Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,в якому вказав,що він з 16.06.2011р по 14.11.2013р працював у відповідача водієм. На час звільнення 14.11.2013р йому не було виплачено заробітну плату та всі суми,що належать виплаті при звільненні. Крім того, позивач зазначив,що діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду,поскільки не виплативши заробітну плату відповідач порушив його честь та гідність,він втратив нормальні життєві зв»язки,не міг вести активне життя,змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.Моральну шкоду оцінює у 3000гр. Просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі,середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду 3000гр Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали,у послідуючому ні позивач,ні його представники 01.10.2014р та 23.10.2014р не з»явились,про день розгляду справи були повідомлені. Представник відповідача у судове засідання не з»явився,про день розгляду справи повідомлявся належним чином,причину неявки жодного разу не повідомив,у зв»язку з чим суд розглянув справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд ,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України "Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси". Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України "Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі". Відповідно до ст.. 60 ЦПК України"Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу". Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України "Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини". У судовому засіданні було встановлено,що позивач з 16.06.2011р по 14.11.2013р працював у відповідача водієм,що стверджується копією трудової книжки (а.с.5-6).Наказом № 220-к від 14.11.2013р позивач звільнений з роботи за угодою сторін. Відповідно до ст.. 115 КЗпП України „ Заробітна плата працівникові виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки,встановлені колективним договором,але не рідше двух разів на місяць через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів". Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин,що при звільненні йому не була виплачена заробітна плата та інші суми,які підлягають виплаті при звільненні.Тому суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про стягнення із відповідача заборгованості по заробітній платі. Не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,поскільки суду взагалі не було надано доказів тих обставин,якого розміру заробітну плату отримував позивач і що позивачу не були виплачені розрахункові кошти під час його звільнення з роботи. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України «Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин,що відповідач порушив права позивача,у зв»язку з чим позивачу було заподіяно моральну шкоду,у чому дана моральна шкода полягає,тому суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про стягнення із відповідача на його користь моральної шкоди у суммі 3000гр. Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 197 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 116,117 КЗпП України ,

Outcome: dismissed