Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2015 року між фізичною особою-підприємцем - [PERSON] та позивачем було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 0033-30/03/15 від 30.03.2015 року. Так як [PERSON] мав перед позивачем борг, право вимоги перейшло до позивача, який набув право кредитора відносно [PERSON] за договором № 02-12/12 від 12.02.2012 р.. Згідно даного договору та акту приймання-передачі транспортного засобу ФОП [PERSON] продав та передав відповідачу транспортний засіб "Citroen", а відповідач у свою чергу зобов"язався оплатити т/з у строк до 31.12.2014 року шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] або сплатою готівкових коштів у касу підприємства. У зв"язку з порушенням відповідачем умов згаданого договору, виникла заборгованість перед [PERSON] у розмірі 60 007, 41 (шістдесят тисяч сім грн. 41 коп.) грн., яку просить стягнути в судовому порядку, а також віднести на відповідача понесени нею судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 40). Відповідач в судове засідання не з"явився, по невідомим суду причинам, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України (а.с. 94). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у справі матеріалів у відсутності відповідача. За правилами ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи на стороні позивача в судове засідання не з"явилися. Надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених представником позивача у позовній заяві (а.с. 50, 72). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що 30 березня 2015 року між ФОП [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено договір купівлі - продажу права вимоги №0033-30/03/15 від 30 березня 2015 року, про що було повідомлено відповідача - [PERSON] (а.с.4-6, 7). Як убачається з виконавчих листів, виданих Мукачівським міськрайонним судом, з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] завдані збитки та штраф (а.с. 18). Відповідно до договору купівлі-продажу № 02-12/12 транспортного засобу CITROEN NEMO 225L 1010FD9820586, білий, [NUMBER], 2008, останній згідно акту приймання - передачі належить відповідачу [PERSON]. Відповідно до умов згаданого договору відповідач зобов"язався оплатити транспортний засіб у строк до 31 грудня 2014 року включно, шляхом перерахування грошових коштів на р/р ФОП "[PERSON]" або сплатою готівкових коштів в касу підприємства (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якшо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інкше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином позивач, уклавши даний договір уступки прав вимоги має законні сподівання щодо отримання прибутку за умовами вищезгаданої угоди, у зв"язку з чим таке майнове право позивача є його власністю у розумінні положень вищезгаданого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка і підлягає застосуванню при здійсненні захисту цих прав. Так як [PERSON] порушив умови договору, а саме виконання грошового зобов"язання, він зобов"язаний сплатити суму боргу з урахування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати. Згідно із ЗУ "Про судовий збір", у відповідності до розмірів ставок судового збору, за подачу позовної заяви щодо вимог майнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 243,60 грн. та не більше 3 654,00 грн.. За таких обставин з відповідача на користь позивачки слід стягнути 600, 07 (шістсот грн. 07 коп.) грн. понесених судових витрат. Враховуючи вищевикладене, позов є обгрунтованим.

Outcome: approved