Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Керуючий філією АТ "Укрексімбанк" в м.Івано-Франківську Друк Ю.Я. звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №5407С23 від 27.07.2007 року в розмірі 99 926,21 дол. США та 1 800,00 грн., стягнення судових витрат в розмірі 40 742,50 грн. Вимоги позову мотивував тим, що згідно укладеного кредитного договору відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 250 000,00 дол США строком до 25.07.2014 року. У зв"язку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобов"язань, позивач звертався до Тисменицького районного суду, а також до Івано-Франківського міського суду з позовами про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно. Однак, відповідачем рішення судів не виконано, заборгованість по кредиту не погашена, у зв"язку з чим станом на 01.03.2017 року за ним наявна заборгованість за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року в розмірі 99 926,21 дол. США та 1 800,00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з»явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги задоволити в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с.31). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.40-45, 46-51). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.07.2007 року між ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України"(перейменовано на ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") та [PERSON] було укладено кредитний договір №5407С23 за умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 250 000,00 доларів США, терміном погашення до 25.07.2014 року з процентною ставкою передбаченою п. 2.2.1 договору (а.с. 5-11). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Оскільки, свої зобов'язання за кредитним договором №5407С23 від 27.07.2007 року позичальник не виконував належним чином, кредитор двічі звертався до судів про дострокове стягнення суми заборгованості, та заочним рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської від 15.05.2012 року, яке рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.08.2012 року скасовано в частині, а також заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.05.2014 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредитному договору станом на 13.03.2014 року та судові витрати (а.с.12-17). Як слідує з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.17) зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки, зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.11 у справі № 10/25, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. На час звернення з даним позовом до суду, а саме 07.03.2017 року, заборгованість за заочним рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської від 15.05.2012 року, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.08.2012 року, а також заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.05.2014 року відповідачем не була погашена. Позивачем надано суду розрахунок заборгованості станом на 01.03.2017 року по відсотках за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року за кредитним договором №5407С23 від 27.07.2007 року в сумі 99 926,21 доларів США та по комісії за управління кредитом за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року в розмірі 1 800,00 грн. (а.с.19, 20). Враховуючи, що відповідачем [PERSON] не спростовано факт не виконання рішень судів та повернення стягувачу коштів, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року за кредитним договором №5407С23 від 27.07.2007 року в сумі 99 926,21 доларів США та по комісії за управління кредитом за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року в розмірі 1 800,00 грн. за кредитним договором №5407С23 від 27.07.2007 року з [PERSON], є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.05.2014 року стягнуто з відповідача заборгованість по кредитному договору станом на 13.03.2014 року (а.с.16), будь-яких доказів що рішенням суду була стягнута сума зоборгованості за період до 28.02.2014 року в матеріалах справи немає, а тому з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача заборгованість по відсотках та комісії за період з 14.03.2014 року по 28.02.2017 року, що становить: заборгованість по відсотках - 98 801,45 дол. США ((2 682,00 дол. США : 31(кількість днів в березні місяці) = 86,52 дол. США (% за один день). 86,52 дол. США х 13 днів = 1 124,76 дол. США. 99 926,21 дол. США - 1 124,76 дол. США = 98 801,45 дол. США (відсотки за період з 14.03.20104 року по 28.01.2017 року)); заборгованість по комісії - 1 779,07 грн. (50 грн. : 31 (кількість днів в березні місяці) = 1,61 грн. (комісія за один день). 1,61 грн. х 13 днів = 20,93 грн. 1 800,00 грн. - 20,93 грн. = 1 779,07 грн. (комісія за період з 14.03.20104 року по 28.01.2017 року)). Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача надано суду копію банківської ліцензії, копію генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, копію додатку до генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та копію додатку до генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій (а.с.52-54), а тому, стягнення заборгованості по відсотках за кредитним договором №5407С23 від 27.07.2007 року слід здійснювати в доларах США. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача 40 283,90 грн.витрат по оплаті судового збору з врахуванням суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. 192, 509, 510, 526, 530, 533, 536, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved