Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач 21.04.2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторонами 08.04.2008 року укладено кредитний договір № NKQWGK0000000001, відповідно до умов якого Позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10500 доларів США на строк до 08.04.2018 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також комісії та інші витрати в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання не виконав, тому його заборгованість за кредитним договором станом на 05 лютого 2015 року складає 6765,13 доларів США, у тому числі 5946,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.02.2015 року складає 106978,25 грн., - заборгованість за кредитом, 390,89 доларів США (7032,11 грн.) заборгованість по процентах за користування кредитом, 4.47 доларів США (80.42 грн.) заборгованість по комісії за користування кредитом, 87.85 доларів США (1580,42 грн.) пеня, а також штрафи відповідно до договору : 13.90 доларів США (250 грн.) фіксована частина, та 321,49 доларів США (5783,61 грн.) фіксована складова. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 6765,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.02.2015 року складає 121704,76 грн., та сплачений судовий збір. У судове засідання під час розгляду справи по суті представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав суду письмові заперечення проти позову, мотивані недоведеністю обставин, якими обгрунтовано позовні вимоги, зокрема, виконання позивачем умов кредитного договору щодо отримання відповідачем грошових коштів способом, передбаченим у договорі - шляхом видачі готівки через касу, відкриття рахунку позичальника № 29098057953997 та укладення відповідного договору про відкриття банківського рахунку. Також посилався на недопустимість наданого позивачем розрахунку заборгованості як доказу у справі, оскільки вказаний документ підписаний особою, що не має повноважень на його складання, та не відображає жодної бухгатерської операції. Зазначав, що позивач не довів наявності у нього на час укладання договору банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій. Пояснив суду, що кредитний договір не є укладеним і не створює для сторін відповідних прав і обов"язків, оскільки відповідач, хоча й підписав вказаний у позовній заяві кредитний договір, проте коштів не отримував за минуванням потреби в них і тому кошти за кредитним договором позивачеві не сплачував, банківський рахунок не відкривав, заявки на отримання коштів не підписував, вказані заявки підписані іншою особою; посилався на недопустимість і неналежність наданих позивачем копій заяв на видачу та переказ готівки за відсутності їх оригіналів та невідповідності сумі кредиту і рахункам, зазначеним у кредитному договорі, відсутність підтвердження повноважень особи, яка підписала кредитний договір. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 08 квітня 2008 року Закритим Акціонерним Товариством [PERSON] "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір № NKQWGK0000000001 (а.с.9-13), відповідно до умов якого ЗАТ КБ "ПриватБанк" зобов"язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 08.04.2008 року по 08.04.2018 року у розмірі 11775 дол. США, у тому числі 10500 доларів США на придбання нерухомості та 1275 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених цим договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 2% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у сумі 0.48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу відповідно до умов договору, а відповідач зобов"язався щомісяця з 07 по 12 число надавати позивачу кошти (щомісячний платіж) у сумі 154.65 дол.США для погашення заборгованості за кредитним договором (сплати заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії та ін.) та повернути кредит до 08.04.2018 року (п.8.1 кредитного договору). Умови відкриття рахунку позичальника № 29098057953997 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредитному договору, зазначені в п.8.2 кредитного договору. Відповідач свої зобов"язання за договором не виконав, що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.4-7) та витягом з особового рахунку (а.с.72-96). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК, якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки відповідач не виконав свої зобов"язання за договором, він зобов"язаний погасити заборгованість за кредитним договором, яка станом на 05 лютого 2015 року складає 6429.75 доларів США, що за курсом НБУ становить 167301,84 грн., у тому числі 5946.54 доларів США, що за курсом НБУ становить 154728,74 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 390,89 доларів США, що за курсом НБУ становить 10170.94 грн., заборгованість за комісією - 4.47 долари США, що за курсом НБУ становить 116.31 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань 87.85 доларів США, що за курсом НБУ становить 2285,85 грн. Відповідно до\~п.5.1 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує Банку пеню в розмірі, передбаченому в п.8.4 договору, тобто 0.15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше однієї гривні. А пунктом 5.3. цього договору передбачено, що\~\~при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. і 5 % від суми\~\~позову. Таким чином, за\~\~вказаних умов договору,\~\~підставою для відповідальності у виді сплати пені та штрафу є\~несвоєчасне виконання грошових зобов"язань, передбачених умовами кредитного договору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України\~\~у справі за № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року,\~\~цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі\~невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання\~\~обов"язку новим, або у приєднані до\~\~невиконаного обов"язку нового додаткового. Покладення на боржника\~\~нових додаткових обов"язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема,\~\~у випадках стягнення\~\~неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного\~\~зобов"язання (частина друга\~ст. 549 ЦК України). За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності\~\~одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобов"зань за кредитним договором свідчать про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому Верховний Суд України визнав вірним\~\~висновок районного суду щодо\~\~відсутності підстав для стягнення\~\~з відповідачки нарахованої банком\~\~пені за кредитним договором, через застосування кредитором\~\~подвійної відповідальності за одне й теж порушення, що суперечить положенням\~Конституції України. Таким чином, суд вважає за необхідне обмежити розмір неустойки, стягнувши з відповідача пеню за несвоєчасність виконання зобов"язань 87.85 доларів США, що за курсом НБУ становить 2285,85 грн., та відмовивши у задоволенні вимог про стягнення штрафів загальною сумою 335.39 дол.США. Відповідно до змісту ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~саме в момент вчинення правочину. Згідно з ч. 1 ст.\~638\~та ч. 1 ст.\~640 ЦК України\~договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2\~ст. 640 ЦК України\~у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо зняття грошей з рахунку стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-63цс12 від 11.07.2012 року) Зі змісту ст.ст. 1046, 1051, 1054 ЦК України випливає, що правове значення при вирішенні справ про стягнення заборгованості за кредитним договором має встановлення фактичного отримання позичальником грошових коштів. Як вбачається з оглянутої судом кредитної справи по кредитному договору № NKQWGK0000000001, копій заяв на переказ та на видачу готівки (а.с.52-54) та витягу з особового рахунку (а.с.72), сторонами 23.03.2008-02.04.2008 року узгоджено укладення кредитного договору на суму 10500 дол.США (а.с.58-62) та 08.04.2008 року договір укладено сторонами. На виконання вказаного кредитного договору 09 квітня 2008 року відповідачу було видано валютні кошти по кредиту у розмірі 10236.81 доларів США та 263,19 доларів США (всього 10500 доларів США), що вбачається з копій заяв на переказ та на видачу готівки (а.с.52-54) та витягу з особового рахунку (а.с.72). При цьому відсутність оригіналів заяв на переказ та видачу готівки не спростовує висновків суду, оскільки дані, що містяться у зазначених документах, повністю узгоджуються з даними особового рахунку відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості та витягу з особового рахунку(а.с.4-7, 72-96), відповідач, отримавши кредитні кошти, особисто, у тому числі через касу позивача, частково сплачував передбачені договором суми. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальші та послідовні дії відповідача після укладення ним з Банком кредитного договору свідчать про визнання ним факту отримання коштів за кредитним договором. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Посилання відповідача на відсутність підтвердження повноважень особи, яка підписала кредитний договір, відсутність банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій будь-якими доказами не підтверджено, а тому не враховуються судом при ухваленні рішення. Посилання відповідача на необхідність врахування правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі № 6-20цс12, щодо доведення виконання умов договору письмовими доказами про внесення готівкової іноземної валюти на рахунок, договором про відкриття банківського (поточного) рахунку суд не бере до уваги, оскільки зазначене рішення Верховного Суду України стосується правовідносин з банківського вкладу, що є відмінними від правовідносин, які склалися між сторонами у справі, що розглядається. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial