Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача на її користь, посилаючись на приписи ст.625 ЦК України та ч.1 ст.1048 ЦК України, кошти в зв"язку з невиконанням грошового зобов"язання щодо повернення взятих в борг 2000 грн, а саме: інфляційні втрати за користування коштами з серпня 2011 року по жовтень 2014 року в розмірі - 382,70 грн, з листопада 2014 року по 23.02.2015 року в розмірі - 164,20 грн; 3% річних від простроченої суми за період з серпня 2011 року по жовтень 2014 року - 190,00 грн, з листопада 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 15,00 грн; проценти за договором позики в період з 10.08.2011 року по 15.10.2015 року в розмірі 501,95 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не вказав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. (а.с.26). В позові позивач вказувала, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.10.2014 року на її користь з [PERSON] була стягнута сума боргу за договором позики від 09.05.2011 року в розмірі 2000 грн та судові витрати по справі. Однак відповідач рішення суду не виконує, суму боргу не повертає. Оскільки має місце невиконання грошового зобов"язання, просила стягнути з відповідача на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати від несвоєчасного повернення коштів та 3% річних від простроченої суми. Вважає, що дані витрати належить стягнути за період з дня, коли відповідач повинен був виконати зобов"язання щодо повернення коштів, а також і після винесення судового рішення про стягнення коштів по день її звернення до суду з нинішнім позовом згідно наданих нею розрахунків. Крім цього просила стягнути з відповідача на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ, оскільки іншого розміру процентів договором позики не встановлено. Тому посилаючись на дані обставини, просила її вимоги задовольнити в повному обсязі. В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши подані письмові докази, прийшов до висновку, що позов [PERSON] про стягнення боргу обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.10.2014 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь борг за договором позики від 09.05.2011 року в сумі 2000 грн, а також судові витрати в розмірі 643,71 грн. Рішення набрало законної сили (а.с.6-7) та звернуто до виконання, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.01.2015 року. (а.с.13) Борг до цього часу не повернуто. Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на її користь процентів від суми позики підлягають задоволеною виходячи з наступного. Оскільки договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно наданої довідки облікова ставка НБУ в період з 10.08.2011 року по 15.10.2014 року складала: з 10.08.2011 року по 23.03.2012 року - 7,75%; з 24.03.2012 року по 10.06.2013 року - 7,5 %; з 11.06.2013 року по 13.08.2013 року - 7,00%; з 14.08.2013 року по 15.04.2014 року - 6,5 %; з 16.04.2014 року по 17.07.2014 року - 9,5 %; з 18.07.2014 року по 15.10.2014 року - 12,5 %. Таким чином розмір процентів складає 501,95 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Із мотивувальної частини рішення Роздільнянського районного суду від 15.10.2014 року встановлено, що термін повернення боргу, визначений у договорі позики від 09.05.2011 року - до 09.08.2011 року, тобто з цього часу боржник є таким, що прострочив грошове зобов"язання, а тому позивачка має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України Сума інфляційних витрат від простроченої суми у розмірі 2000 грн за період з серпня 2011 року по 15.10.2014 року, тобто по день ухвалення рішення суду про стягнення основного боргу, становить 382,70 грн (2382,70-2000,00=382,70); сума 3% річних від простроченої суми в розмірі 2000 грн за період з серпня 2011 року по 15.10.2014 року становить 190,00 грн (2000,00х3%=60 грн на рік, 60:12=5 грн на місяць, строк користування позикою після прострочення з серпня 2011 року по 15.10.2014 року становить 38 місяців, 5 грнх38 місяців=190,00 грн), що встановлено судом на підставі правильно проведених розрахунків позивача, і які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також судом встановлено, що відповідач порушив виконання грошового зобов"язання, визначеного рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.10.2014 року, яким стягнено з відповідача на користь позивача борг по договору позики в сумі 2000 грн. Відповідно до правових висновків, викладених при розгляді цивільних справ Верховним судом України (зокрема справа №6-113 цс 14) будь-яке зобов"язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов"язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Тому суд вважає, що так як, відповідач [PERSON] рішення суду від 15.10.2014 року не виконує, суму боргу на користь [PERSON] не сплачує, то вважається, таким, що прострочив виконання грошового зобов"язання з 15.10.2014 року, тобто з дня винесення судового рішення. Тому підлягають задоволенню вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача на її користь суми інфляційних втрат з листопада 2014 року по 23.02.2015 року в розмірі 164,20 грн, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також сума 3% річних в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 15,00 грн. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладеного між сторонами договору та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню загальна сума 1253,85 грн, в межах заявлених позовних вимог. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі ст.610,612,625,1048,1050 ЦК України,

Outcome: approved