положень частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Предметом спору за первісним позовом є недійсність договорів оренди землі які укладені між орендодавцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з орендарем фермерським господарством "Прилуцький" щодо оренди у відповідних частках земельної ділянки № [NUMBER] площею 4,0200 га, кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 6 том 1). Частиною 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. За змістом положень статей 210, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір підлягає державній реєстрації лишу у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтями 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка діяла на час укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки від 21.01.2009 року) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Таким чином на час укладення та реєстрації оспорюваних позивачем за первісним позовом договорів оренди земельної ділянки між орендодавцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з орендарем фермерським господарством "Прилуцький" щодо оренди у відповідних частках земельної ділянки № [NUMBER] площею 4,0200 га, кадастровий номер 3523185700:02:000:0090, яка розташована на території Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, був чинним договір оренди землі від 21 січня 2009 року, який укладений між орендодавцем [PERSON] і орендарем ТОВ ім. Фрунзе, зі строком дії до 27 серпня 2025 року і в установленому законом порядку не припинений. Частиною 5 статті 116 ЗК України визначено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря. Підпунктом 6 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Згідно з пунктів 1 та 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Частина 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає право державного реєстратора запитувати від органів виконавчої влади відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі й на земельні ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що право користування спірною земельною ділянкою, яке виникло та існує в позивача за первісним позовом на підставі договору від 21 січня 2009 року з орендодавцем [PERSON] , було порушено внаслідок укладення договорів оренди цієї ж земельної ділянки між відповідачами орендодавцями [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] та орендарем фермерським господарством "Прилуцький". Тому, таке право ТОВ ім. Фрунзе підлягає судовому захисту в обраний позивачем спосіб. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року по справі № 587/2110/16-ц. Для задоволення зустрічного позову відсутні законні підстави. Так, пунктом 40 укладеного договору від 21 січня 2009 року передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для розірвання договору (а.с. 13 том 1). Матеріалами справи підтверджується, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] успадкувала частку спірної земельної ділянки 18 грудня 2015 року (а.с. 117 том 1). За період з 18 грудня 2015 року по 19 квітня 2019 року позивач [PERSON] не вимагала у ТОВ ім. Фрунзе розірвання договору оренди землі від 21 січня 2009 року на підставі пункту 40 Договору. Відповідач ТОВ ім. Фрунзе, шляхом надання копій первинних бухгалтерських документів, довів належне виконання умов укладеного договору оренди землі від 21 січня 2009 року та виплати орендної плати (а.с. 243-251 том 1). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (а.с. 257 ЦК України). Згідно статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач [PERSON] довідалася про порушення свого права 18 грудня 2015 року, тобто від дня отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 117 том 1). Таким чином, строк позовної давності закінчився 18 грудня 2018 року. Відповідач за зустрічним позовом заяви про застосування позовної давності. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для поновлення пропущеного строку законні підстави відсутні. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідачів за зустрічним позовом.

Outcome: approved