Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Таргоній В.М. звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 17 лютого 2019 року на 1021 км., пікету №10, залізничної колії поблизу зупиночного пункту "Шидловська" у Слов`янському районі Донецької області, електропотяг марки HYUNDAI «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка-Київ», під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер. 18 лютого 2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019050000000102 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області від 16 квітня 2019 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №12019050000000102, було закрито. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР під №12019050000000102 від 16 квітня 2019 року, факт наїзду поїздом на загиблого [PERSON] було встановлено на стадії досудового розслідування, а безпосередньою причиною його смерті є зіткнення з поїздом. Отже, між наїздом на загиблого електропотягом марки HYUNDAI «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка- Київ» (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України), та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Власником електропотягу марки HYUNDAI «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка-Київ», є Акціонерне товариство "Українська Залізниця", а машиніст потяга [PERSON] працює в АТ "Укрзалізниця", що підтверджується Листом-відповіддю на адвокатський запит від АТ "Укрзалізниця" №УЗШК-14/702 від 12 липня 2021 року з додатком. Позивач, [PERSON] - дружина загиблого, втратила чоловіка, людину з яким вона жила однією сім`єю і з якою була надзвичайно близька. Втратила моральну та матеріальну підтримку. Як вбачається з Свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , позивач вийшла заміж за загиблого в 1977 році, отже, до моменту смерті загиблого (2019 рік) вони прожили разом 42 роки. Враховуючи, що на момент укладення шлюбу [PERSON] було 19 років, майже все життя вона прожила у шлюбі з загиблим. Такий факт безумовно свідчить про стійкість життєвих зв`язків між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, у шлюбі вони з чоловіком народили та виховали двох дочок. Смертю [PERSON] було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель чоловіка є невідворотною подією. Позивач позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу чоловіка. [PERSON] є інвалідом третьої групи, що підтверджується її пенсійним посвідченням, їй важко самостійно забезпечувати своє життя. Вагомий вклад в забезпечення її життя робив чоловік. Вона позбавлена можливості розраховувати на підтримку і допомогу чоловіка і в майбутньому, оскільки позивач в похилому віці і має інвалідність, у дітей [PERSON] уже свої сім`ї, вони давно переїхали і позивач залишилась жити сама з усіма відповідними наслідками. Без допомоги та підтримки чоловіка [PERSON] змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. Позивач втратила можливість як святкувати по-сімейному різні події та свята так і переживати негативні події в житті з підтримкою чоловіка. [PERSON] є пенсіонером за інвалідністю, що підтверджується її пенсійним посвідченням, в той час як загиблий був офіційно працевлаштованим у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Крамагросвіт" і працював з 2018 року на посаді - електромонтера та отримував заробітну плату, що підтверджується Трудовою книжкою загиблого, отже, загиблий [PERSON] був не лише підтримкою та опорою в духовному житті та побуті, а й підтримував [PERSON] матеріально, тому, внаслідок смерті чоловіка, життя позивача докорінно змінилося. В будь-якому випадку ніхто не може замінити чоловіка і позивач тепер залишилась вдовою. Крім втрат пов`язаних з втратою допомоги виникнення додаткових обов`язків та матеріальних втратах, позивач втратила особистісне - чоловіка, якого любила, людину з якою можна говорити та проводити разом час, а також робити інші сімейні справи. Отже, позивач втратила найближчу людину, голову сім`ї, позбавилась підтримки чоловіка, любові та допомоги. Щодо тяжкості вимушених змін - враховуючи вищенаведене, те, що позивача й загиблого об`єднували тісні сімейні зв`язки, адже вони прожили разом 42 роки, а також спільний побут - в зв`язку зі смертю чоловіка вимушені зміни в житті є дуже тяжкими, вона залишилась одна, позивачу потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку позивача не призведуть до позитивних змін в її житті, оскільки вона втратила чоловіка назавжди. Страждання позивача, пов`язане зі смертю [PERSON] , є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в її житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи те, що позивача та загиблого об`єднували тісні стосунки, вона отримувала підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть [PERSON] повністю змінила життя позивача у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті 500 000 грн. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти [PERSON] в організації свого життя після тяжкої втрати. Просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" на користь [PERSON] 500 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Таргоній В.М., який діє на підставі Ордеру серії ВС № 1090342 від 09 серпня 2021 року, до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. 29 жовтня 2021 року представник позивача до суду надав Клопотання, в якому просив справу розглянути у їх відсутності та задовольнити позовні вимоги (а.с.82). Крім того, представник позивача надав до суду письмові пояснення, відповідно до яких вказав, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). В Постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі 450/4163/18 міститься наступний висновок (наводиться цитування): Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у Постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження № 61 -33216св18). від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20). Можливо, в діях потерпілого наявна необережність. Питання про те, чи с допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку міг вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Такий висновок щодо застосування ст. 1193 ЦК України міститься у Постановах ВС від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17, від 31 січня 2019 року у справі №204/6539/16-ц, від 5 серпня 2020 року у справі №439/1218/18, від 27 січня 2021 року № 607/15258/19, від 18 березня 2021 року у справі №373/2298/17. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стверджувати про умисел потерпілого можливо лише припускаючи бажання заподіяти собі травми, або смерть, що суперечить вимогам ЦПК України. При доведенні умислу в діях особи на заподіяння шкоди іншій особі застосовуються такі стандарти доказування як "презумпція невинуватості", "поза розумним сумнівом". Тобто стверджувати про умисел особи можна трактуючи всі неузгодженості і суперечності на користь особи, про умисел якої йде мова. Крім того, версія про умисел повинна бути єдиною і не викликати сумніву про інші версії. Практика Верховного суду є стабільною, зокрема, і у справах про відшкодування шкоди завданої наїздом автомобіля. Сам факт знаходження в тому чи іншому положенні потерпілого та перебування потерпілого у нетверезому стані не може свідчити про умисел. Згідно практики Верховного Суду, сам факт загибелі батька під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його дітей, враховуючи те, що згідно з частиною 1 статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Такого висновку дійшов Верховний суд у Постанові від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17, у Постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 545/3210/18, у Постанові від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19. Верховний суд у Постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 355/812/17 скасував постанову апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, якими було присуджено 10 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди та присудив стягнути 300 000 гривень, вказавши, що вказане відповідає вимогам розумності та справедливості. У Постанові від 17 червня 2020 року у справі №439/1213/18-ц Верховний суд звернув увагу на грубу необережність потерпілого та зменшив суму стягнення з 1 000 000 грн до 500 000 для двох осіб. Чернігівський апеляційний суд у Постанові від 09 квітня 2021 року у справі №740/3906/20 залишив в силі рішення суду першої інстанції про стягнення 200 000 гривень (при заявлених 200 000 грн.). Чернігівський апеляційний суд у Постанові від 05 серпня 2021 року у справі №733/273/21 залишив в силі рішення суду першої інстанції про стягнення 100 000 грн. Чернігівський апеляційний суд у Постанові від 08 вересня 2021 року скасував рішення суду І інстанції у справі №748/702/21 та вирішив стягнути на користь позивачів 300 000 грн. відшкодування моральної шкоди (по 100 000 грн. кожному). Львівський апеляційний суд у Постанові від 20 листопада 2020 року у справі №450/4470/19 залишив без змін рішення першої інстанції про стягнення 300 000 гривень моральної шкоди (при заявлених 300 000 грн.). Дніпровський апеляційний суд у постанові від 20 липня 2021 року у справі №173/2237/20 залишив без змін рішення про стягнення 100 000 гривень, врахувавши, що потерпілий лежав на коліях. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі №199/8842/20 було залишено без змін рішення першої інстанції про стягнення 100 000 гривень на кожного з позивачів ( при заявлених 250 000 грн.). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі №213/4131/19 залишено в силі рішення першої інстанції, яким стягнуто 250 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди ( при заявлених 834 600 грн.). Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року справі №336/1503/21 залишив в силі рішення суду першої інстанції, яким стягнуто по 100 000 гривень на кожного з позивачів (а.с.83-85). Представник відповідача Акціонерного товариства "Українська Залізниця" - адвокат Онищенко О.Ф., який діє на підставі Довіреності № 1116 від 14 вересня 2021 року, до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. 01 жовтня 2021 року представник відповідача надав до суду Відзив на позовну заяву, згідно якого вказав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь 500 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 лютого 2019 року на 1021 км. пікету №10, залізничної колії поблизу зупиночного пункту Шидловська у Слов`янському районі Донецької області, електропотяг Хюндай № 711 сполученням «Костянтинівка-Київ», під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер. Стягнення моральної шкоди на користь позивача обгрунтовується тим, що позивач втратила чоловіка, який був їх опорою та підтримкою. Без допомоги та підтримки чоловіка [PERSON] змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. Позивач втратила можливість, як святкувати по сімейному різні події та свята так і переживати негативні події в житті з підтримкою чоловіка. 18 лютого 2019 року за фактом настання події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019050000000102 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області від 16 квітня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019050000000102 закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також у даній постанові зазначено, що машиніст застосував екстрене гальмування при швидкості 117 км/год (встановлена швидкість 120 км/год). Зупинився на 1021 км. год 4 пк. о 17 годині 01 хвилині 34 секунді, дійсний гальмівний шлях склав 686 м. Звуковий сигнал (тифон) подавався о 17 годині 00 хвилин 50 секунд. Звуковий сигнал (свисток) подавався о 17 годині 00 хвилин 26 секунд. Відповідно п. 2.1. «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті», які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998 р. за № 193/2633, із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 22.11.2007 р. № 1059 (надалі - Правила) пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). Згідно п. 2.2. Правил, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Згідно п. 2.3. Правил, при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Згідно п. 2.5. Правил, пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів. У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК (1540-06) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Правила ст.454 ЦК (1540-06) про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність. В даному випадку потерпілий грубо порушив вищевказані Правила, він перебував у лежачому положенні на залізничній колії у стані алкогольного сп`яніння, під цим необхідно розуміти протиправну поведінку потерпілого, коли він не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під поїзд. Також зазначаємо, що швидкісний поїзд Хюндай на відміну від автомобільного транспорту об`їхати потерпілого можливості не має. Також, поїзд згідно своїх фізичних та технічних властивостей враховуючи масу та швидкість не може різко зупинитися, а тому має великий гальмівний шлях, на який машиніст поїзда вплинути не може. Також слід зазначити, що у Постанові про закриття кримінального провадження, зазначено що згідно Висновку судово-медичної експертизи № 92 від 21 березня 2019 року потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі трупа спирта етилового у концентрації у крові 2,32 %, у сечі 3,18 %. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирта етилового може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Згідно з ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відсутність вини робітників залізничного транспорту підтверджується Постановою слідчого Відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області від 16 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження. Дана Постанова про закриття кримінального провадження рідними потерпілого не оскаржувалась. Враховуючи вищезазначені обставини, загибель [PERSON] відбулась унаслідок власного умислу та ще й у стані алкогольного сп`яніння, а тому підстави для відшкодування шкоди у даному випадку у відповідача відсутні. Так, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Всупереч вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими вони можуть підтвердити завдану їй моральну шкоду та її розмір. Крім цього, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу. У Постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року по справі №357/14357/17 зазначено, що «Визначаючи розмір морального відшкодування, суди попередніх інстанцій врахували обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу - з 30 березня 2000 року до 20 червня 2000 року та з 30 жовтня 2000 року до 16 листопада 2012 року, що загалом складає 241 місяць 6 днів, під слідством та судом, з яких вона перебувала під вартою у період з 21 липня 2004 року до 20 жовтня 2004 року, що згідно з Висновком судової психологічної експертизи від 30 січня 2019 року № 9816/18-61 призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.». «Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визначив і встановив правильний період перебування позивача під слідством і судом, за який позивач має право на відшкодування моральної шкоди, та урахувавши всі обставини конкретної справи, глибину моральних страждань, Висновок судової психологічної експертизи, належним чином обґрунтував розмір стягнутої моральної шкоди.». У відповідності до Науково-методичних рекомендацій з питань призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5 до компетенції атестованого судового експерта психолога відноситься питання визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання (моральну шкоду), якщо такі страждання будуть встановлені. Однак, для проведення судової психологічної експертизи з визначення розміру заподіяної моральної шкоди, судовому експерту психологу необхідні певні встановлювані лише судом вихідні дані (рішення суду, що набрало законної сили), а саме: 1) судові рішення щодо встановленого ступеня вини спричинювача шкоди (підозрюваного, обвинуваченого, засудженого), 2) судові рішення щодо підтвердження факту події злочину та порушення прав конкретного потерпілого, позивача та інше. Оскільки, згідно частини 4 статті 69 КПК України, частини 1 статті 243 КПК України, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи та на свій розсуд вирішувати питання права в справі або в кримінальному провадженні, яке розслідується та встановлювати ступінь винності осіб у справі, вирішувати чи було скоєно злочин чи ні, а також надавати процесуальний статус потерпілого, підозрюваного або інше - учасникам справи на власний розсуд тощо. Згідно Постанови КЦС ВС від 18.03.2020 року у справі № 460/2545/17, якщо право, за захистом якого звернувся позивач, не порушено, то і підстав для відшкодування моральної шкоди (похідна вимога) немає. В даному випадку позивачем до суду не надано судово-психологічну експертизу, яка може бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання (моральну шкоду). Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Просить суд у задоволені позовної заяви [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи - відмовити у повному обсязі (а.с.61-65). 05 листопада 2021 року представник відповідача надав до суду Заяву, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить справу розглянути без його участі. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги представника позивача [PERSON] - адвоката Таргоній Вадима Миколайовича до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.16). Як вбачається з дублікату Трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 18 серпня 2014 року на ім`я [PERSON] , останній з 19 грудня 2012 року по 17 лютого 2019 року був офіційно працевлаштований та працював на різних посадах у ПАТ «Бетонмаш», ТОВ «Крамагросвіт», ТОВ «КЗТС Машинінг» (а.с.21-24, 27). Зі Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 2019 року виконкомом Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області, вбачається, що [INFO] в смт. Черкаське Слов`янського району Донецької області [PERSON] , [INFO] , помер (а.с.15). Згідно з Рапортом помічника машиніста електропоїзда [PERSON] від 17 лютого 2019 року вбачається, що [PERSON] повідомив, що 17 лютого 2019 року він слідував з поїздом 711 Костянтинівка-Київ на НRCS2 - 010 по ст. Шидловська побачили на службовому переході на міжколії сторонній предмет, машиніст [PERSON] застосував екстрене гальмування. За вказівкою машиніста відправився до місця наїзду. Тіло чоловіка з розбитою головою не подавало ніяких ознак життя і знаходилося в габариті не заважаючи руху поїздів. Доповів машиністу [PERSON] про мертвого чоловіка. Машиніст доповів ДСП ст. Шидловська «Букрєєва» і диспетчеру УЗШК «Кручинін» (а.с.68). Згідно з Рапортом машиніста електропоїзда [PERSON]. від 17 лютого 2019 року вбачається, що [PERSON] повідомив, що 17 лютого 2019 року він слідував з поїздом 711 Костянтинівка-Київ на НRCS2 - 010 по ст. Шидловська побачили на службовому переході на міжколії сторонній предмет, застосували екстрене гальмування. В момент наїзду побачили, що то нерухоме тіло людини. Після зупинки помічник машиніста [PERSON] відправився до місця наїзду де бачив бездиханне тіло людини з розбитою головою, яке лежало вже в габариті від колії і не заважало руху поїздів, про що повідомили ДСП ст. Шидловська «Букрєєва» і диспетчеру УЗШК «Кручинін» (а.с.69). Відповідно до Протоколу оперативної наради під головуванням заступника директора філії з експлуатації від 18 лютого 2019 року, нарада постановила, що дії локомотивної бригади при застосуванні екстреного гальмування, під час прямування поїзда №712 (НRCS2 №010) сполученням Костянтинівка - Київ в добу 17 лютого 2019 року на станції Шидловська регіональної філії «Донецька залізниця» - відповідають вимогам чинних нормативних документів та визнані вірними (а.с.66-67). Відповідно до Акту огляду технічного стану електропоїзда НRCS2 від 18 лютого 2019 року вбачається, що зауваження, виявлені та зазначені локомотивною бригадою у бортовому журналі електропоїзда форми ТУ-152: Вагон № 01-ст. Шидловська екстрене гальмування із наїздом на людину. Під час візуального огляду встановлено: Гальмівне обладнання працює без зауважень. Прожектор та буферні ліхтарі працюють справно. Звукові сигнали працюють без зауважень. Подача піску під колісні пари працює справно. Котушки АЛСН без пошкоджень, система КЛУБ працює без зауважень. Пошкоджень лакофарбового покриття маски кабіни не виявлено (а.с.71). Згідно з Довідкою розшифрування касети реєстрації серії КР-М № 1149152 поїзда №711 сполученням Костянтинівка - Київ від 17 лютого 2019 року прискореного електропоїзда НRCS2 - 010 під керуванням машиніста [PERSON] встановлено, що на 1022 км 1 пк о 17 годині 00 хвилин 52 секунд машиніст застосував екстрене гальмування при швидкості 117 км/год (встановлена швидкість 120 км/год). Зупинився на 1021 км. 4 пк о 17 годині 01 хвилині 34 секунді, дійсний гальмівний шлях склав 689 м. Звуковий сигнал (тифон) подавався о 17 годині 00 хвилин 50 секунд. Звуковий сигнал (свисток) подавався о 17 годині 00 хвилин 26 секунд, 17 годині 00 хвилин 38 секунд. Машиніст привів поїзд в рух о 17 годині 14 хвилин 47 секунд та прибув по ст. Київ о 23 годині 06 хвилин 17 секунд, із загальним запізненням 1 хвилина 17 секунд, від діючого розкладу (а.с.72). Постановою Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16 квітня 2019 року кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019050000000102 від 18 лютого 2019 року - закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях машиніста [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Як вбачається з вищевказаної Постанови, 17 лютого 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, в темний час доби, на 1021 км. пікету №10 залізничної колії поблизу зупиночного пункту "Шидловська" у Слов`янському районі Донецької області стався наїзд швидкісним електропотягом марки «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка- Київ» під керуванням машиніста [PERSON] , що рухався в напрямку м. Лозова, на пішохода [PERSON] , [INFO] , який знаходився у положенні лежачи на залізничній колії. Внаслідок даної події пішохода [PERSON] було смертельно травмовано. По кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які вказують на об`єктивний механізм розвитку дорожньо-транспортної події, а саме: В ході отримання даних перевірки філії «Українська залізнична швидкісна компанія ПАТ «Українська залізниця» (машиніст тепловозу) [PERSON] показав, що 17 лютого 2019 року знаходився на зміні, працюючи на швидкісному електровозі «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка- Київ» у якості машиніста, слідуючи за вказаним маршрутом. На 1021км пікету №10, не зважаючи на часту подачу звукових сигналів (тифон, свисток), оскільки на вказаній ділянці на залізничному полотні помітив чоловіка. З метою запобігання наїзду у відповідності з вимогами п. 16.39 ПТЕ, він застосував міри екстреного гальмування з одночасною подачею звукового сигналу, але наїзду уникнути не вдалось. В ході проведенні перевірки помічник машиніста [PERSON] пояснив, що 17 лютого 2019 року знаходився на зміні, працюючи на швидкісному електровозі «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка-Київ» у якості помічника машиніста, слідуючи за вказаним маршрутом. На 1021км пікету №10, не зважаючи на часту подачу звукових сигналів (тифон, свисток), оскільки на вказаній ділянці на залізничному полотні помітив чоловіка. З метою запобігання наїзду у відповідності з вимогами п. 16.39 ПТЕ, машиніст [PERSON] застосував міри екстреного гальмування з одночасною подачею звукового сигналу, але наїзду уникнути не вдалось. В ході допиту потерпіла [PERSON] , показала, що у неї був чоловік - [PERSON] , якого характеризувала з позитивного боку та 18 лютого 2019 року від мешканців селища, де вона мешкає, стало відомо, що її чоловіка травмував потяг. Згідно Довідки розшифрування касети реєстрації серії КР-М № 1149152 поїзда № 711 сполученням «Костянтинівка-Київ» від 17 лютого 2019 року прискореного електропоїзда «НRCS2 - 010» встановлено, на 1022км 1 пк о 17 годині 00 хвилин 52 секунді машиніст застосував екстрене гальмування при швидкості 117 км/год (встановлена швидкість 120 км/год). Зупинився на 1021 км. 4 пк о 17 годині 01 хвилині 34 секунді дійсний гальмівний шлях склав 689 м. Звуковий сигнал (тифон) подавався о 17 годині 00 хвилин 50 секунд. Звуковий сигнал (свисток) подавався о 17 годині 00 хвилин 26 секунд. Згідно Висновку судово-медичної експертизи №92 від 21 березня 2019 року - причиною смерті громадянина [PERSON] , 1953 року народження є отримана ним сполучена тупа травма голови та тулуба, яка супроводжувалась відкритим багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу з руйнуванням речовини головного мозку, множинними переломами кісток грудної клітки з ушкодженням легень та спинного мозку, розривами печінки та селезінки, що призвело до розриву виражених явищ шока-крововтрати. В момент смерті [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово- токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа спирта етилового у концентрації у крові 2,32%, у сечі - 3,18%. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирта етилового може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Враховуючи те, що під час досудового розслідування об`єктивних даних, які свідчать про наявність в діях працівників залізничного транспорту ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, а саме порушення працівниками залізничного транспорту Правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якщо вони спричинили загибель людей, не встановлено, тобто в діях машиніста [PERSON] відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу зазначеного кримінального правопорушення (а.с.9-11). Згідно з Листом Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13 липня 2021 року, 16 квітня 2019 року кримінальне провадження № 12019050000000102 закрито, на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Повідомлено, що надати копії Висновку судово-медичної експертизи трупу [PERSON] неможливо, оскільки це є відомостями досудового розслідування, які можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим, попередньо попередивши заявника про кримінальну відповідальність за незаконне розголошення відомостей досудового розслідування. Також слід зазначити, що результати висновку СМЕ зазначено в Постанові про закриття кримінального провадження (а.с.8). Згідно з Листом філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 12 липня 2021 року, електропоїзди виробництва Hyundai Rotem, є власністю акціонерного товариства «Українська залізниця» і перебувають на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», Довідка щодо балансової належності додається. З усіма машиністами потягів, які працюють в Акціонерному товаристві «Українська залізниця», офіційно оформлені трудові відносини (а.с.13). Відповідно до Довідки щодо балансової належності філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 12 вересня 2021 року, 10 електропоїздів виробництва «Hyundai Rotem Company» НRCS2-001 - НRCS2-010 (Хюндай) з червня 2012 року по теперішній час обліковуються на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.14). Тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Звернувшись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка [PERSON] , позивач [PERSON] зазначала про те, що через загибель її чоловіка вона зазнала неймовірних душевних страждань, що негативно відобразилося на її емоційному стані та призвело до необхідності докладати зусиль для зміни звичного для неї способу життя та відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель чоловіка є невідворотною подією. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). У відзиві на позовну заяву, представник АТ «Укрзалізниця» - Онищенко О.Ф., не визнаючи позовні вимоги, посилалась на ту обставину, що смерть [PERSON] настала внаслідок його умислу на спричинення такої шкоди, оскільки потерпілий не відреагував на звуковий сигнал (тифон) та звуковий сигнал (свисток) та не впевнився у відсутності поїзда, не зупинився поза межами небезпечної зони, пропустити поїзд, не відійшов на безпечну відстань від залізничної колії, чим порушив п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Крім того, згідно Висновку судово - медичної експертизи №92 від 21 березня 2019 року, [PERSON] знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі трупа спирту етилового у концентрації в крові 2,32 %о, в сечі 3,18%о. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирту етилового може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння, тому вважає, що вищенаведені обставини, загибель [PERSON] відбулася внаслідок власного умислу та ще й у стані алкогольного сп`яніння. Так, Верховний Суд у своїй Постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати дружині загиблого чоловіка - [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Разом з тим суд вважає, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого [PERSON] , як на цьому наголошує відповідач. Під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому така особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Проте з матеріалів кримінального провадження вбачається, що загиблий [PERSON] був в середньому ступені алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що хоча потерпілий, перебуваючи в такому стані, знаючи про небезпечність перебування на залізничній колії, не реагуючи на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, належним чином не усвідомлював всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останнього, а тому суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених дружиною загиблого [PERSON] - [PERSON] , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] 100000,00 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої смертю чоловіка. В свою чергу, слід зазначити також, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі », зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У цьому зв`язку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати [PERSON] , на думку суду, у зв`язку з спричиненням смерті її чоловіка повинна становити 100000,00 грн., з огляду на те, що сама моральна шкода пов`язана зі стражданнями [PERSON] , душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення смерті її чоловіка, що на думку суду, буде відповідати перенесеним [PERSON] , моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами відповідача, з одного боку, та інтересами позивачів, - з іншого. Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням [PERSON] , дружини загиблого [PERSON] , оскільки сам факт загибелі чоловіка [PERSON] на залізничній колії, під час руху поїзду, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При цьому відшкодування моральної шкоди носить разовий характер і пов`язано саме з цими обставинами, тому позовні вимоги [PERSON] підлягає частковому задоволенню, що на думку суду, буде відповідати перенесеним нею моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості і не матиме наслідком збагачення останньої за рахунок відповідача. Окрім того, матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом - 500000 грн. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Суд прийшов до висновку про відшкодування відповідачем АТ «Українська залізниця » [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 20,00% ((100000,00 грн. - задоволені вимоги) / ( 500000,00 грн. - заявлені позовні вимоги)*100%). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 1000,00 грн.(10000,00 (100000 грн.*1%) грн. * 10% / 100%).

Outcome: partial