Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач , після усунення недоліків позову, звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , площею 8, 549 га , в порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри [PERSON], померлої [INFO] року (ас. 26 - 29). В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що його рідна сестра [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.08.2010 року , після смерті матері [PERSON], котра померла [INFO] року, успадкувала належну останній земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , площею 8, 549 га, однак за життя , в зв»язку зі смертю [INFO] року , не встигла отримати державного акту на право власності на успадковану земельну ділянку. Після смерті своєї сестри позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 26.02.2014 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно у вигляді вищезазначеної земельної ділянки, у зв»язку з ненаданням правовстановлюючого документу на останню, а саме державного акту на право приватної власності на землю , виготовленого на ім»я спадкодавця [PERSON]. При цьому, інші спадкоємці за законом, а саме доньки померлої сестри [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері на користь позивачки, а відтак , окрім позивача , других спадкоємців більше не має. Позивач зазначав, що надати нотаріусу вказані документи не має змоги, оскільки у нього не має і не може бути правовстановлюючого документу на зазначену земельну ділянку, окрім того, державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, що був в свій час виданий на ім»я матері [PERSON] , містить відмітку нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON]. Отже, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на зазначене майно у звичайному порядку , а тому вимушений звертатися до суду. Посилаючись на ст. ст. 3, 4 ЦПК України , ст. ст. 16, 1258, 1262 ЦК України позивач просив визнати за ним право власності, в порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON], на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8, 549 га, розташовану на території Шандрівської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області. В судове засідання представник позивача по справі [PERSON] не з"явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав повністю та судові витрати по справі просив залишити за позивачем по справі (ас. 41, 42, 43, 94). Відповідач по справі Шандрівська сільська рада Юр"ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з"явилися, надавши суду заяву та телефонограму про розгляд справи в їх відсутності, при цьому позовні вимоги визнали у повному обсязі (ас. 49 , 95 ). Треті особи по справі на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутності, проти заявлених вимог не заперечували ( ас. 48, 50). Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог відділ Держземагентства у Юр»ївському районі, що були залучені до участі в справі на підставі ухвали суду від 17.06.2014 року (ас. 81, 82), в судове засідання не з»явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, проти позовних вимог не заперечували (ас.93). Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не з"явившихся сторін по справі , на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази по справі, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: - згідно копії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 04.01.2010 року (ас.7), [PERSON] - померла [INFO] року. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії 1У-ДП № 122983 від 23.08.2001 року [PERSON] за життя належала земельна ділянка, площею 8,549 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шандрівської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області (ас.6). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВРА № 428337 від 28.08.2010 року, виданого державним нотаріусом Юр»ївської державної нотаріальної контори (ас.8), на підставі заповіту, посвідченого секретарем Шандрівської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області 03.02.2009 року, зареєстрованого у реєстрі за № 02, спадкоємцем зазначеного в заповіті [PERSON] майна є її донька [PERSON], при цьому спадщина на яку видане вказане свідоцтво складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8 ,549 га, яка розташована на території Шандрівської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області, право власності на яку підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії 1У-ДП № 122983, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1021. Безпосередньо на самому державному акті на право приватної власності на земельну ділянку , належну за життя [PERSON], мається відмітка державного нотаріуса про те, що за реєстровим № 938 - 28.08.2010 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на підставі якого право власності на вказану земельну ділянку переходить у власність [PERSON] (ас.6). Відповідно до ст. 1299 ЦК України право на спадщину у вигляді вищезазначеної земельної ділянки підлягало державній реєстрації. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.03.2013 року (ас.9), [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру від 21.01.2014 року вбачається, що за життя [PERSON] успадковану нею після смерті [PERSON] земельну ділянку не зареєструвала за собою в установленому законом порядку та до теперішнього часу спірна земельна ділянка обліковується за померлою [PERSON] (ас.12-16,73). Згідно копії матеріалів спадкової справи № 101/2013 , наданої Юр»ївською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (ас. ас. 54-75), позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї сестри [PERSON] та є єдиним спадкоємцем за законом після смерті останньої (ас.56), при цьому доньки померлої , а саме [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини на користь своєї тітки позивачки по справі [PERSON] (ас. 57, 58). Разом з тим, постановою державного нотаріуса Юр»ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 26.02.2014 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8, 549 га, яка розташована на території Шандрівської сільської ради Юр»ївського району (ас75), у зв»язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на зазначено майно. Відповідно до п. 4, 18 глави 10 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який затверджено наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться після подання правовстановлюючого документу про належність цього майна спадкодавцю та Витягу з реєстру прав власності. Відсутність вказаного документу не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, а також коли право власності на земельну ділянку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Після одержання у нотаріуса державного акту на право власності на землю (земельну ділянку) з відповідною відміткою, який долучений до примірника правочину чи свідоцтва про право на спадщину, власник земельної ділянки звертається до органу, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, який робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Разом з тим, за життя [PERSON] не здійснила , в установленому законом порядку, реєстрацію прав власності на земельну ділянку , що була успадкована нею після смерті [PERSON], в зв»язку з чим нотаріус , в даний час, позбавлений можливості видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді вказаної земельної ділянки, при цьому здійснити таку реєстрацію прав власності в даний час неможливо через смерть [PERSON]. Суд зауважує, що свідоцтво про право на спадщину є процесуальним нотаріальним актом, який засвідчує перехід права власності на майно від спадкодавця до спадкоємця. Якщо спадкове майно підлягає обов»язковій державній реєстрації, то свідоцтво про право на спадщину виступає для спадкоємця як правовстановлюючий документ. Право на спадщину не оформлене у нотаріуса не може бути реалізоване, якщо майно, згідно чинного законодавства підлягає обов»язковій державній реєстрації. Незважаючи на те, що сестра позивачки [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на успадковану нею після смерті матері [PERSON] земельну ділянку у встановленому законом порядку , остання, відповідно до вимог ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить останній з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У зв»язку з тим, що на сьогоднішній день право власності на земельну ділянку не зареєстроване в державних органах реєстрації прав власності на нерухоме майно за померлим спадкодавцем [PERSON], іншим шляхом, окрім як в судовому порядку, позивач не може реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті рідної сестри. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. На основі викладеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець в особі [PERSON] , на час своєї смерті , мав право на спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , площею 8, 549 га , при цьому таке право в порядку спадкування перейшло до позивача. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ст.1270 ЦК України та видачі відповідного свідоцтва. Спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов»язковим, коли об»єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов»язковій державній реєстрації. Свідоцтво про право на спадщину підтверджує той факт, що до спадкоємців перейшли всі права та обов»язки спадкодавця. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід»ємною частиною правовстановлюючого документа. З огляду на положення ст. 1216 ЦК України (спадкуванням є перехід прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла до спадкоємців), враховуючи, що до позивача перейшло право на земельну ділянку, що належала спадкодавцеві за життя , але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно в порядку спадкування позивач не в змозі через відсутність у останнього правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відтак, право позивача підлягає захисту, шляхом визнання за ним права власності на належну спадкодавцю земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8, 549 га.. Враховуючи волю позивача, суд знаходить можливим судові витрати залишити за останнім.

Outcome: approved