Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], зазначивши, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та мають спільного сина [PERSON], [INFO]. На даний час їх шлюб розірвано. За рішенням суду дитину залишено проживати біля її матері. Після розірвання шлюбу позивач приймав участь у вихованні сина, добровільно сплачував кошти на його утримання, купував одяг та взуття, турбувався про стан здоров"я дитини. В лютому 2013 року в консульстві Республіки Польща у м.Вінниця він отримав карту поляка, яка надає йому майже весь перелік прав, що й мають громадяни Польщі і дозволяє отримувати довгострокові візи до Польщі строком на 1 рік. У березні 2014 року він виїхав до Республіки Польща, а у серпні 2014 року подав документи для отримання дозволу на постійне місце проживання. У зв"язку із бажанням спілкування з дитиною, придбання необхідного дитячого одягу та іграшок позивач звернувся до [PERSON] для надання нею дозволу на виїзд їх сина до Республіки Польща у його супроводі та без супроводу матері терміном на 10 діб. Однак відповідач безпідставно відмовила у наданні такої згоди, не навівши жодних вагомих аргументів, на її обгрунтовування. Тому позивач просить суд постановити рішення, яким надати дозвіл на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон їх неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] без згоди матері -відповідача [PERSON], а також надати тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України до Республіки Польща неповнолітньому [PERSON], [INFO], у період з 20 січня 2015 року по 30 січня 2015 року у супроводі батька [PERSON], який буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення сина в Україну, без згоди та супроводу матері -дитини . В судовому засіданні 17.11.2014 року представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав заявлений позивачем позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити. Як зазначив представник позивача, на даний час [PERSON] вже отримав дозвіл на постійне проживання на території Республіки Польща та прописку, орендує житло та має рахунок у банку з наявними на рахунку коштами, що дає можливість позивачу забезпечити поїздку сина за кордон, його перебування в Польщі та повернення до України. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позивач є безвідповідальним батьком та фактично з часу народження їх сина, він не приймав будь-якої участі у вихованні дитини та її матеріальному утриманні, у зв"язку з чим вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. З сином позивач спілкувався вкрай рідко, в силу свого малолітнього віку дитина не сприймає позивача як близьку їй людину, не виявляє бажання контактувати з ним. Після коротких побачень зі своїм батьком, син тривалий час перебуває у збудженому, а часом і нервовому стані, а спілкуватися з батьком по телефону дитина взагалі відмовляється. Вона не заперечувала і не заперечує щодо спілкування батька та сина на території України, а також щодо тимчасового виїзду їх сина за кордон з цією ж метою та неодноразово зверталася до позивача з пропозицією, що б така поїздка відбулася у її супроводі, а також просила його вирішення цього питання відкласти до її відпустки та оформлення документів, що надають їй право на виїзд за кордон. При цьому витрати на свій проїзд, проживання за кордоном наміру покладати на позивача вона не мала. Про те позивач на її пропозицію не погодився. Враховуючи вік дитини, вважає, що виїзд сина за межі України у супроводі батька, але без супроводу його матері буде суперечити інтересам дитини та зашкодить психологічному здоров"ю дитини. Представник органу опіки та піклування Червоноармійської РДА заявлений позивачем позов не визнав та з урахуванням малолітнього віку дитини сторін , відносин що склалися між батьком та дитиною, вважає, що позитивне рішення суду наразі може лише зашкодити психологічному здоров"ю дитини. У судові засідання : 31.10.2014 року ,22.12.2014 року позивач та його представник за дорученням [PERSON] не з"явилися. На адресу суду від них надійшли письмові заяви про подальший розгляд справи за їх відсутності. Відповідач та представник органу опіки та піклування подали письмові заяви про подальший розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] позов заперечував, вважає він є не обгрунтованим, посилаючись на те, що психологічний контакт батька та дитини наразі знаходиться на низькому рівні та батько, маючи таку можливість не вжив достатніх заходів для його посилення. За таких обставин поїздка дитини за кордон без супроводу матері, в умовах зміни мовного, соціального, культурного середовища може мати лише негативні наслідки для психологічного здоров"я сина сторін . Суд, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників та представника органу опіки та піклування, приходить до наступного висновку. Так ,судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2008 року, який розірвано за рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.09.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. За рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.09.2013 року, сина сторін залишено проживати біля його матері-відповідача по даній справі. Відповідно до квитанцій про перекази, розписок про отримання відповідачем коштів від позивача (а.с.36-47), останній надає матеріальну допомогу дитині, чого не заперепечувала і сама відповідач. Із рішення Воєводи Мазовецького Республіки Польща від 29.09.2014 року, підтвердження прописки іноземця , договору оренди приміщення вбачається, що позивачу надано дозвіл на постійне проживання на території Республіки Польща, де він має прописку та орендоване житло (а.с.26-31) . За даними ПАТ КБ "ПриватБанк" від 11.11.2014 року, на банківському рахунку позивача наявні грошові кошти (а.с. 32) . Висновок органу опіки та піклування Червоноармійсмької РДА від 02.12.2014 року свідчить про незгоду вказаної установи щодо надання позивачу дозволу на оформлення проїздного документу на виїзд дитини за кордон та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроподу матері дитини (а.с.62-65). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.ч. 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Також, принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ст. ст. 3, 6 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За правилами ч.2 cт.4 вище вказаного Закону ,оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктами 3-4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 pоку №57 з наступними змінами та доповненнями встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченихкопій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.Як вбачається зі змісту частини другої статті четвертої вище згаданого закону, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується за позовом іншого з батьків зі з"ясуванням питання про країну виїзду, строків та мету виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст.10, ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна та зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Із дослідженого судом вбачається, що позивачем не наведено правових підстав щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері, не позбавленої батьківських прав . Крім того, позивач не довів дійсного наміру на тимчасовий виїзд дитини за кордон, не надав жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, тобто мети цього виїзду. Також, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон України, а остання такого дозволу не надала та чинить у цьому перешкоди. Посилання позивача в обґрунтування задоволення поданого позову на те, що відповідач не може надати згоди на виїзд дитини за межі України, оскільки не бажає цього робити, суд вважає безпідставним та недоведеним. З приводу вимоги позивача про надання йому дозволу на оформлення виїздних документів на ім"я дитини за кордон , суд вважає, що оформлення виїздних документів на ім'я дитини за кордон, не порушує права батька стосовно дитини, бо сама наявність такого документу не дає можливості виїзду дитини за кордон без згоди матері, посвідченої нотаріально. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed