Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала таким. 19 червня 2009 року у Виконавчому комітеті Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя припинили через втрату почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Враховуючи, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач офіційно не працює, матеріально не утримує дітей, просить стягнути з відповідача аліменти на їх утримання у розмірі 5000,00грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON] , починаючи з 28 лютого 2020 року і до її повноліття [INFO] , а потім з 27 квітня 2028 року по 2500,00грн. щомісяця на утримання доньки [PERSON] до її повноліття до [INFO] . Крім того, донька [PERSON] хворіє та потребує постійного догляду і лікування, у зв`язку з чим позивач просить покласти на відповідача зобов`язання відшкодувати додаткові витрати на доньку після їх фактичного понесення. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі; просила залишити їй прізвище " [PERSON] " та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Згідно з поданим відзивом позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю; в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей в сумі 1250грн. на кожну, за недоведення позивачем достатності його заробітку (доходу) для задоволення заявлених вимог; в частині додаткових витрат на дитину позовну вимогу не визнав, посилаючись на її передчасність та безпідставність за непідтвердження понесення таких витрат. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 19 червня 2009 року Виконавчим комітетом Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 10); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 19 червня 2009 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, виданих Виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області серій [NUMBER] 11 травня 2010 року (актовий запис № 24) та [NUMBER] 01 липня 2011 року (актовий запис № 41), відповідно (а.с. 10-11). Шлюбні відносини та ведення спільного господарства між подружжям припинені; сторони проживають окремо, позивач фактично проживає в [ADDRESS] , відповідач зареєстрований та проживає по [ADDRESS] (а.с. 18). Діти проживають з позивачкою, що сторонами не заперечується. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим за підтвердження позиції про розірвання шлюбу, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст. 112 СК України. Угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто. Згідно глави 15 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки даних про те, що відповідач має стабільний дохід немає, з урахуванням заявлених позивачкою вимог, розмір аліментів повинен бути визначений у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд також враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до Закону України № 2475-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року, частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, відповідно до якого виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Прожитковий мінімум для дитини віком від від 6 до 18 років, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 1 січня 2020 року становить 2218 грн. Таким чином, прийнявши до уваги, що обов"язок батьків по утриманню своїх неповнолітніх дітей є обопільним, враховуючи відсутність особливих обставин, що підлягають враховуванню при визначенні розміру аліментів, суд вважає можливим стягнути з нього аліменти на утримання доньок у твердій грошовій сумі у розмірі 1250 грн. на кожну щомісяця, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивачем представленими доказами не доведено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у сумі 5000,00грн. Судом перевірено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта (номер інформаційної довідки 212461936), станом на 15 червня 2020 року, нерухомого майна за [PERSON] не зареєстровано. На думку суду обоє батьків мають можливість і спільно повинні забезпечити своїм дітям утримання на рівні прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, позивач просить покласти на відповідача зобов`язання відшкодувати додаткові витрати на доньку після їх фактичного понесення, що пов`язанні з лікуванням зору доньки [PERSON] , [INFO], яка потребує постійного догляду. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , [INFO], є інвалідом відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 03 серпня 2017 року УСЗН Вознесенської РДА строком до 30 червня 2022 року, на підставі медичного висновку за підписом головного лікаря КУ "Вознесенська центральна районна лікарня Миколаївської області" № 844 про дитину інваліда віком до 18 років (а.с. 12, 14). На підтвердження потреби у лікуванні доньки, позивачем надано виписку із медичної картки амбулаторного (станціонарного) хворого Обласної офтальмологічної лікарні Миколаївської обласної ради № 2849, виданої 28 червня 2017 року, згідно з якою [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі ще у червні 2017 року (а.с. 13). Оскільки позивачем не зазначено, які саме витрати у майбутньому необхідно їй буде понести на утримання дитини, не надано суду медичних підтверджень розрахунку необхідних витрат на лікування дитини, тобто не доведено наявності таких додаткових витрат та їх розмір, вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину не підлягають до задоволення. Позивач не позбавлена можливості за наявності особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, звернутися до суду з обґрунтованим позовом про стягнення таких витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав до початку розгляду справи по суті, з нього на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 420,40грн. та з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 420,40грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, від сплати якого була звільнена позивач при подачі позову про стягнення аліментів, у межах задоволених позовних вимог у розмірі 420,40грн. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову за вимогу майнового характеру про стягнення додаткових витрат на дитину. За такого, судовий збір при подачі позову [PERSON] за вимогу майнового характеру про стягнення додаткових витрат на дитину компенсується за рахунок держави.

Outcome: approved