Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.09.2013 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивачка передала відповідачці у борг грошові кошти у розмірі 4000, 00 доларів США, на підтвердження чого була видана розписка. Строк повернення грошових коштів був встановлений 1 рік, тобто до 10.09.2014 року. Відповідачка зобов"язалася повернути кошти до 10.09.2014 року у розмірі 4800, 00 доларів США із урахуванням 20 % річних. Однак, в установлений договором строк відповідачка кошти не повернула, свої зобов"язання не виконує. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки на її користь борг за договором позики у розмірі 4800, 00 доларів США. У судовому засіданні представник позивачки уточнила позовні вимоги, просила їх задовольнити, стягнути з відповідачки на користь позивачки борг за договором позики у розмірі 4800, 00 доларів США, 3 % річних у розмірі 5624, 46 грн., проценти за користування коштами у розмірі 42002, 49 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 7500, 00 грн., витрати на оголошення у пресі у розмірі 420, 00 грн., витрати по сплаті судового збору. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2013 року відповідачка [PERSON] отримала від позивачки [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 4000, 00 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачка [PERSON] написала розписку від 10.09.2013 року, відповідно до якої зобов"язалася повернути отримані грошові кошти у строк 1 рік, тобто до 10.09.2014 року у розмірі 4800, 00 доларів США із урахуванням 20 % річних. Однак в установлений у розписці строк відповідачка грошові кошти не повернула, уникає зустрічей з позивачкою, не виконує свої зобов"язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Сторонами у зобов"язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України. Як вбачається з написаної відповідачем розписки від 10.09.2013 року, грошові кошти у розмірі 4800, 00 доларів США, з урахуванням 20 % річних, відповідачка зобов"язувалася повернути у строк до 10.09.2014 року, але до цього часу гроші не повернула. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] добровільно не виконує прийняті на себе зобов′язання за Договором позики, у зазначений у розписці строк грошові кошти не повернула, а тому неповернута сума боргу у розмірі 4800, 00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.02.2016 року становить 128907, 66 грн., підлягає стягненню з неї у судовому порядку у повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення 3 % річних, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов′язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов′язання, на вимогу кредитора зобов′язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, 3 % річних за прострочення виконання зобов"язань становить 5624, 46 грн. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд вважає, що вказані суми 3 % річних за період з 11.09.2014 року по 23.02.2016 року включно також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення процентів за час користування грошовими коштами задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У своїх позовних вимог позивачка просить суд стягнути проценти за весь час користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ в сумі 42002, 49 грн., відповідно до наданого нею розрахунку. Але при цьому слід зазначити, що Договором позики, укладеним між сторонами, визначено, що борг відповідачка зобов"язується повернути з урахуванням 20 % річних. Оскільки умовами договору визначено розмір процентів, суд вважає безпідставними заявлені позивачкою вимоги про стягнення процентів у розмірі облікової ставки НБУ, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині повинно бути відмовлено. Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як встановлено при розгляді справи, між позивачкою та ТОВ "Теміс Лав"єрс груп" 18.11.2015 року був укладений Договір про надання юридичних послуг. На підтвердження виконання умов Договору між сторонами були укладені Акти здачі-прийняття робіт, а також позивачкою здійснено оплату наданих послуг у розмірі 7500, 00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром. При визначенні обгрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв"язку щодо обставин кожного конкретного випадку. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а адміністративних справах - суб"єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням вищенаведених вимог діючого законодавства, суд вважає розмір витрат на правову допомогу, зазначений позивачкою, таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2177, 03 грн. та по сплаті витрат на оголошення у пресі у розмірі 420, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial