Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних та 3% річних за невиконання грошового зобов'язання в сумі 21760 грн. 62 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що рішенням Піщанського районного суду від 24 березня 2000 року стягнуто із відповідача на користь позивача борг в сумі 4043,17 грн.; рішенням Піщанського районного суду від 07 червня 2001 року стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 708,47 грн.; рішенням Піщанського районного суду від 16 серпня 2001 року вирішено стягнути із [PERSON] 12375 грн. боргу та 5754,37 індексації на користь його, [PERSON], всього 18129,37 грн. Також позивач зазначив, що рішення судів набули законної сили, а тому обставини, встановлені ними, не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України. [PERSON] добровільно виконав свої зобов'язання лише в сумі 12575,00 гривень. Це підтверджується розписками від 16 листопада 2001 року на суму 1802,00 грн.; від 27 лютого 2002 року на суму 1820,00 грн.; від 26 квітня 2002 року на суму 1060,00 грн.; від 20 листопада 2002 року на суму 2905 грн.; від 07 листопада 2002 року на суму 4788,00 грн.; від 18 лютого 2003 року на суму 200 грн. На даний час за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість в сумі 5754,37 грн. боргу відповідно до рішення суду від 16 серпня 2001 року; 708,47 грн. відповідно до рішення суду від 07 червня 2001 року; 4245,33 грн. відповідно до рішення від 24 березня 2000 року, всього на суму 10708,17 грн. Згідно листів відділу ДВС Піщанського районного управління юстиції від 27 грудня 2013 року та від 03 лютого 2014 року на виконанні у відділі ДВС знаходяться виконавчі провадження про стягнення із відповідача на користь позивача коштів на загальну суму 10708,17 грн. Крім того, згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити йому, зазначає позивач, 3610.27 грн. - 3% річних та 18150,35 грн. - інфляційні витрати за період 18.02.2003 року по 12.05.2014 року згідно поданих розрахунків. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Ухвалою суду від 04 червня 2014 року вирішено розглянути справу заочно у зв'язку з неявкою відповідача. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Під час судового розгляду оставини виниклих між сторонами грошових зобов"язань, стан їх виконання боржником знайшли своє повне підтвердження.Судом встановлено, що рішенням Піщанського районного суду від 24 березня 2000 року стягнуто із відповідача на користь позивача борг в сумі 4043,17 грн.; рішенням Піщанського районного суду від 07 червня 2001 року стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 708,47 грн.; рішенням Піщанського районного суду від 16 серпня 2001 року вирішено стягнути із [PERSON] 12375 грн. боргу та 5754,37 індексації на користь [PERSON], всього 18129,37 грн. Рішення судів набрали законної сили, а тому обставини, встановлені ними, не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України. [PERSON] добровільно виконав свої зобов'язання лише в сумі 12575,00 гривень. Це підтверджується розписками від 16 листопада 2001 року на суму 1802,00 грн.; від 27 лютого 2002 року на суму 1820,00 грн.; від 26 квітня 2002 року на суму 1060,00 грн.; від 20 листопада 2002 року на суму 2905 грн.; від 07 листопада 2002 року на суму 4788,00 грн.; від 18 лютого 2003 року на суму 200 грн. В цій частині зобов"язання спору з приводу погашення боргу між сторонами не існує. Однак, на час розгляду справи за відповідачем [PERSON] продовжує рахуватися заборгованість в сумі 5754,37 грн. боргу відповідно до рішення суду від 16 серпня 2001 року; 708,47 грн. відповідно до рішення суду від 07 червня 2001 року; 4245,33 грн. відповідно до рішення від 24 березня 2000 року, всього на суму 10708,17 грн. Згідно листів відділу ДВС Піщанського районного управління юстиції від 27 грудня 2013 року та від 03 лютого 2014 року, які надані позивачем в обгрунтування позовних вимог, на виконанні у відділі ДВС знаходяться виконавчі провадження про стягнення із відповідача на користь позивача коштів на загальну суму 10708,17 грн. Крім цього, судом було витребувано та оглянуто в судовому засіданні виконавчі провадження № 1111/5, № 1112/5, №1114/5, які знаходяться на виконанні у відділі ДВС Піщанського РУЮ за вищевказаними судовими рішеннями, які доводять підставність вимог позивача та наявність невиконаних виконавчих листів. Копії оглянутих матеріалів проваджень долучено до матеріалів справи. Відповідно до довідки начальника відділу ДВС Піщанського РУЮ [PERSON] від 26 травня 2014 року №2051 за зазначеними виконавчими провадженнями, які досліджені судом, перебуває виконання стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 4245,33 грн., 5754,37 грн., 708,47 грн., всього 10708,17 грн.По вказаних виконавчих провадженнях стягнення коштів не проводилось у зв"язку з відсутністю майна у боржника. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Правовими наслідками порушення грошового зобов"язання є обов"язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекси інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. За загальним правилом, закріпленим в ст.625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільке згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.Тому в даному випадку суд не бере до уваги відомості, надані відділом ДВС Піщанського РУЮ про відсутність у боржника майна та коштів.Обов"язок надання розрахунків додаткової відповідальності боржника покладається на кредитора, які суд має перевірити. Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві 3610.27 грн. - 3% річних та 18150,35 грн. - інфляційні витрати за період 18.02.2003 року по 12.05.2014 року згідно поданих розрахунків, а всього 21760,62 грн. Інфляційні нарахування на суму боргу у відповідності до ст.625 ЦК не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання. На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти, до цих вимог застосовується загальна позовна давність ( ст.257 ЦК). Ухвалюючи по справі заочне рішення, суд позбавлений можливості застосувати ст.267 ЦК про наслідки спливу строку позовної давності, оскільки така давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми ( якщо інший розмір не встановлено договром або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації за користування ним коштами, калежними до сплати кредиторові. До цих вимог також застосовується загальна позовна давність. Зобов"язання в силу ст.599 ЦК припиняється його належним виконанням. Прийняті судами рішення, на які посилається позивач, про задоволення вимог кредитора, якщо такі рішення не виконані у встановленому порядку, не припиняють зобов"язальних відносин сторін і не звільняють боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляють кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК сум. Розділом 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" вказано на те, що, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов"язання.

Outcome: approved