Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] 08.08.2018 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» № 331-к від 05.07.2018 р., яким його звільнено з посади радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління (520), поновлення на посаді радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління (520) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» з 05 липня 2018 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням за період з 05 липня 2018 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 09.10.2017 перебував на посаді радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління у ДП "Львівський державний завод "ЛОРТА", працював за триденним робочим режимом у тиждень (з понеділка по середу), 01.06.2018 ним було подано виконувачу обов`язків директора [PERSON] письмову заяву про надання відпустки за власний рахунок у зв`язку із сімейними обставинами та за станом здоров`я на періоди 06.06.2018, 11-13.06.2018, 18-20.06.2018, 25-27.06.2018 та 02.07.2018, яка була погоджена керівником підприємства шляхом проставлення відповідної резолюції. При цьому, у вказаній заяві зазначав, що відпустку планує провести за кордоном. Після чого, в.о.директора [PERSON] викликав в кабінет начальника відділу кадрів [PERSON] , якому передав примірник його заяви з резолюцією. 05.06.2018 р. начальник відділу кадрів [PERSON] в межах робочого дня зайшов до нього в кабінет у сказав, що подану ним раніше заяву від 01.06.2018 р. про надання відпустки краще буде викласти додатково п`ятьма окремими заявами на кожен із заявлених періодів відпустки, щоб проводити їх окремими наказами безпосередньо перед вказаними у заявах датами. Таким чином, ним 05.06.2018 р. було подано ще п`ять заяв окремо на кожен із періодів відпустки і ці заяви передано начальнику відділу кадрів [PERSON] . Свідками цього були [PERSON] та [PERSON] , які в той час перебували в нього в кабінеті. Крім того, він пройшов у режимно-секретному відділі відповідний інструктаж як особа, якій надано допуск до державної таємниці, у зв`язку з виїздом за кордон, про що в журналі обліку виїздів за кордон містяться відповідні записи із зазначенням періодів перебування за кордоном і скріплення цих записів його особистим підписом. Вказані відомості можуть бути підтверджені начальником режимно-секретного відділу Шпакович Н.В. Після закінчення відпустки, 09.07.2018 йому стало відомо, що наказом від 05.07.2018 його звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України - у зв`язку із прогулом, який ніби то мав місце у робочі дні з 18.06.2018 по 02.07.2018. Як виявилось, 12.06.2018 директором підприємства призначено [PERSON] , який має до нього упереджене негативне ставлення, відтак, після зміни керівництва підприємства з невідомих йому причин погоджена раніше відпустка до уваги взята не була. Вважає, що з його сторони вини щодо відсутності на роботі з 18.06.2018 р. по 02.07.2018 р. немає і відповідно нема підстав стверджувати і про неповажність причин такої відсутності. Також, є порушення в частині ненадання можливості навести свої доводи і захиститися від необґрунтованого твердження про прогул без поважних причин. Разом з тим, всупереч положенням ст. 47 КЗпП України йому не було надано й примірника оскаржуваного наказу про звільнення від 05.07.2018 р., а лише видано трудову книжку з відповідним записом про звільнення, яку отримав 09.07.2018 р., коли прийшов на роботу. Таким чином вважає оскаржуваний наказ ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 331-к від 05.07.2018 р. незаконним, порушуються його трудові права, під час перебування у відпустці його було звільнено за прогул без поважних причин. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 13.08.2018 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с17). Представник відповідача - адвокат Юхименко Р.І. на виконання вимог ст. 191 ЦПК України, подала письмовий відзив на позовну заяву (а.с.23-25). В запереченнях проти позову посилається на те, що наведені у позовній заяві твердження не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що 04.06.2018 позивач подав на ім`я в.о.директора [PERSON] дві заяви про надання відпусток без збереження заробітної плати - першу на 06.06.2018, другу - з 11.06.2018 по 13.06.2018, на підставі яких було видано два накази № 257к та № 263 к від 05.06.2018 р. відповідно. Заяви про надання відпусток у інші періоди, зокрема, з 18 червня 2018 року по 20 червня 2018 року, з 25 червня 2018 року по 27 червня 2018 року та на 02 липня 2018 року, на підприємстві не зареєстровані, у відділі кадрів та канцелярії заводу відсутні. Відсутність позивача на роботі з 18 по 20.06.2018 та з 25 по 27.06.2018 підтверджується доповідною запискою начальника відділу кадрів від 27.06.2018, перед виданням наказу про звільнення позивачу було надано можливість надати пояснення, проте він відмовився, що підтверджує відповідний акт. У зв`язку з наведеним, 05.07.2018 р. було видано наказ № 331к, яким позивача було звільнено з роботи за прогул без поважних причин. Підставою для видачі наказу були наступні документи: доповідна начальника відділу кадрів, акт від 05.07.2018 р., табель обліку робочого часу за червень та липень 2018 року. Отже, відповідач вважає, що позивач правомірно був звільнений з роботи за прогул, оскільки у вищезазначені періоди часу в червні 2018 року та липні 2018 року був відсутній на роботі без поважних причин і твердження позивача про те, що його було звільнено з роботи у період перебування у відпустці є некоректним і не відповідає дійсності. Копію наказу про звільнення направлено [PERSON] поштовим відправленням, яке він отримав 07.08.2018. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , вважає, що підстав для поновлення позивача на раніше займаній посаді немає. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, додатково ствердив, що заяву від 01.06.2018 р. про надання відпустки на відповідні періоди подавав 01.06.2018 р., запам`ятав дату, оскільки це був останній робочий день в.о. [PERSON] . У виконувача обов`язків директора [PERSON] погодив перебування у відпустці без збереження заробітної плати на строк до 02.07.2018 у зв`язку із необхідністю виїхати за межі України та був впевнений у наданні такої відпустки, хоча не знав чи був виданий наказ, також 04.06.2018 р. подавав п`ять різних заяв на окремі дати в межах вказаного періоду на пропозицію начальника відділу кадрів [PERSON] з метою належного оформлення відпустки. Вказані заяви забрав [PERSON] , які повинен був зареєструвати. Також підтвердив показання свідка [PERSON] , який стверджував, що 30.05.2018 р. мала місце розмова між ним та [PERSON] про відпустку. Після закінчення відпустки, 03 та 04 липня 2018 року перебував на робочому місці, де йому жодним чином не було повідомлено про наявність претензій щодо відсутності на роботі, 05 липня 2018 року на роботі не був, так як це був у нього вихідний день, про звільнення довідався лише 09.07.2018, коли було надано трудову книжку, але не наказ про звільнення, пропозицій надати пояснення йому не висловлювали. Був згідний написати заяву про звільнення за власним бажанням, але не згідний на звільнення за прогули. Бланки документів у зв`язку із виїздом за кордон як особа, обізнана із державною таємницею, заповнював власноручно, після чого їх підписувала начальник РСВ [PERSON] . Представник позивача - адвокат Коростильов В.А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Юхименко Р.І. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, додатково пояснила, що заява про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати від 01.06.2018, на яку той посилається, на підприємстві відсутня, з 12.06.2018 на підприємстві керівником був не [PERSON] , а інші особи. Вважає позов безпідставним. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висноку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Наказом № 271 к від 12.06.2018 р., у відповідності до наказу ДК «Укроборонпром» від 11.06.2018 р. № 76к [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора Львівського державного заводу «ЛОРТА» (а.с.35). Наказом № 245к від 01.06.2018 р. покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на начальника юридичного відділу [PERSON] 04 червня 2018 року, без увільнення від виконання основних обов`язків (а.с.98). Наказом № 546 від 06.10.2017 позивача було прийнято на роботу на посаду радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління ДП "Львівський державний завод "Лорта", що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7 зворот). Наказом по підприємству № 210 від 29.05.2015, запроваджено триденний робочий тиждень - з понеділка по середу (а.с. 102). Наказом № 248к від 01.06.2018 р. покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на заступника директора з виробництва, п. [PERSON] , без увільнення від виконання основних обов`язків (а.с. 34, 99). А наказом № 286к від 14.06.2018 р. покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на заступника директора з виробництва [PERSON] , з 15 червня 2018 року без увільнення від виконання основних обов`язків (а.