Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором,\~ посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 04.02.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у\~ вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на\~ рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання\~ банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та тарифами банку, складає між відповідачем та позивачем договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2018 року має заборгованість \~ 24563,35 гривень, яка складається з наступного : - 5000,00 грн. заборгованість за кредитом; - 17917,48 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 500,00\~ грн.\~ - штраф (фіксована частина); - 1145,87 грн.\~\~ штраф (процентна складова).\~\~\~ Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав судові пояснення, аналогічні, викладеним у відзові на позов. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до заяви № б/н від 04.02.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у\~ вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на\~ рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Встановлено,\~що відповідач\~свої зобов"язання,\~які вказані\~у договорі\~не виконує\~по теперішній\~час,\~що підтверджується\~розрахунком заборгованості\~за кредитом\~№б/н\~від 04.02.2012\~року,\~який було\~додано до\~справи представником\~позивача,\~а лише\~відповідач вносила\~суми погашення\~за наданим\~кредитом 400\~грн.-\~23.03.2012\~р.,\~350\~грн.\~-\~10.04.2012\~р., 1000 грн. - 12.05.2012 р. та 500 грн.- 16.06.2012 р. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В\~ст. 629 ЦК України\~вказано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В\~ст. 527 ЦК України\~вказано, що боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства.\~\~ Згідно\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настання цієї події Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушення зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Статтею 599 ЦК України\~встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, починаючи з 16.06.2012\~р. з дати внесення позивачем останнього платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 04.02.2012 р., ПАТ КБ "ПриватБанк" фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного\~ зобов"язання, так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тому, починаючи з червня 2012 року і по теперішній час строк позовної давності щодо кредитного договору № б/н від 04.02.2012 року та стягнення неустойки за вказаним договором сплив. З вказаним позовом позивач повинен був звернутися до червня 2015 року, а звернувся до суду за захистом своїх прав лише в травні 2018 року. Проте\~ст. 257 ЦК України\~встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки,\~ст. 258 ЦК України\~для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами відповідно до графіку платежу, початок позовної давності для стягнення кожного з цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником такого обов'язку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що станом на дату звернення позивача до суду з позовом (02.05.2018 року) по заявленим вимогам сплив загальний строк позовної давності, відповідач подав заяву про застосування цього строку, тому це є підставою для відмови у задоволенні позову, як передбачено ч. ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України.\~\~\~\~ Судом встановлено, що кошти у розмірі 333 грн.44 коп., не вносилися відповідачем особисто, а були списані 22.08.2015 р. позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.02.2012 року. Згідно з наданою позивачем випискою банку, 26.07.2012 р. головним офісом банку було списано 5 грн. 38 коп. з карти SAMDN5000____3621 та 22.08.2015 р. проведена операція банком з автоматичного погашення простроченої заборгованості суми коштів у розмірі 333 грн.44 коп. з карти 26....32. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачу не видавались карти SAMDN5000********3621 та карта 26.....32, що також підтверджується, наданим позивачем письмовим доказом, довідкою юрисконсульта банку від 01.08.2018 р. за № 30.1.0.0/2-20180426/667, у якій зазначено, що за кредитним договором б/н від 04.02.2012 р. [PERSON] отримала картку № 4149437718750621. З матеріалів справи вбачається, що на початку зазначеної виписки банку вказана основна карта [PERSON] ха № 4149............0621, а у кінці цієї ж виписки вказана основна карта [PERSON] за № 9992..........8470. Враховуючи той факт, що 5,38 грн. - 26.07.2012 р. та 333 грн.44 коп. - 22.08.2015 р. відповідач особисто не вносила, а ці кошти було списано автоматично банком, суд дійшов висновку, що відповідач не вчиняла дії, що свідчать про визнання нею свого боргу 26.07.2012 р. і 22.08.2015 р. Крім того, відповідач не уповноважувала ніяких осіб, у тому числі банк, на списання коштів з її рахунку. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою» боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, в часності з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань, але у правилах користування платіжною карткою» навіть не згадуються у наданій позивачем копії анкети-заяви [PERSON] про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 04.02.2012 р. та в ній також не вказано про те, що «Правила користування платіжною карткою» наряду з іншими документами складають договір між позичальником [PERSON] та банком; також не вказано, що відповідач була ознайомлена і згідна з «Правилами користування платіжною карткою», що ці правила їй були надані для ознайомлення. Згідно з п. 2.1.1.3.5. умов і правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта. Проте пунктом 2.1.1.3.5. наданих позивачем умов і правил надання банківських послуг не передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з картрахунку, навіть відсутнє слово «картрахунок» і передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів у інших випадках (списання грошових коштів з інших рахунків при настанні строків платежів за цим договором; у разі настання строків платежів за другими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами, а також списання грошових коштів клієнта у розмірі сум, що підлягають сплаті банку за зобов'язаннями третіх осіб, де клієнт є залогодавцем (договірне списання). Вчинення боржником дій з виконання зобо"язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням упоноваженою на це особою Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм умови та правила надання банківських послуг, пунктом п.1.1.7.31. яких установлено позовну давність в 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови та правила не містять підпису позичальника [PERSON]; позивачем не надано судові належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці умови та правила розуміла позичальник [PERSON], підписуючи анкету-заяву, а також те, що умови та правила містили збільшений строк позовної давності в момент підписання анкети-заяви позичальника, або в подальшому такі умови та правила, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювалися. Крім того, у анкеті-заяві позичальника [PERSON] домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Суд вважає, що у зв'язку з цим, довод [PERSON], про не ознайомлення її з умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнавати необгрунтованими. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Доводи позивача про те, що умовами кредитного договору встановлено строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, винагороди, неустойки-пені, штрафу, витрати банку у 50 років, суд до уваги не бере з огляду на таке. Виходячи з того, що умови та правилами надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не містять підпису відповідача, та у заяві позичальника від 04.02.2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, у суду немає підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, умови та правилами надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed