Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, в якій просить, встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю на час відкриття спадщини більше п'яти років та визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS]. За даною адресою [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, які вели спільне господарство, та між собою були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Станом на 14.01.2004 року [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого остання на випадок своєї смерті все майно заповідає [PERSON] З 2005 року між позивачем та [PERSON] та [PERSON] склались дуже тісні взаємостосунки, та з урахування похилого віку останніх запропонували позивачу проживати разом з ними та доглядати за ними. Позивач одразу почав мешкати з [PERSON] та [PERSON] та почав надавати їм добровільну різноманітну допомогу, що призвело до утворення спільного бюджету, спільного побуту, спільних прав та обов'язків. Так, позивач разом із [PERSON] та [PERSON] вели спільний побут, купували продукти харчування, ліки, вели ремонтні роботи в квартира [ADDRESS]. Позивач також зазначив, що за життя [PERSON] та [PERSON] дуже хворіли, внаслідок чого регулярно перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах. При цьому позивач регулярно здійснював догляд, піклування за [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] поховання проводив позивач разом з [PERSON] [INFO] помер [PERSON] Поховання останнього здійснював позивач та проводив всі відповідні процедури щодо оформлення факту його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, проте при зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не зміг довести свого родинного зв'язку з померлим. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти позову. Надав до суду письмові заперечення, згідно яких факт проживання позивача зі спадкодавцем нічим не підтверджується. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири АЕІ №320223 від 20 грудня 2001 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №4 Харківського міського управління юстиції від 29.02.2008 року [PERSON] померла [INFO] у віці 77 років. Померла [PERSON] за життя будь-яких розпоряджень, крім заповіту серії ВВВ №183520 від 14 січня 2004 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на ім'я [PERSON], померлого [INFO], не залишила, інших спадкоємців немає. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції від 27.04.2011 року [PERSON] помер [INFO] у віці 69 років. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів". Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1220,1221,1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлений строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому положеннями частини 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1220 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За правилами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1222 Цивільного Кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно вимог ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкоємцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Аналізуючи вказані вище норми, суд вважає, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також бути й особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. Судом встановлено, що з 2005 року [PERSON] мешкав однією родиною з померлим [PERSON] до смерті останнього, який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Вони вели спільне господарство з померлим, мали спільні права та обов"язки, проживали на одній житловій площі,разом проводили ремонт в квартирі, [PERSON] сплачував за комунальні послуги в повному обсязі, про що свідчать відповідні квитанції. В період знаходження [PERSON] на лікуванні у Харківській обласній клінічній лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. Мещанінова відвідував останнього щодня та здійснював догляд за ним у період з 16.04.2011 року по [INFO], купував ліки. Проводив заходи щодо поховання як [PERSON], так і [PERSON], що підтверджується відповідними договорами-замовленнями на організацію та проведення поховання. Біологічних дітей чи інших близьких родичів [PERSON] не мав, за життя вважав [PERSON] своїм сином. Допитані свідки в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], пояснили, що вони являються сусідами спадкодавця [PERSON] і можуть повідомити, що з 2005 року до смерті з ним проживав, доглядав за ним, купував йому продукти харчування, ліки, поховав за свій рахунок позивач [PERSON] Інших родичів вони жодного разу не бачили. [PERSON] та [PERSON] вважали [PERSON] своїм сином. Аналогічні покази дала свідок [PERSON], яка разом, тривалий час, працювали з [PERSON] в Харківській механізованій колоні №16. Свідок [PERSON] пояснив, що він є товаришем позивача. Йому відомо, що позивач постійно мешкав в [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] з 2005 року однією сім'єю. Проводив ремонт в квартирі. Купував продукти харчування, ліки, поховав їх за свій рахунок позивач [PERSON] [PERSON] який є батьком позивача надав аналогічні покази у судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Таким чином, позивач разом зі спадкодавцем були фактично однією сім'єю, як батько та син, проживали разом, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Саме постійне проживання спадкодавця із спадкоємцем - позивачем по справі на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину. [PERSON] відмову від прийняття спадщини не заявляв, отже, прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті і відповідно має право на спадкове майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що позивач [PERSON] разом зі спадкодавцем були фактично однією сім'єю, як батько та син, проживали разом, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача, а тому вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі встановлення факту постійного проживання позивача із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю на час відкриття спадщини більше 5 років та визнання за позивачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved