Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 02 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №700004613. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати боржнику кредит у сумі 10525,05 дол. США. У порушення умов договору, боржник, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 17 квітня 2014 року має прострочену заборгованість за кредитом 9911,70 дол. США, що за курсом НБУ на 17.04.2014 року складає 111527,22 грн., за відсотками - 7442,43 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 83742,80 грн. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку. Розмір неустойки становить : пеня 63067,68 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 709642,45 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з договору, відповідно до ст.533 ЦК України 03 квітня 2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали договір поруки №700004613-П. Відповідно до договору поруки відповідач, як поручитель поручається за виконання обов'язків боржника, які виникли на підставі договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки боржник та поручитель відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак до початку розгляду справи, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів. 22 липня відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 02 квітня 2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №700004613 за яким банк надав позичальникові на умовах кредиту у власність грошові кошти в сумі 10525,05 дол. США під 14,50%річних. З метою забезпечення виконання умов вищевказаного договору 02 квітня 2008 року між нею та позивачем було укладено договір поруки №700004613-П. Відповідно до п.2.1 ст.2 цього договору вона поручилася перед банком за виконання [PERSON] зобов'язання в повному обсязі за укладеним між ними кредитним договором. Зокрема поручилася за повернення кредиту, сплату відсотків та комісій за користування кредитом, штрафних санкцій. Вважає, що договір поруки фактично припинено ще у 2008 році. Адже із 01 вересня 2008 року без будь-якого погодження з нею відбулася зміна відсоткової ставки за кредитом із 14,50 до 16,00%. Про таку зміну відсоткової ставки вона дізналася лише у червні 2014 року, коли отримала із суду ухвалу про відкриття провадження у справі із копією позовної заяви та доданими до неї документами. Зокрема, у розрахунку заборгованості за кредитом, який є додатком №11 до позовної заяви первісного позивача, вказано, що відсоткова ставка за користування кредитом з 02 квітня 2008 року становила 14,50%, а із 01 вересня 2008 року складає вже 16,00%. Іншою підставою, яка свідчить про припинення договору поруки є ч.4 ст.559 ЦК України. Зокрема, відповідно до вказаної норми порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У договорі поруки вищевказаний строк не встановлено. Проте, як вбачається із п.2.3 кредитного договору, укладеного між позивачем та [PERSON], до 03 квітня 2013 року [PERSON] повинен був провести всі розрахунки із банком за кредитним договором. Тобто, строк основного зобов'язання 03 квітня 2014 року. Виходячи із вимог п.2.3 кредитного договору банк із 04 квітня 2013 року мав шість місяців для того, щоб пред'явити до неї, як поручителя вимогу про повернення коштів. Але цього в межах вказаного строку позивач не зробив і свою вимогу пред'явив лише листом від 29 квітня 2014 року. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, однак до початку розгляду справи, подала заяву про розгляд справи без її участі. В задоволенні первісного позову просить відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяву чи клопотання про перенесення розгляду справи не подавав. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 02 квітня 2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №700004613 за яким банк надав позичальникові на умовах кредиту у власність грошові кошти в сумі 10525,05 дол. США під 14,50%річних. 19 серпня 2009 року ЗАТ «Альфа-Банк було проведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування ЗАТ «Альфа-Банк» в ПАТ «Альфа-Банк». В судовому засіданні встановлено, що Банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. З метою забезпечення виконання умов вищевказаного договору 02 квітня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки №700004613-П. Відповідно до п.2.1 ст.2 цього договору вона поручилася перед банком за виконання [PERSON] зобов'язання в повному обсязі за укладеним між ними кредитним договором. Зокрема поручилася за повернення кредиту, сплату відсотків та комісій за користування кредитом, штрафних санкцій. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 01 вересня 2008 року без будь-якого погодження відбулася заміна відсоткової ставки за кредитом із 14,50% до 16,00%. Відповідно до п.6.4. ст.6 договору поруки у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не надавала згоди на збільшення обсягу відповідальності боржникам за основним договором, а саме на збільшення відсоткової ставки. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Вказану позицію підтверджує і судова практика Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року в якій суд зазначив, що відповідно до положення ч.1 ст.559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч.1ст.559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. При цьому внесення змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналогічну позицію відобразив Верховний суд України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14, де вказує, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припиненням права кредитора на реалізацію даного виду забеспечення виконання зобов"язань, застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення " пред"явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов"язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред"явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред"явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом ( судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт,що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Як вбачається із п.2.3. кредитного договору №700004613 від 02 квітня 2008 року, укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], боржник повинен був провести всі розрахунки з банком до 03 квітня 2013 року. З 04 квітня 2013 року банк мав шість місяців для того, щоб пред'явити позов до [PERSON] Але в межах вказаного строку ПАТ «Альфа-Банк» цього не зробило і свою вимогу до неї пред'явило лише листом від 29 квітня 2014 року. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки в даному випадку основним боржником являється [PERSON], однак позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором до останнього не пред"являлись. Відповідно до ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved