Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що відповідач є матір"ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно висновку органу опіки і піклування слідує, що відповідач фактично не займається вихованням своєї дочки, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, в той час як дитина має вроджену ваду серця, потребує належного догляду та лікування. Соціальні виплати відповідач використовує не за призначенням, дитина не забезпечена в належній кількості продуктами харчування та одягом, внаслідок чого дитина була поміщена, за заявою матері, до Коростенського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей "Віри, Надії, Любові" де фактично перебуває з січня 2018 року на повному державному утриманні. Після поміщення дитини до вказаного закладу відповідач продовжує зловживати спиртними напоями, вести аморальний спосіб життя. Неодноразові профілактичні заходи позитивного результату не дали. Враховуючи, що протягом тривалого часу відповідач ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не створила належних умов для проживання дитини, що унеможливлює повернення дитини в сім"ю, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони в підготовче засідання не з"явились, письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності. В наданій суду заяві відповідач зазначила про визнання нею позовних вимог. Прокурор про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ст.200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідач є матір"ю [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 08.07.2014 року. Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не створює належних умов для здорового фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не надає ніякої матеріальної допомоги, свідомо нехтує батьківським обов"язком. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При з"ясуванні обставин справи було досліджено висновки опікунської ради Ставищенської сільської ради Коростенського району від 22.05.2018 року та Коростенської районної державної адміністрації з яких слідує про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], 2014 року народження. Ухилення від виконання юридичного обов"язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати ( батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов"язку по вихованню дитини, якщо вона ( він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. При розгляді справи не спростовано, що відповідач умисно тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов"язками, не створює належних умов для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. З врахуванням наявних в справі доказів суд вважає, що відповідач зобов"язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходу, щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідач в наданій суду заяві зазначила, що позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, отже не спростовує вищезазначеного. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Питання щодо розподілу судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved