Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними припинені у зв"язку з тим, що відповідач залишив їх та створив іншу сім"ю. Це стало причиною припинення шлюбних відносин у серпні 2014 року, вважає, що сім"я їх розпалась, миритися з відповідачем не бажає, а тому просить шлюб розірвати, залишити дітей проживати з нею. У судове засідання позивач не з"явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягає, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач повторно у судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином за відомим зареєстрованим місцем його проживання, причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 1998 року, від якого мають трьох дітей: дочок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] Сімейне життя у сторін не склалось із-за небажання відповідача піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги одне до одного, довіри, внаслідок чого він залишив позивача та дітей і створив іншу сім"ю. Внаслідок цього сторони у серпні 2014 року остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільним побутом не пов»язані. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу позивачеві за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved