Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

2 березня 2015 року [PERSON], заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського РУЮ Львівської області, звернувся до суду із позовом про встановлення факту, що має юридичне значення. В заяві зазначає, що він народився 15 жовтня 1954 року в місті Радехові Львівської області, що підтверджується його свідоцтвом про народження серії ЯЖ № 403482, виданого Радехівським Райбюро ЗАГС 30 листопада 1954 року. В цьому свідоцтві у відомостях про батьків вказано, що його батьком є [PERSON], національність «українець», а матір"ю є [PERSON], її національність «українка». На даний час він бажає змінити запис в графі свідоцтва про його народження, де записана національність матері, з «українка» на «полячка». З цим питанням він звертався у відділ ДРАЦС Радехівського РУЮ Львівської області, але йому було в усній формі відмовлено у внесенні змін в актовий запис та запропоновано звернутися з відповідним позовом до суду. Зазначає, що він народився і виховувався у польській сім»ї, мати - полячка, яка впродовж усього свого життя неодноразово вказувала на своє польське походження, вільно володіла польською мовою, дотримувалася польських традицій та обрядів, оскільки наша сім"я була римо-католицької віри, підтримувала зв»язок зі своїми родичами, що проживають у [PERSON]. Він теж відносить себе до польської національності, і на даний час бажаю відновити та підтвердити свою дійсну національність, як це передбачено законодавством Встановлення факту польського походження йому необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством [PERSON] для громадян пострадянських республік польського походження. Приналежність його матері до польської національності підтверджується документами, виданими уповноваженими органами [PERSON]: свідоцтвом про її народження [PERSON] та випискою з Книги уродин. Згідно ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 року громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність, примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 7.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено. При вирішенні питання щодо неправильності запису про національність батьків необхідно враховувати, що згідно з Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24/91 «Про порядок зміни громадянами України національності» у паспорт громадянина вносяться відомості про національність відповідно до національності одного з батьків. Посилаючись на вищенаведене, просив постанови рішення, яким встановити факт, що він - [PERSON], за національністю «поляк» та зобов»язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції внести зміни в актовий запис про його народження від 15.11.1954 року, який зроблений Радехівським Райбюро ЗАГС та в графі національність матері записати «полячка» замість «українка». В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав у повному обсязі, покликаючись на обставини викладені в заяві, просив суд постановити рішення про задоволення вимог. Звертав увагу суду, що він бажає відновити родинні зв»язки, хоче частіше зустрічатися із родичами, які проживають у [PERSON], зокрема із сестрою матері [PERSON] та її сім»єю. Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського РУЮ Львівської області в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду заяву був належним чином повідомлений. Вислухавши пояснення заявника на підтримку заяви, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно абзацу 4 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадського стану від 7.07.1995 року №12 питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Так як національність особи визначається національністю її батьків, яка зазначається в актових записах про народження особи, то єдиним шляхом встановлення та визначення національності особи є внесення доповнень в актовий запис про її народження щодо національності її батьків за умови відсутності таких відомостей. Крім того, згідно з п.2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Суд встановив, що [PERSON] батько заявника та [PERSON] мати, одружилися 3 березня 1949 року та після одруження дружина присвоїла собі прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження від 3.03.1949 року, серії ЯР №818705, виданого Радехівським Райбюро ЗАГС (а.с.5). Заявник [PERSON],15 листопада 1954 року народився в м.Радехів Львівської області. Батько заявника [PERSON],[INFO], народився в с.Середпільці Радехівського району та мати [PERSON], [INFO], народилася в с.В.Розвєнецька Ярославського району Львівської області, за національністю були «українець» та «українка», що підтверджується свідоцтвом про народження, серії ЯЖ №403482 від 30 листопада 1954 року (а.с.6). Із свідоцтва про народження (скороченої копії та повної копії), виданого відділом реєстрації актів громадянського стану в Зажечу від 24.07.1927 року, воєводство Підкарпатське, [PERSON], вбачається, що [PERSON], [INFO], народилася у [PERSON], [PERSON], батьком її у свідоцтві значиться Пьотр [PERSON] та матір - [PERSON] (а.с.20-23). Заявник звернувся до суду з заявою встановити його національність «поляк» та внести зміни до актового запису. В судовому засіданні встановлено, що в актовому записі про народження заявника містяться записи про національність його батьків, зокрема те, що батько та мати заявника за національністю були «українець» та «українка». У свідоцтві про народження [PERSON], як стверджував суду заявник, що це його мати, містять розбіжності у прізвищі та даті народження матері, а суд позбавлений можливості отожнюювати особу матері. Суд вважає, що заявник не надав суду достатніх доказів того, що він є за національністю поляком. Ті обставини, що мати заявника народилися в [PERSON] та що вони вони підтримували римо-католицьку віру - не доводять національності, оскльки у свідоцтві про народження матері містяться розбіжності в її прізвищі і даті про народження та відсутні відомості про її національність. Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Заявник посилається на те, що він хоче відновити свою національність. Вказане обґрунтування свідчить про те, що встановлення факту національності не тягне для заявника правових наслідків, що підтверджується також, зокрема, і відсутністю у заяві вказівки на конкретне наслідкове значення. На підставі Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. В заяві не зазначено та до неї не надано заявником доказів, які б підтверджували, що встановлення факту його національності породжує для заявника правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством. Щодо можливих юридичних наслідків для заявника на території України, суд враховує, що в ст.24 Констуції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Таким чином, на території України факт належності особи до будь-якої національної не тягне за собою юридичних наслідків. За правилами ст.11 Констуції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Відповідно до ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. В ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» зазначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до вимог ст.13 цього ж Закону громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Як визначено в ст.15 цього ж Закону, громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Суд вважає, що в даному випадку право на індивідуальність, передбачене ст.300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах національності «поляк» не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення. Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в акті реєстрації цивільного стану національності заявника поляком, не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляком, виявляти почуття національного самоусвідомлення. Вирішуючи вимогу заявника про зобов»язання відділу державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції внести зміни до актового запису про народження, замінивши національність з «українець» на «поляк», суд враховує, що він не вправі зобов"язувати заінтересованих осіб вчинювати дії. Суд може приймати рішення про зобовязання вчинити певні дії лише сторону у справі в порядку позовного провадження. Вказана справа розглядається в порядку окремого провадження, в якому не передбачено можливості зобов"язувати заінтересованих осіб вчиняти певні дії. Вимога про зобов"язання внести відповідні зміни до актового запису про народження може бути лише предметом розгляду позову [PERSON] до відділу державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed