Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом у якому з уточненням просить стягнути з відповідача 12722,39 грн. матеріальної шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортного пригоди. В обґрунтування позову покликається на те, що 25.02.2013 р. у м. Львові по пр.Ч.Калини - вул. Довженка сталася ДТП за участю автомобіля марки «ВАЗ-21093», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля марки «Пежо Експерт», д.н.з. [NUMBER], що належить позивачу на праві власності. Винуватцем ДТП визнано [PERSON], що підтверджується постановою Сихівського районного суду м. Львова. У результаті вказаної ДТП автомобілю марки «Пежо Експерт» було завдано технічних пошкоджень на суму 12722,39 грн., що підтверджується висновком експерта. Крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу у позивача виникло багато незручностей, він не міг належно займатися підприємницькою діяльністю, що вплинуло на фінансовий стан сім'ї, тому позивачем було перенесено моральні страждання. Суму завданих моральних страждань оцінує в 10000,00 грн. Однак відповідач відмовляється виплачувати завдану йому шкоду, відтак для захисту своїх прав позивач змушений звертатися до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просить такий задовольнити, надав пояснення з мотивів, що аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що позивачем було порушено вимоги Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо строку повідомлення про страховий випадок, самовільне відновлення транспортного засобу, проведення оцінки завданих збитків без участі представника страховика, відтак відповідач правомірно відмовив у відшкодування матеріальної шкоди. Також просив відмовити у відшкодуванні моральної шкоди, так як внаслідок ДТП позивач не зазнав ушкодження здоров'я, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди встановлені ст. 26-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідка, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 25 лютого 2013 року о 20.40 год. у м. Львові на перехресті пр.Ч.Калини - вул. Довженка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-21093», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем марки «Пежо Експерт», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 18.03.2013 р., яка набрала законної сили, встановлено обставини вказаної ДТП та з'ясовано, що ДТП сталася внаслідок дій [PERSON], який не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки та її змін, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 12.1, 13.1., 2.10 ПДР України в результаті чого вчинив ДТП, що підтверджує його вину. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України дана постанова є обов'язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому вина [PERSON] у вчиненні ДТП не підлягає доказуванню. Відповідно до висновку № 85 експертного автотоварознавчого дослідження від 10.03.2013р., проведеного на основі звернення АТ СК «АХА Страхування» встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Пежо Експерт, пасажирський, 2003 року випуску, д.р.н. [NUMBER], внаслідок ДТП від 25.02.2013р., в цінах станом на дату огляду, становить 12722,39 грн. (з врахуванням ПДВ). На момент ДТП водієм [PERSON] було пред'явлено поліс № АВ 3550398 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виданого АТ СК «АХА Страхування», що підтверджується довідкою № 9163657 виданою ДАІ м. Львова. Однак, із листа АТ СК «АХА Страхування» від 28.03.2013 р. вбачається, що 18.06.2012 р. між АТ СК «АХА Страхування» було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ 3550398 із власником транспортного засобу марки «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER], [PERSON], а не [PERSON], який придбав вказаний автомобіль 18.12.2012 р. та транспортному засобу присвоєно новий д.н.з. [NUMBER]. Зазначене підтверджується копією поліса № АВ 3550398 та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON], що містяться у матеріалах справи. Крім того, згідно з п.19.2 ст.19 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент укладення Полісу), якщо забезпечений транспортний засіб відчужується і власник не подав заяву про припинення договору страхування, договір припиняється з дня відчуження такого транспортного засобу. Норми вказаної статті були чинними і на момент вчинення [PERSON] ДТП, так як зміни внесені у Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до перехідних положень не підлягали застосовуванню до договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених до набрання чинності цих змін. Відповідно до п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторно (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відтак, вимоги позивача до МТСБУ про відшкодування шкоди завданої ДТП суд вважає правомірними, так як на момент настання страхового випадку - Дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25 лютого 2013 року о 20.40 год. у м. Львові на перехресті пр. Ч.Калини - вул. Довженка, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], як власника належного йому транспортного засобу, не була застрахована. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вмог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд критично ставиться до заперечень представника МТСБУ про не дотримання позивачем вимоги ст.ст. 33, 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо строку повідомлення про страховий випадок, самовільне відновлення транспортного засобу, проведення оцінки завданих збитків без участі представника страховика, оскільки зазначене не підтверджується іншими доказами, що містяться у матеріалах справи. Так, із листа АТ СК «АХА Страхування» від 28.03.2013 р., вбачається, що позивач протягом трьох днів повідом страховика про настання страхового випадку; відтак 28.02.2013 р. та 01.03.2013 р. за звернення АТ СК «АХА Страхування» було проведено огляд та дослідження транспортного засобу - автомобіля марки Пежо Експерт, д.н.з. [NUMBER], за наслідками якого незалежним експертом складено висновок про визнання вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля у розмірі 12722.39 грн. Допитаний у судовому засідання в якості свідка експерт-автотоварознавець [PERSON] підтвердив, що огляд автомобіля марки «Пежо Експерт», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] було здійснено за звернення АТ СК «АХА Страхування» та двічі такий проводився у присутності представника страхової компанії і водія [PERSON] Крім того, факт ДТП підтверджується довідкою ДАІ м. Львова № 9163657, вина водія [PERSON] встановлена постановою Сихівського районного суду м. Львова від 18.03.2013р. У п. 23 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для звернення до страховика, а у випадку, зазначеному в ст. 41 цього Закону, - до МТСБУ, із заявою про дорожньо-транспортну пригоджу, не є строками здійснення потерпілим свого права на отримання страхового відшкодування, оскільки в даних відносин на потерпілого не поширюються обов'язки, які покладаються на страхувальника. Враховуючи вищевикладене та висновок № 85 експертного автотоварознавчого дослідження від 10.03.2013р.,суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди підстав на обґрунтована, а відтак із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12722,39 грн. витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу марки «Пежо Експерт», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно із роз'ясненнями, що містяться у п. 4 та п. 9 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач повинен зазначити у заяві та відповідно довести в судовому засіданні у чому власне полягає заподіяна йому моральна шкода і якими доказами підтверджується визначений ним її розмір, характер вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, обсяг моральних страждань, що настали з вини відповідача. Твердження позивача [PERSON] про те, що після ДТП він зазнав душевних страждань через незручності, що були зумовлені відсутністю транспортного засобу, через фінансові проблеми, що призвели до погіршення взаємовідносин у сім'ї в судовому засіданні свого належного підтвердження не знайшли, як і не представлено доказів заподіяння діями або бездіяльністю відповідача вказаних страждань позивачу. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у позовній вимозі про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити за безпідставність та необгрунтованість. Вирішуючи поділ судових витрат суд враховує наступне. Згідно з ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, враховуючи, що позивачем при подані позовної заяви було здійснено оплату судового збору у розмірі 229,41 за майнову вимогу та 114,70 грн. за вимогу немайнового характеру, щодо підтверджено квитанціями, наявними у матеріалах справи, а тому, враховуючи вищевикладені положення, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 229,41 грн. судового збору. Відповідно до ст.ст.22, 23, 1166, 1167, ст.ст.29, 33, 34, 35, 36, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанови Пленуму ВС України № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та

Outcome: partial