Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з участю третьої особи - Служба у справах дітей Слов'янської міської ради, про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 18 червня 2008 року вона взяла під опіку чудову дівчинку - [PERSON], [INFO]. Постанову про призначення піклувальника над неповнолітньою дитиною видавали органи піклування, що знаходяться в Росії, місто Сургут. Дівчинці потрібні були мати і батько, бо її рідний батько помер ще в [INFO], а мати - потрапила у в'язницю. На той момент дівчинці було усього 10 років, за усі годи її становлення у позивачки з дитиною склалися дуже гарні стосунки. Незважаючи на невелику різницю у віці, [PERSON] змогла привити дитині любов до оточуючих, виховуючи її в дуже гарних умовах: у неї є все необхідне для проживання, у школі дівчинка була Президентом, має дуже гарну характеристику та високий учбовий бал. Позивачка вважає, що це дуже великі досягнення у вихованні дитини. З моменту надання можливості піклування, [PERSON] з дівчинкою проживають разом з батьками позивачки, в домі загальною площею 90 квадратних метрів. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною і батьками позивачки склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. За весь цей час відповідачка життям доньки не цікавилась, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватись з дитиною. На сьогоднішній день дитині вже 16 років, вона не пам'ятає мати та не має до неї ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу її не бачила. Також, в спілкуванні з [PERSON] ніколи про мати не питала та не цікавилась. У серпні 2014 року закінчився термін перебування матері дитини у місцях позбавлення волі, і [PERSON] після 8 років ув'язнення повернулася додому. Але відношення з дівчинкою не складаються: дитина не хоче проживати разом з матір'ю, вони мало спілкуються і, як я вважаю, мати не виконує своїх елементарних батьківських обов'язків. У відповідності до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідачка по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування позивачки та дитини, а з боку [PERSON] ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з нею та прийманні участі справжньої матері у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на неї законом. Мати дитини долею та її здоров'ям не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з донькою не спілкується. Враховуючи інтереси дитини, вважаючи доцільним позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] у відношенні малолітньої доньки. У відповідності з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого - небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав. З огляду на викладене, просить суд свої позовні вимоги задовольнити. Позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві, та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні [PERSON] [INFO]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повністю визнала позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки- [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Слов'янської міської Ради Донецької області - Овчаров Р.В. що діє на підставі Довіреності № від ( а.с.11) вважає позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вислухавши думку Прокурора приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…». Приймаючи до уваги ті обставини, що неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], знаходиться під опікою [PERSON], що підтверджується Постановою № 2166 від 18 червня 2008 року про встановлення опіки нд неповнолітньою [PERSON] (а.с.5), постійно вони мешкають разом з батьками позивачки в квартирі [ADDRESS], то суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO], є неповнолітньою (а.с.4). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Батько дівчинки, [PERSON], помер [INFO]. Постановою Адміністрації міста Муніципальної освіти міського округу міста Сургут № 2166 від 18 червня 2008 року, над [PERSON], [INFO], було встановлено опіку. Опікуном було призначено [PERSON] (а.с.5). У серпні 2014 року закінчився термін перебування матері дитини у місцях позбавлення волі, і [PERSON] після 8 років ув'язнення повернулася додому. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, за весь цей час відповідачка життям доньки не цікавилась, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватись з дитиною. На сьогоднішній день дитині вже 16 років, вона не пам'ятає мати та не має до неї ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу її не бачила. Також, в спілкуванні з [PERSON] ніколи про мати не питала та не цікавилась. Мати дитини долею та її здоров'ям не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з донькою не спілкується. Малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з опікуном - [PERSON] - позивачем по справі за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні. [PERSON] життям дитини не цікавиться, ніякої участі у його вихованні, утриманні, забезпеченні необхідними речами, продуктами харчування не приймає, не цікавиться здоров'ям дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні доньки, відповідачка не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються опікуном дитини - [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні доньки, жодним чином не цікавиться її життям, не бере ніякої участі в її розвитку та вихованні та взагалі не цікавиться життям доньки. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо вихованні дитини, спілкування з ним та утримання відповідачка не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: - не забезпечують необхідного харчування; - медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; - не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; - не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; - не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; - не створюють умов для отримання нею освіти. У зв'язку з тим, що відповідачка [PERSON] жодним чином не цікавиться життям доньки, не виконує батьківських обов'язків та не проявляє ніяких почуттів до дитини, написала Заяву в якій відмовилася від утримання та виховання своєї неповнолітньої доньки, діючи в інтересах дитини, суд вважає, що відповідачка, повинна бути позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON]. Із Висновку Органу опіки та піклування Слов»янської міської ради про позбавлення батьківських прав № 29/03-755 від 12 вересня 2014 року вбачається, що Орган опіки та піклування Слов»янської міської Ради вважає, що « [PERSON] свої батьківські обов»язки не виконує протягом тривалого часу, та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]» ( а.с. 12). Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Із Заяви відповідача [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 05 вересня 2014 року, вбачається, що « Я, [PERSON], відмовляюсь від утримання та виховання своєї неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Прошу розглядати справу в суді у моїй відсутності» (а.с. 7). Оскільки в судовому засіданні з вірогідністю встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню та утриманню дитини - малолітньої доньки [PERSON], [INFO] - дитина постійно мешкає разом з опікуном - [PERSON], відповідачка тривалий час не виконує своїх обов»язків матері не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про її стан здоров»я, не цікавиться її вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідачки до дитини, відсутність з її сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власної доньки, не бажання спілкуватися з нею, не бажання допомагати у забезпеченні, то суд приходить до висновку про наявність законних підстав про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved