Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що 23 липня 2018 року о 23:30 год. керуючи власним автомобілем марки "Шкода" реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Мазепи в м. Коломия, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, яка наступила через потрапляння правого переднього колеса транспортного засобу в яму на проїжджій частині дороги. Зупинившись та з"ясувавши, що як і передня так і задня праві шини пробиті, а диски тріснуті, викликав на місце події працівників поліції, які після прибуття та оцінення ситуації відібрали від нього пояснення та по наслідках ДТП оформили протокол про адміністративне правопорушення серїї ОБ № 00423 від 15 серпня 2018 року. На підставі вказаного протоколу до адміністративної відповідальності було притягнуто начальника управління комунального господарства Коломийської міської ради Наливайка Володимира Ярославовича, якого постановою Коломийського міськрайонного суду від 30 жовтня 2018 року було визнано винуватим за ч. 4 ст. 140 КУпАП. Зазначає, що в результаті пригоди його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до Звіту № 730-13 м/з від 31 липня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого належному йому транспортному засобу складає 9 115, 00 грн. Добровільно відшкодувати понесені матеріальні збитки боржник не бажає, тому просить стягнути відшкодовану суму в примусовому порядку. Позивач та його представник в судове засідання не з"явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судові засідання, які призначалися на 19 лютого, 10 квітня, 26 травня, 06 серпня, 09 вересня, 05 жовтня та 18 грудня 2020 року свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подавав. Чотири рази : 3 квітня, 07 вересня, 10 листопада та 18 грудня 2020 року відповідач подавав до суду письмові клопотання з просьбою відкласти розгляд справи, в зв"язку з дією карантину. Оцінюючи позицію відповідача з цих підстав, суд вважає, що оскільки працівники даного управління, як органу місцевого самоврядування працювали і в тій чи іншій мірі виконували свої функціональні обов"язки протягом всього часу перебування справи на розгляді суду, починаючи з 19 лютого і до часу прийняття рішення судом, то постійну неявку в засідання суду їх представника чи неподачу відзиву, слід визнати безпідставною, а користування своїми процесуальними правами недобросовісним. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню виходячи із наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23 липня 2018 року о 23:30 год. [PERSON] , керуючи власним автомобілем марки "Шкода" реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Мазепи в м. Коломия, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась через потрапляння правого переднього колеса транспортного засобу в яму на проїжджій частині дороги, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. За наслідками ДТП працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 00423 від 15 серпня 2018 року. Постановою Коломийського міськрайонного суду від 30 жовтня 2018 року за результатом розгляду вказаного протоколу, начальника управління комунального господарства Коломийської міської ради [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винуватим за ч. 4 ст. 140 КУпАП. Із змісту постанови вбачається, що [PERSON] перебуваючи\~на посаді\~начальника ВУКМ,\~до повноважень\~якого входить\~дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, не вжив заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожували безпеці руху, та не прийняв своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів під час дорожньо-транспортних пригод на території м. Коломиї : 23 липня 2018 року по вул. Мазепи за участю водія [PERSON] , [INFO] по вул. Пекарській за участю водія [PERSON] та 11 серпня 2018 року по вул. Мазепи, 234 за участю водія [PERSON] . Під час розгляду судом вищевказаної справи про адміністративне правопорушення, встановлено, що 15 серпня 2018 року інспектором Коломийського відділу поліції винесено припис, відповідно до якого Наливайка, як начальника ВУКМ м. Коломиї, зобов`язано в термін до 20 серпня 2018 року ліквідувати вибоїни по вул. Мазепи та Шевченка в м. Коломия. Відповідно до висновку № 730-13 м/з про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Шкода" д.н.з. [NUMBER] від 31 липня 2018 року, складеного експертом-автотоварознавцем Поліщуком, вартість такого збитку становить 9 115, 00 грн. та складається із вартості ремонтно-відновлювальних робіт у сумі 756, 00 грн. та вартості оригінальних складових (запчастин), що необхідні для заміни у сумі 8 359, 00 грн. Вартість проведеної експертизи становить 616, 00 грн. (а.с.4-18). Завдана шкода винуватцем ДТП, потерпілому відшкодована не була. Відповідно до ч. 3 статті 14 і ч. 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Згідно з ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух», власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Із змісту ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вбачається, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Відповідно до ст.17 цього Закону, управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. У п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Правила) встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 0508/1310/2012. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача майнову шкоду спричинену внаслідок ДТП та послуги експерта-автотоварознавця, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн. згідно квитанції № 202.140.1/36502712 від 13 січня 2020 року та 5 000, 00 грн. за послуги адвоката, що підтверджується квитанцією № 334485 від 05 жовтня 2020 року, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та ст.ст. 1166, 1192 ЦК України,

Outcome: approved