Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.01.2015 року звернулася до суду із позовом до ДП "Новотроїцький елеватор" про захист прав власності на кошти по утриманню неповнолітньої дитини, шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння, вказуючи на те що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 18.09.2007 року по справі №2-1216/2007 року з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. Батько дитини працював у відповідача і тому на підставі виконавчого листа Новотроїцького районного суду із його заробітної плати, відповідач утримував по ? частини заробітку. Стягнення припинено з 31.10.2014 року у зв'язку з досягненням дитиною повноліття. Однак з 01.11.2012 року по 31.10.2014 року, відповідач утримав із [PERSON] аліменти в сумі 8689,24 гривень, які їй у відповідності до діючого законодавства не перерахував, у зв'язку з відсутністю у відповідача коштів. Тобто, відповідач незаконно заволодів її грошима, достеменно знаючи, що заволодів цими коштами незаконно. Просила стягнути з відповідача суму основного боргу 8689,24 гривень, інфляційні збитки в сумі 1382,34 гривень, 3% річних за період з 01.11.2012 року по день розгляду справи в сумі 582,91 гривні, моральну шкоду в сумі 3000 гривень та судові витрати в сумі 243,60 гривень. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, наполягає на його задоволенні, оскільки її довірителька не може іншим способом, як витребування майна із незаконного володіння відповідача, захистити своє порушене право. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, повторно, не повідомив причину своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про отримання судових повісток. Суд вважає можливим відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України визнати причину неявки представника відповідача неповажною і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України за згодою представника позивача. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи представника позивача в обґрунтування позову, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є захист права власності позивачки [PERSON] на кошти по утриманню дитини, шляхом витребування майна із незаконного володіння відповідача ДП "Новотроїцький елеватор", який недобросовісно набув грошові кошти. Спірні відносини відносяться до цивільних правовідносин та регулюються нормами цивільного законодавства: ст. 11, 16, 23, 386, 536, 625 1212, 1214 ЦК України, власник права, якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до виконавчого листа №2-1216/2007 року виданого Новотроїцьким районним судом Херсонської області від 02.10.2007 року з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісяця на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. Факт, що ДП "Новотроїцький елеватор" щомісяця утримував аліменти із заробітної плати свого працівника та боржника [PERSON] та перераховувало кошти в повному обсязі в період з 27.08.2007 року по 01.11.2012 рік. З 01.11.2012 року з невідомих суду причин, перерахування аліментів на користь позивачки перестали здійснюватися. Сума утриманих, але не перерахованих коштів за період з 01.11.2012 року по 31.10.2014 року складає 8689,24 гривень, і даний факт підтверджується довідкою ВДВС Новотроїцького РУЮ Херсонської області (а.с. 3). Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК України застосовуються, зокрема, до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Згідно вимог ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Аналізуючи зазначені норми закону, суд приходить до висновку, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Обов'язковими умовами для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення є: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, а тому вимоги позивачки про відшкодування інфляційних збитків за знецінення коштів, які становлять 1382,34 гривень, підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині витребування коштів в сумі 8689,24 гривень, як безпідставно набутого майна та інфляційні збитки в сумі 1382,34 гривень є обґрунтованими, оскільки представник позивачки довела той факт, що за рахунок її довірителя, без будь-якої правової підстави, відповідачем було набуте майно у вигляді грошових коштів на утримання дитини, про що суду були надані належні та допустимі докази у вигляді листа ВДВС Новотроїцького РУЮ та звітів відповідача про здійснення відрахування та виплат, про безпідставне отримання ДП "Новотроїцький елеватор" грошових коштів. А отже, обставини, які склалися між сторонами, отримання відповідачем грошових коштів за рахунок позивачки слід вважати безпідставно набутим майном із застосуванням правового механізму повернення такого майна набувачем, що передбачено ст. 1212-1214 ЦК України. Вимоги позивачки про стягнення 3% відсотків річних від простроченої суми боргу за період 301.11.2012 року по день розгляду справи судом, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 ЦК України). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Із предмета позову та обставин справи вбачається, що в даному випадку між сторонами виникли відносини з приводу неналежного виконання судового рішення, що не є борговим зобов'язанням, до якого можна застосувати положення ст. 625 ЦК України, а отже у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів, слід відмовити. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Позивачка посилається на те, що вона зазнала хвилювань та моральних страждань, адже її неповнолітня дитина зростала та потребувала, тих коштів, які відповідач їй не перераховував, у зв'язку з чим вона змушена була позичати гроші у знайомих, брати кредит. Вищевказана ситуація порушила її сон, спокій та звичайний ритм її життя. При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показами свідків, висновками експертів, письмовими доказами (медичною довідкою, висновками). Позивачка та її представник за довіреністю не надали суду, жодного письмово чи іншого доказу, який би підтвердив завдання позивачці, моральних страждань, та порушення ритму її життя, а тому у задоволенні даної вимоги слід також відмовити, за недоведеністю. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача частково довела факт безпідставного заволодіння коштами її довірительки, які підлягають поверненню, шляхом їх витребування. Отже є підстави для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів в сумі 8689,24 гривень та інфляційних збитків в сумі 1382,34 гривень. Всього: 10071,58 гривень. Оскільки позов задоволено частково, то суд відповідно до ст. 88 ЦПК України вважає необхідним віднести судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, за рахунок відповідача і стягнути з нього сплачений судовий збір в розмірі 243,60 гривень на користь позивача. На підставі зазначеного ст. 10, 11, 16, 23, 386, 509, 536, 625 1212, 1214 ЦК України і

Outcome: partial