с.36). На підставі заяви позивача від 04.06.2018 р. про надання відпустки без збереження зарплати на 6 червня 2018 р. (а.с.30), наказом т.в.о. директора заводу [PERSON] №257к від 05.06.2018 [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати на 06.06.2018 (а.с. 31). Даний наказ зареєстрований у журналі реєстрації наказів з особового склалу 2016-2018 р.р. (а.с.76). Крім того, на підставі заяви позивача від 04.06.2018 р. про надання відпустки без збереження зарплати з 11.06.2018 р. по 13.06.2018 р. (а.с.32), наказом т.в.о. директора заводу [PERSON] №263к від 05.06.2018 [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 11.06.2018 р. по 13.06.2018 р., за сімейними обставинами (а.с. 33). Даний наказ зареєстрований у журналі реєстрації наказів з особового склалу 2016-2018 р.р. (а.с.78). Перед виїздом за межі України, 05.06.2018 із позивачем проведено інструктаж особи, якій надано допуск до державної таємниці, у зв`язку з виїздом в іноземну країну, що підтверджується заповненим позивачем бланком відповідного документу та підписом відповідальної особи - начальника режимно-секретного відділу [PERSON] (а.с. 109 зворот). У даному документі позивач узяв на себе на період перебування за кордоном з 06.06.2018 по 02.07.2018 відповідні зобов`язання, передбачені законодавством, щодо збереження державної таємниці. На звороті цього документу міститься бланк довідки, заповненої 03.07.2018, яким стверджено, що за період перебування позивача в іноземних державах у приватних справах з 06.06.2018 по 02.07.2018 обставини, які могли створити передумови для розголошення державної таємниці, та факти необгрунтованої зацікавленості з боку іноземців секретною інформацією місця не мали. Відомості у довідці стверджені підписом позивача та начальника режимно-секретного відділу [PERSON] У зв`язку з відсутністю на роботі в табелі обліку робочого часу за червень-липень 2018 р. [PERSON] було проставлено прогул (а.с. 38, 39). Доповідною запискою від 27.06.2018, складеного начальником відділу кадрів [PERSON] , стверджено відсутність позивача на робочому місці з 18.06.2018 по 20.06.2018 та з 25.06.2018 по 27.06.2018 (а.с. 40). З акту, датованого 05.07.2018, складеного та підписаного начальником відділу кадрів [PERSON], начальником юридичного відділу [PERSON] та радником директора [PERSON] , того дня позивачу [PERSON] запропоновано надати письмове пояснення щодо його відсутності на роботі з 18 червня по 02 липня 2018 року (а.с. 41). Цей акт містить відомості, що [PERSON] від надання письмового пояснення та від ознайомлення з актом відмовився. Згідно наказу № 325к від 03.07.2018 р. покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на заступника директора з комерційних питань [PERSON] з 04.07.2018 р. без увільнення від виконання основних обов`язків (а.с.37). 05 липня 2018 року т.в.о. директора заводу [PERSON] видав наказ № 331 к від 05.07.2018 р. «Про звільнення [PERSON] », відповідно до якого звільнено [PERSON] радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління, 05.07.2018 р., за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставою для видачі наказу були наступні документи: доповідна начальника відділу кадрів, акт від 05 липня 2018 року про відмову від надання письмового пояснення [PERSON] , табель обліку робочого часу за червень та липень 2018 року (а.с.42). Як вбачається з листа за підписом начальника відділу кадрів [PERSON], 05 липня 2018 року [PERSON] було надіслано повідомлення про його звільнення за прогул без поважних прчиин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та запропоновано прибути у відділ кадрів для отримання трудової книжки (а.с.44). Водночас, із вказаним повідомленням позивачу надіслано копію наказу від 05.07.2018р. № 331 к про його звільнення. Зазначене повідомлення надіслано позивачу 05.07.2018р., однак отримане позивачем 07.08.2018 р. (а.с.43). Позивачем на підтвердження позовних вимог, до позовної заяви долучено копію заяви на ім`я виконуючого обов`язки директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», яка датована 01 червня 2018 року(а.с.8) про надання відпустки за власний рахунок у зв`язку з сімейними обставинами за станом здоров`я на наступні дати: 6 червня, з 11 червня по 13 червня, з 18 червня по 20 червня, з 25 червня по 27 червня та на 2 липня 2018 року, відпустку планує провести в Іспанії. Так, твердження позивача про те, що 01 червня 2018 року подав на ім`я в.о.директора [PERSON] заяву про надання йому відпустки за власний рахунок у періоди: на 6 червня, з 11 червня по 13 червня, з 18 червня по 20 червня, з 25 червня по 27 червня та на 2 липня 2018 року та погодження [PERSON] цієї заяви на вказані дати для надання відпустки, накладення резолюції «до наказу», надання відділу кадрів доручення підготувати відповідний наказ про надання відпустки та передачу примірника заяви з резолюцією [PERSON] не відповідають дійсності та спростовуються наступними доказами. Свідок [PERSON] в суді дав показання про те, що до 12.06.2018 р. обіймав посаду в.о. директора заводу «ЛОРТА», з 05.06.2018 р. по 08.06.2018 р. перебував у відпустці. З позивачем відносини дружні, а з директором ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» [PERSON] - ніяких. Позивача звільнено з посади радника директора за прогули без поважних причин. Він надавав позивачу відпустку без збереження заробітної плати у період з 06.06.2018 р. по 02.07.2018 р. При цьому не пригадує яким чином була подана вказана заява або через секретаря, або особисто позивачем, або через начальника відділу кадрів. Тобто, з його відома і з його погодження спершу в усній формі, заява [PERSON] на відпустку за вказаний ним період була підписана, тобто накладена резолюція. При цьому [PERSON] зазначав, що в період відпустки перебуватиме в Іспанії, тому з ним 05.06.2018 р. було проведено у режимно-секретному відділі відповідний інструктаж як з особою, якій надано допуск до державної таємниці. Заява про проведення інструктажу подається після подання заяви про надання відпустки. Резолюцію на заяві про інструктаж він поставив 01.06.2018 р. та віддав у приймальню, а секретар передала начальнику режимно-секретного відділу [PERSON] . Свідку відомий зміст Закону України «Про відпустки» щодо тривалості відпустки без збереження заробітної плати не більше як на 15 календарних днів на рік. Свідок заявив, що саме з цією заявою, пред`явленою свідку судом на а.с.8, звернувся [PERSON] . Його резолюція ВК «До наказу» означає оформити наказ на відпустку. Заяву [PERSON] на відпустку віддав в приймальню секретарю [PERSON] , а вона в свою чергу передала у відділ кадрів, де реєструється така. На підставі даної заяви наказ ним виданий не був, оскільки це була п`ятниця, а з понеділка він перебував у відпустці, тому наказ повинен був бути виданий в.о. директора [PERSON] Свідок також зауважив, що якщо відпустка не погоджена попередньо, то заява не пишеться взагалі. Зараз відомо, що додатково вимагаються ще заяви щоб розподілити на періоди. Начальник відділу кадрів [PERSON] , який реєструє заяви, можливо, і пропонував написати заяви позивачу на відповідні періоди. Свідок показав, що він підписує наказ на відпустку, з яким кадрова служба ознайомлює працівників, яких такий стосується. Свідок [PERSON] в суді дав показання, що в період з червня 2016 року до 13.06.2018 року обіймав посаду радника директора заводу «ЛОРТА», з позивачем перебуває у нормальних відносинах, а з директором [PERSON] відносин ніяких. 30.05.2018 р. (середа) він перебував в кабінеті в.о. директора [PERSON] , будучи присутнім при розмові, що [PERSON] погодив з [PERSON] свою відпустку на червень 2018 року і перебуватиме в Іспанії. При цьому ще був присутній [PERSON] 01.06.2018 р. він не був на роботі. Показання свідка [PERSON] в тій частині, що наказу про погодження відпустки [PERSON] не видавав, підтверджують позицію відповідача про те, що відпустка на періоди з 18 червня по 20 червня, з 25 червня по 27 червня та на 2 липня 2018 року не була погоджена адміністрацією підприємства. А показання цього свідка про надання йому 01.06.2018р. на погодження заяви про відпустку, як і показання позивача в цій частині, спростовуються тим фактом, що позивач 01.06.2018р. в Україну прибув ввечері, що підтверджується витягом з наявної бази даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, наданого на виконання ухвали суду, згідно якого [PERSON] 29.05.2018 р. о 9:57 перетнув кордон (виїхав зі Львова), а 01.06.2018 р. 20:42 перетнув кордон (в`їхав у Львів) (а.с. 151). Аналізуючи наведену інформацію, 01.06.2018 р. позивач не міг бути на роботі, а тому був не спроможний подати заяву на ім`я [PERSON] про надання йому відпустки у вищевказані періоди і 30.05.2018 р. не могло бути розмови між ним та [PERSON] про відпустку. Цим же спростовуються показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що 30.05.2018 р. (середа) вони перебували в кабінеті в.о. директора [PERSON] та були присутніми при розмові, під час якої [PERSON] погодив з [PERSON] свою відпустку на червень 2018 року і перебуватиме в Іспанії. Крім того, факт відсутності [PERSON] на робочому місці в період з 29.05.2018 р. по 01.06.2018р., окрім показань свідка [PERSON] , підтверджується долученим до матеріалів справи наказом № 272 від 24.05.2018р. «Про відрядження у м.Дакка (Бангладеш)», згідно якого [PERSON] оформлялись документи про відрядження на 4 дні - з 29 травня по 01 червня 2018 року за маршрутом: м.Київ-Доха-Дакка-Доха-Київ (а.с.157). Таким чином, судом достовірно встановлено, що 30.05.2018 р. та 01.06.2018 року позивач на роботі не був, заяву про надання відпустки на погодження подавати не міг, а тому, додана до позовної заяви копія заяви від 01.06.2018р. відсутня в документообігу підприємства і жодних розмов 30.05.2018 р. про погодження відпустки в присутності [PERSON] та [PERSON] бути не могло. Також, за даними журналу обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці в п. 11 міститься запис про те, що [PERSON] перебував за кордоном (Бенгладеш-Туреччина) з 29.05.2018 р. по 01.06.2018 р. у зв`язку із службовим відрядженням (а.с.121 зворот) та наявний підпис [PERSON] - працівника, який провів інструктаж. Свідок [PERSON] , яка звільнилася із заводу, в період травень-липень 2018 року працювала секретарем, дала показання, що її робоче місце було в приймальні. Бачила заяву на відпустку [PERSON] на різні періоди, яку [PERSON] віддав їй у пошті, де була резолюція «ВК оформити», яким числом датована не пригадує. При цьому [PERSON] робила копію, оскільки він телефонував і просив зробити копію. Наказу на відпустку не бачила. Щодо пред`явленої заяви (а.с.8) свідок зазначила, що швидше за все це була та заява. Заяву віддала або [PERSON] або [PERSON] Показання свідка [PERSON] та свідка [PERSON] в тій частині, що заяву [PERSON] на відпустку віддав в приймальню секретарю [PERSON] , а вона в свою чергу передала у відділ кадрів, де реєструється така, до уваги судом не беруться, спростовуються письмовими доказами та твердженнями самого позивача, наведеними у позовній заяві про те, що в.о.директора [PERSON] викликав в кабінет начальника відділу кадрів [PERSON] , якому передав примірник його заяви від 01.06.2018 р. з резолюцією. Крім того, свідок [PERSON] - начальник відділу кадрів ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», дав показання про те, що [PERSON] з 29.05.2018 р. по 01.06.2018 р. перебував у Бенгладешті. На роботі 01.06.2018 р. був відсутній. Свідок заявив, що заяви від 01.06.2018 р. (а.с.8), копія якої йому пред`являлася судом, не бачив, така йому не надавалася. У відповідності до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Позивачем при поданні копії заяви не зазначено, де знаходиться оригінал та в судовому засіданні позивач заперечив наявність у нього оригіналу заяви, при цьому в порушення вимог ст. 95 ЦПК України, підтвердивши відповідність копії оригіналу своїм підписм і проставленням штемпелю «згідно з оригіналом 06 серпня 2018 р.» Представник відповідача заперечив знаходження на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» вищезгаданої заяви. Відтак, враховуючи положення ч. 6 ст. 95 ЦПК України, за відсутності у позивача оригіналу даної заяви та наявності сумніву у представника відповідача відповідності поданої копії оригіналу, така заява як доказ до уваги не береться. Крім того, свідок [PERSON] дав показання про те, що 04.06.2018 р. він був на роботі, в першій половині дня знаходився в кабінеті [PERSON] , куди зайшов начальник відділу кадрів [PERSON] , який сказав, що потрібно дописати ще п`ять заяв до заяви про відпустку за власний рахунок, на що [PERSON] в їх присутності писав всі п`ять заяв на відпустку. Першої заяви він особисто не бачив та про обставини її написання свідку не відомо. Щодо змісту заяв, то свідок не читав цих заяв, а лише чув, що заяви за власний рахунок. Кому були передані ці заяви свідок не знає. Аналізуючи показання свідка [PERSON] , такі спростовуються показаннями свідка [PERSON] , який заперечив, що 05.06.2018 р. він заходив в кабінет до [PERSON] і в присутності [PERSON] та [PERSON] говорив йому переписати подану раніше заяву від 01.06.2018 р., виклавши її в п`яти окремих заявах. Крім того, зазначив, що передивившись відеозапис з камер спостереження на підприємстві, побачив, що в цей день не міг пересіктися в одному місці з [PERSON] та [PERSON] Показання свідка [PERSON] не є чіткі та послідовні, він покликається на події 04.06.2018 р., а інший свідок [PERSON] - 05.06.2018 р., при цьому позивач в позовній заяві зазначає, що ним 05.06.2018 р. було подано ще п`ять заяв окремо на кожен із періодів відпустки і ці заяви передано начальнику відділу кадрів [PERSON] , а в судовому засіданні заявив, що 04.06.2018 р. подавав п`ять