Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в обгрунтування якого вказав, що з 23.01.2008 року і по день звільнення, а саме по 30.07.2013 року, працював у відповідача на різних посадах. 30.07.2013 року на підставі наказу №35-К позивач був звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України, розрахунок в день звільнення з позивачем не проведено. Позивач неодноразово звертався до керівника організації з проханням виплатити заборгованість, однак, її було виплачено лише частково, в розмірі 587 грн. 30.12.2013р. Оскільки такими діями відповідача позивачу завдано моральних страждань, які полягають у погіршенні умов життя та боргових зобов"язаннях, які виникли внаслідок невиплати грошових коштів, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 6383,25 грн. заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 17 518,20 грн., а також 6000 грн. компенсації за моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що позивач дійсно працював на посаді сторожа бази управління і борг перед ним складає 4048, 46 грн., решта коштів в розмірі 2334, 79 були нараховані йому як слюсару по ремонту паливної апаратури безпідставно, оскільки він не міг одночасно суміщати вказані посади. Також просив відмовити за безпідставністю в задоволенні позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодуванні моральної шкоди. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] 23.01.2008 року був прийнятий на роботу до відповідача по переводу на посаду слюсара по ремонту паливної апаратури, а 01.04.2011 року переведений на посаду сторожа бази управління (а.с. 7), на якій працював по день звільнення, а саме по 30.07.2013 року. (а.с. 6). Відповідно до інформації про нарахування заробітної плати за період з жовтня 2012р. по липень 2013р. [PERSON] нараховано заробітну плату за роботу за посадами "сторож" та "слюсар по ремонту паливної апаратури 6р." в сумі 6 383, 25 грн. (а.с. 21), тому вказана сума підлягає стягненню на користь позивача. Також судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] за травень 2013р. становить 2045, 46 грн, за червень 2013р. - 1723,02 грн. - 1723,02 грн, а разом - 3768, 48 грн.: 37 (днів) = 101, 85 грн., тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку по день винесення рішення складатиме 19 555, 20 грн. ( 101,85 грн. х 192 дні). Однак, відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач в своїй позовній вимозі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку просить стягнути на свою користь 17 518 грн. 20 коп., заяви про збільшення позовних вимог не подав, тому суд задовольняє вказану позовну вимогу в межах позову, а саме в розмірі 17 518 грн. 20 коп. Щодо позовної вимоги про стягнення 6000 грн. компенсації за моральну шкоду суд вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що винними діями відповідача позивачу завдано моральних страждань, що полягають у погіршенні умов життя та боргових зобов"язаннях, які виникли внаслідок невиплати грошових коштів, а тому, з урахуванням фактичних обставин виникнення заборгованості, її розміру, а також грунтуючись на засадах розумності та співмірності, суд приходить до висновку про стягнення з 643 управління начальника робіт на користь [PERSON] 200 грн. моральної шкоди. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача про те, що заробітна плата в сумі 2334,79 грн. була нарахована [PERSON] як слюсару по ремонту паливної апаратури безпідставно, тому що він не міг одночасно суміщати вказані посади, оскільки в судовому засіданні встановлено, що заробітна плата була нарахована позивачу за посадами "сторож" та "слюсар по ремонту паливної апаратури 6р.", доказів про безпідставність її нарахування надано не було. Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі звільняються від сплати судового збору при подачі позовів про стягнення заробітної плати. поновлення на роботі та за іншими вимогами, які випливають з трудових правовідносин, тому суд стягує з 643 управління начальника робіт на користь держави 365 грн.40 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial