Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом. Просить суд визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , та який було придбано її мамою в 2004 році, однак право власності на нього вона не оформила, хоча проживала там до своєї смерті. [PERSON] також проживала у цьому будинку разом з матір`ю, з першого дня вселення сплачували комунальні та всі інші витрати, пов`язані з його утриманням, зберігали в ньому свої речі, Вважає, що має всі законні підстави бути визнаною власником нерухомого майна за набувальною давністю, оскільки добросовісно, відкрито та безперервно володіє будинком більше п`ятнадцяти років, а тому просить суд позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду письмову заяву, в якій просить позов задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача Дунаєвецької селищної\~ради Дунаєвецького\~району Хмельницької\~областіу визначений судом строк відзиву на позов до суду не подав, однак подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яка проживала в [ADDRESS] . Також встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] є спадкоємцем на майно, яке залишилось після смерті матері [PERSON] за законом, як дочка померлої, спадщину прийняла у встановленому законом порядку, отримала свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно інших спадкоємців, які могли би претендувати на спадщину немає. Також встановлено, що в 2004 році матір`ю позивачки [PERSON] було придбано житловий будинок в [ADDRESS] , однак право власності на вказаний будинок вона не оформила, хоча проживала там до своєї смерті. Разом з нею у вказаному будинку також проживала і позивачка [PERSON] . Із матеріалів справи вбачається, що проживаючи в вищезазначеному будинку, позивачка та її мати з першого дня вселення до нього сплачували комунальні та всі інші витрати, пов`язані з його утриманням, зберігали в ньому свої речі, ніякої заборгованості з комунальних витрат ми не мають встановлено, що після смерті матері позивачка [PERSON] постійно робить поточні та капітальні ремонти в будинку за власні кошти та утримує його в порядку,тобто продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж п`ятнадцяти років. Згідно довідки Дунаєвецької селищної ради від 03.12.2019 року №4-40 [PERSON] з 2004 року проживала без реєстрації в [ADDRESS] . Крім цього, факт постійного та безперервного користування будинком позивачкою та її померлою матір`ю підтверджується робочим проектом газопостачання житлового будинку на ім`я [PERSON] , договором про користування електричною енергією укладений з [PERSON] . Відповідно до рішення п`ятої (позачергової) сесії Дунаєвецької селищної ради сьомого скликання від 19 лютого 2016 року №14-5/2016 "Про перейменування вулиць та провулків в Дунаєвецькій селищній об`єднаній територіальній громаді" "вул.Пархоменка" в с.Міцівці було перейменовано на "вул.Надії", що підтверджується копією вказаного рішення та додатком до нього. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав"» № 5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119. Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім цього, згідно п.13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Як вбачається із матеріалів справи позивачка [PERSON] добросовісно заволоділа будинком, володіє ним відкрито та безперервно близько п`ятнадцяти років, а саме проживає в ньому, сплачує комунальні послуги. Обставин, які б спростовували твердження позивачки в позовній заяві, суд не знаходить. А тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за [PERSON] право власності на будинку [ADDRESS] за набувальною давністю. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує підстави виникнення спору і те, що [PERSON] не просить стягнути судові витрати з відповідача, та у відповідності до положень ч.9 ст.141 ЦПК України покладає їх на позивачку.

Outcome: approved