різних заяв на окремі дати в межах вказаного періоду на пропозицію начальника відділу кадрів [PERSON] . відтак їх показання жодним чином не узгоджуються, а тому до уваги судом не беруться. Свідок [PERSON] - начальник режимно-секретного відділу ДП "Львівський державний завод "Лорта" дала показання про те, що спочатку, напередодні, керівник [PERSON] її повідомив, що [PERSON] виїзджає за кордон, у відпустку. Позивач написав заяву в її присутності, вона підписала її у [PERSON] , який наклав резолюцію: «Шпакович», що означало згоду. Лише після цього, 05.06.2018 р. позивач пройшов інструктаж. Заява зберігається разом з інструктажами, окремого журналу обліку таких заяв немає. Після повернення з іноземної країни, позивач заповнив довідку, яку підписали. Свідку пред`явлено записи в журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці (а.с.121), в якому міститься запис №15 про те, що 05.06.2018 р. проведено інструктаж з [PERSON] і вона підтвердила про наявність її підпису та про наявність її підпису на (а.с. 109) довідці та інструктажу. Показання свідка [PERSON] та свідка [PERSON] містять суттєві розбіжності, зокрема свідок [PERSON] показав, що резолюцію на заяві про інструктаж він поставив 01.06.2018 р. та віддав у приймальню, а секретар передала начальнику режимно-секретного відділу [PERSON] , натомість [PERSON] дала показання, що вона особисто підписала її в [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи відсутня заява, на яку покликаються свідки від 01.06.2018 р. Відтак, показання свідків в цій частині до уваги не беруться. Разом з тим, згідно відповіді директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» [PERSON] довідка-звіт про перебування в іноземній державі у період з 06 червня по 02 липня 2018 року [PERSON] не надавалася у зв`зку з тим, що він перебував за кордоном у приватних справах. Завдання, в якому, зокрема, визначаються умови перебування за кордоном, керівником ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» [PERSON] не видавалося. Відповідь, звіт не складено (а.с.119). За даними журналу обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці в п. 15 міститься запис про те, що [PERSON] перебував за кордоном з 06.06.2018 р. по 02.07.2018 р. в приватних справах (а.с.121 зворот) та наявний підпис [PERSON] . Свідок [PERSON] в суді дала показання про те, що в травні-липні 2018 року обіймала посаду начальника юридичного відділу ДП «ЛОРТА», 06.08.2018 р. звільнена з посади у зв`язку з невиплатою заробітної плати. В період роботи з позивачем були ділові стосунки, з теперішнім керівництвом жодних відносин. Їй відомо, що [PERSON] не вчинив прогулу і в червні 2018 року звертався до керівництва із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати в порядку вимог ст. 84 КЗпП України. Перед поданням заяви, вона отримала від позивача безпосереднє завдання підготувати проект договору з Ужгородським вертолітним заводом. Під час розмови, позивач сказав, що дає завдання, оскільки відбуває у відпустку і перебуватиме за кордоном тривалий період часу. 04.06.2018 р.вона була т.в.о. директора заводу і їй відомо, що відділ кадрів готував наказ на відпустку позивача без збереження заробітної плати. Вона візувала наказ як юрист підприємства, вона його не підписувала, а на наступний день 05.06.2018 р. підписував т.в.о. директора [PERSON] 04.06.2018 р. було важливе судове засідання в господарському суді Львівської області, в якому вона брала участь і фізично не встигла повернутися щоб підписати даний наказ. Свідок підтвердила, що мова йде про пред`явлену їй копію заяви на а.с.8, в якій зазначено кілька періодів, тому немає необхідності складати декілька наказів. Цю заяву вона не візувала. Режим триденний, тому нема проблеми в тій заяві, не більше 15 календарних днів. «ВК «До наказу» означає оформити. Заяву вона бачила в [PERSON] в кабінеті або 03 або 04.06.2018 р., яка відкрито знаходилася на столі, була вже завізована [PERSON] . Щодо змісту заяви, то така була написала на ім`я [PERSON] , про надання відпустки без збереження заробітної плати для здійснення лікування на декілька днів червня 2018 року і було зазначено 5 чи 6 дат. Свідок заявила, що могла бути і ця заява. Не може стверджувати чи на підставі саме цієї був виданий наказ, але наказ був виданий, вона його візувала. Свідок ствердила, що була заява і було, як мінімум два накази. Заяви не реєстрували. Свідок підтвердила, що підписувала акт, який їй пред`явлено на а.с.41. Щодо обставин підписання даного акту вважала за необхідне зазначити таке. Вона знаходилася в своєму кабінеті. Крім неї був присутній [PERSON] та юрисконсульт [PERSON] [PERSON] приніс даний акт, який вже був підписаний двома особами в кабінет і мовчки поставив їй на документи, вона звернулася з питанням що це значить. Він відповів, що все нормально, вона перепитала чи дійсно пропонували позивачу надати пояснення, на що отримала ствердну відповідь. Вона поставила свій підпис, за що шкодує, оскільки не була присутня під час того як позивачу пропонували надати пояснення. Свідок [PERSON] , яка звільнилася із заводу, в період травня-липня 2018 року була працівником юридичного відділу на заводі, дала показання, що в її присутності [PERSON] приносив в кабінет до [PERSON] якісь листки, при цьому вона питала чому її не покликали, що вона не була присутня при цьому, [PERSON] сказав, що все так і було як він підписав, тоді [PERSON] підписала 2 листки. В подальшому, зі слів [PERSON] їй стало відомо, що [PERSON] приносив акт про відмову від надання письмових пояснень [PERSON] , якого в подальшому було звільнено за прогул. Свідок [PERSON] - радник директора показав, що 05.07.2018 р. директор дав йому доручення розібратися з питання підставності надання відпустки [PERSON] . Тому, вони з позивачем зайшли в його службовий кабінет, він викликав начальника відділу кадрів [PERSON] , який приніс два оригінали наказів про відпустку на 06.06.2018 р. і на 11, 12, 13 червня 2018 року та заяви [PERSON] на ім`я [PERSON] , на яких віза була [PERSON] Інших заяв [PERSON] не поступало. Він доповів про ситуацію директору, на що директора зажадав відібрати письмові пояснення у [PERSON] . В присутності [PERSON] він оголосив рішення директора, [PERSON] спочатку погодився надати пояснення, потім розмовляв по телефону. В той час вони викликали [PERSON] , вона зайшла в кабінет та в її присутності був складений та підписаний акт про відмову від надання письмового пояснення. Також, свідок [PERSON] дав показання, що 04.06.2018 р. його викликав [PERSON] до себе в кабінет і в присутності [PERSON] надав йому дві заяви: про надання відпустки на 06.06.2018 р. та на 11, 12 та 13 червня 2018 року, на підставі яких було видано два накази. Вказані заяви завізував [PERSON] , так як [PERSON] в цей день не був в.о.директора. Підтвердив, що підписував доповідну записку на ім`я директора, яка йому пред`явлена на а.с.40 про відсутність [PERSON] на роботі у відповідні періоди. Крім того дав показання, що 05.07.2018 р. його покликав радник директора [PERSON] і в його присутності було запропоновано [PERSON] надати письмові пояснення, спершу він погодився, а згодом передумав, вийшов з кабінету і почав комусь телефонувати, в подальшому відмовився від надання письмових пояснень. При цьому в кабінет до [PERSON] була запрошена [PERSON] , в той час [PERSON] розмовляв у вестибюлі по телефону і [PERSON] спитала чи дійсно він відмовився від надання пояснень, вони сказали, що так і маєте можливість запитати особисто. Відтак, був складений акт про відмову від надання пояснень, який був підписаний в тому числі і [PERSON] Свідок заперечив проти показань [PERSON] в тій частині, що він приносив їй акт про відмову від надання письмового пояснення в її кабінет. Крім того, зазначив, що позивач не є членом профспілкового комітету, тому попередня згода на звільнення не передбачена. Такі показання свідків [PERSON] , [PERSON] щодо подій, які мали місце 05.07.2018 р. узгоджуються між собою і крім того підтверджуються продемонстрованим в судовому засіданні відеозаписом з камер спостереження, в присутності свідка [PERSON] . Таким чином, спростовуються показання [PERSON] і [PERSON] про те, що [PERSON] приносив до них в кабінет акт про відмову від надання письмового пояснення [PERSON] і [PERSON] особисто не чула щоб [PERSON] відмовлявся від надання письмових пояснень. Так, з відеозапису, продемонстрованого в судовому засіданні камери № 24 (адміністративний корпус, 5 поверх), в присутності свідка [PERSON] , чітко видно як саме [PERSON] 05.07.2018 р. 10:05:37 перший раз заходить в двері блоку(видно як спускається по сходах, проходить в двері з сходової клітки, проходить по коридору і заходить в двері блоку). 10:18:58 видно, як [PERSON] виходить через двері до сходової клітки. 11:19:50 в двері блоку заходить начальник відділу кадрів [PERSON] 11:42:24 в двері блоку заходить начальник юридичного відділу [PERSON] 11:45:01 [PERSON] проходить через двері до сходової клітки. Цей період 11:42:24 по 11:45:01 [PERSON] , [PERSON] Г.