Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У листопаді 2013 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту в сумі 21193,30 гривень та судових витрат 229,40 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного договору № NKXRFB06380605 від 09.06.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2928, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Саме на цій підставі позивач і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення про вручення судової повістки, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні позивача вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № NKXRFB06380605 від 09.06.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2928, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 04.11.2013 року має заборгованість 21193,30 грн., яка складається з наступного: 2928,00 грн.-заборгованість за кредитом; 86,83 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 1062,82 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом; 15630,25 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.-штраф (фіксована частина); 985,40 грн.-штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства й у строки передбачені цим договором. Застосування штрафних санкцій ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує посиланням на Умови і правила надання банківських послуг, з якими був ознайомлений відповідач. Стаття 610 ЦК України передбачає, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором. Проте суд, дослідивши матеріали справи вбачає можливість застосування строку позовної давності, які позивач пропустив. Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як визначено правилами ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, починаючи з 15.07.2008 року не здійснювала платежі в рахунок погашення кредиту. Позивач з позовом про стягнення з [PERSON] вказаної суми заборгованості звернувся до суду 12.11.2013 року, тобто після спливу строку позовної давності. Згідно з п.31 Постанови пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні споров, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Крім того, застосування позивачем фіксованого та процентного штрафів не відповідає статті 61 Конституції України, в якій зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються відповідачем.

Outcome: dismissed