Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.02.2014р. між позивачем та відповідачами в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого відповідачі взяли у позивача у борг 11.000,00 грн., що стверджено розпискою, і які зобов»язались повернути до 30.05.2014р. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач стверджує, що відповідачі у встановлений строк гроші не повернулли, на неодноразові письмові прохання повернути борг відповідачі не відреагували та добровільно сплатити борг не бажають. Посилаючись на зазначене, що у встановлений договором строк відповідачі отримані грошові кошти не повернулли, позивач просить стягнути з них у солідарному порядку на його користь 11.000,00 грн. у рахунок боргу за договором позики, а також 250,000 грн. судового збору. В судове засідання позивачка не з»явилась, проте подала до суду 10.12.2014р. письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такі задоволити з підстав, наведених в позовній заві, а справу розглянути у її відсутності та в порядку вимог ст.ст.224-226 ЦПК України із винесенням заочного рішення, оскільки відповідачі, будучи належно повідомленими судовою повісткою про місце і час розгляду справи у суді, в судове засідання не з«явились, заяв та клопотань про причини своєї неявки та про відкладення суду не надали. Відповідачі в судове засідання повторно не з"явилися, хоча про час і місце судового засідання повідомлялися судом належним чином судовою повісткою, про що свідчить розписки про одержання ними судової повістки, причину своєї неявки до суду не повідомили, у зв»язку з чим суд, зі згоди представника позивача, якому суд роз»яснив порядок і умови заочного розгляду справи, ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв»язку, суд приходить до наступного. Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між тим, матеріалами справи встановлено, що 10.02.2014р. між сторонами було укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав у власність відповідачів 11.000,00 грн. на строк до 30.05.2014р., що стверджено розпискою, підписаною власноручно відповідачами в присутності двох свідків \\а.с.4\\, і які зобов»язались вчасно повернути вказані грошові кошти, проте, у визначений у договорі позики строк відповідачі отримані ними кошти позивачу не повернули. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами, які випливають із зобов"язань. Так, згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Окрім того, відповідно до вимог ст.ст.1048-1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи договір позики між сторонами було укладено 10.02.2014р., сторони домовились про те, що відповідачі повернуть позивачці суму позики до 30.05.2042р., на підтвердження чого ними була власноручно написана розписка. Таким чином, зібрані у справі достовірні докази з усією повнотою свідчать про те, що між сторонами було укладено договір позики на суму 11.000,00 грн., які відповідачі, в порушення умов договору позики, позивачу у встановлений строк не повернули. Отже, з пояснень представника позивача та наявних у справі матеріалів достовірно встановлено, що позивач повністю виконав взяті на себе за Договором позики зобов"язання, а відтак суд приходить до висновку, що саме відповідачі не виконали взяті на себе зобов"язання. Оскільки у визначений термін відповідачами грошові кошти не були повернуті позивачу, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача законні та належно обґрунтовані, а відтак підлягають до повного задоволення. Крім цього, суд вважає, що судові витрати по справі, які поніс позивач, слід стягнути з відповідачки пропорційно, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України, якщо позов задоволено повністю, судові витрати присуджуються відповідачеві. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом позивач сплатив 250,00 грн. судового збору. На підставі наведеного суд вважає, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача в солідарному порядку і 250,00 грн. у відшкодування його витрат на судовий збір. Відповідно до вимог ст.ст.23,611,1046,1048-1050 ЦК України та

Outcome: approved