І. перебували разом в кабінеті радника директора [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердив дані відображені на відеозаписі з камер спостереження і впізнав себе, позивача та [PERSON] Крім того, [PERSON] в судовому засіданні визнала, що підписала акт від 05.07.2018 р. про відмову [PERSON] від надання письмових пояснень та від отримання акту. З продемонстрованого в судовому засіданні відеозаписів з камер спостереження № 19 (Центральний вхід - з боку входу) видно як 11:10:23 поивач [PERSON] проходить через прохідну, заходить на територію підприємства; 12:32:45 позивач з коробками в руках проходить через прохідну, виходить з території підприємства. З камер спостереження № 20 (Центральний вхід - з боку виходу) видно як 11:10:10 позивач заходить до центрального входу (прохідної) ДП ЛДЗ «ЛОРТА»; 12:35:33 позивач з коробками в руках покинув територію ДП ЛДЗ «ЛОРТА» через Центральний вхід. Після цього [PERSON] не заходив на територію підприємства. Даними відеозаписів та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] спростовуються твердження позивача про те, що 05 липня 2018 року на роботі не був, так як це був у нього вихідний день. В судовому засіданні на підставі показань свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] відмовився від надання письмового пояснення, про що було складено акт від 05.07.2018 р., який підписаний начальником відділу кадрів [PERSON], начальником юридичного відділу [PERSON], радником директора [PERSON] [PERSON] відмовився від ознайомлення з актом (а.с.41). Таким чином, відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України, що регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень, директором ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» виконано обов`язок щодо зажадання від [PERSON] письмових пояснень, від дачі яких останній відмовився, про що було складено акт. Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. При цьому, згідно вимог ст. 43 КЗпП України, таке розірвання може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Судом встановлено, що у даному випадку мала місце відсутність позивача на роботі протягом 18-20.06.2018, 25-27.06.2018 та 02.07.2018. Також, встановлено, що на вказані періоди накази про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати не видавались, що підтверджується вище проаналізованими доказами і даними журналу реєстрації наказів з особового складу (а.с.75-88), а також показаннями свідка[PERSON] , який показав, що з 05.06 по 08.06.2018 р. виконував обов`язки директора на заводі. 05.06.2018 р. [PERSON] приніс йому заяву від позивача про надання відпустки на 06.06.2018 р., яка була ним підписана і було підписано наказ. 08.06.2018 р. йому було надано ще одну заяву про відпустку на 11, 12, 13 червня 2018 року, він знову підписав заяву і наказ. А з 11.06.2018 р. до виконання обов`язків директора приступив [PERSON] . Показання даного свідка є належними доказами, які підтверджуються як письмовими доказами так і показаннями свідка [PERSON] . З аналізу правової норми, яка міститься у п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, слідує, що вона складається із двох обов`язкових елементів: наявності прогулу та відсутності для нього поважних причин. У зв`язку із цим, враховуючи, що прогул позивача мав місце, вирішальним для суду є з`ясування поважності причин його відсутності на робочому місці. Зі змісту статті 84 КЗпП України слідує, що надання відпустки без збереження заробітної плати є правом роботодавця, а її тривалість визначається за домовленістю сторін, проте доказів, які б могли свідчити про надання роботодавцем позивачу у період 18-20.06.2018, 25-27.06.2018 та 02.07.2018 р. сторонами не надано. Згідно статті 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він погоджував в установленому законом порядку надання йому відпустки без збереження заробітної плати на періоди з 18 червня по 20 червня, з 25 червня по 27 червня та на 2 липня 2018 року. А відтак, будучи відсутнім на робочому місці в зазначені дні, [PERSON] вчинив прогул без поважних причин, що стало підставою для його звільненння з посади радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління (520) згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що наказ № 331-к від 05.07.2018 р., яким [PERSON] звільнено з посади радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління (520), виданий компетентною посадовою особою, в межах чинного законодавства, з додержанням порядку та строків застосування дисциплінарних стягнень, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є необгрунтовані, безпідставні та до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed