Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

у вересні 2020 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про зняття арешту з майна, накладеного в рамках виконавчого провадження № 31508068. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що на виконання відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист № 2-4027/10, виданий 07.11.2011 року Солом"янським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ "Укргазбанк" грошових коштів у розмірі 130 912,88 доларів США та 21 925,43 грн. Постановою від 02.03.2012 р. державного виконавця накладено арешт на майно позивача, як боржника у виконавчому провадженні № 31508068, та оголошена заборона на його відчуження в межах суми стягнення. Постановою від 20.04.2015 р. державного виконавця виконавчий лист був повернений стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Постановою від 29.02.2016 р. державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишного А.В. за наслідками повторного пред"явлення стягувачем вищевказаного виконавчого листа до виконання, було відкрито виконавче провадження № 50311689. Постановою від 29.06.2017 р. державного виконавця вказаний виконавчий документ повернено стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". В регламентовані законодавством строки стягувачем повторно не пред"явлено виконавчий лист до виконання. Виконавчий документ може бути пред"явлено для виконання в строк до 29.06.2020 р. Однак, не зважаючи на факт завершення в 2017 р. виконавчого провадження, боржником у якому був позивач, непред"явлення сягувачем виконавчого листа повторно до виконання в регламентовані строки накладений постановою від 02.03.2012 р. арешт майна та оголошення заборони на його відчуження не знято, про що свідчать записи про обтяженя № 12264104 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта № 224244695 від 16.09.2020 р. Перебування майна позивача під арештом з 2017 року за відсутності на те правових підстав, порушує права та інтереси [PERSON] . За таких підстав, позивач просить зняти арешт з належного їй майна, накладеного постановою від 02.03.2021 року головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Кузьменко Л.М. у виконавчому провадженні № 31508068, зареєстрований 13.03.2012 р. за реєстровим номером обтяження № 12264104. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2010 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 34) Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 10.11.2020 р., в якості третьої особи залучено ПАТ АБ "Укргазбанк". (а.с. 39) Відповідач Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні представник поивача підтримав пощовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Відповідач Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання повторно не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце рогляду справи був повідомлений судом належним чином. Третя особа - ПАТ "АБ "Укргазбанк" в судове засідання також повторно не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце рогляду справи був повідомлений судом належним чином. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 31508068 винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 35480583, що розпочаеа на підставі виконавчого листа № 2-4027/10 від 07.11.2011 р., виданого Солом"янським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "АБ " Укргазбанк" грошових коштів у розмірі 130 912,88 доларів США та 21 925,43 грн. Також встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта № 224244695 від 16.09.2020 р. в пеціальному розділі Державного реєстру містяться записи про обтяження № 12264104, внесене на підставі постанови від 02.03.2012 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, об"єктом обтяження згідно таких записів є арешт невизначеного майна та всього нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається, що постановою від 20.04.2015 р. державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві виконавчий лист № 2-4027/10 був повернений стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". (а.с. 18) Постановою від 29.02.2016 р. державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за наслідками повторного пред"явлення стягувачем вищевказаного виконавчого листа до виконання було відкрито виконавче провадження № 50311689. (а.с. 22) Постановою від 29.06.2017 р. державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві вказаний виконавчий документ повернено стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". (а.с. 23) Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що перебування майна позивача під арештом з 2017 року за відсутності на те правових підстав, порушує її права та інтереси. Суд погоджується з доводами позивача, з огляду на наступне. Згідно із пунктом 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує наслідки завершення виконавчого провадження (в редакції, чинній на дату винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 листопада 2012 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Підстави повернення виконавчого листа стягувачу визначались положеннями статті 47 цього закону, а стаття 48 зазначеного закону передбачала підстави для повернення виконавчого листа до суду або іншого державного органу. Положеннями статті 49 зазначеного закону передбачали підстави для закінчення виконавчого провадження серед яких також закінчення виконавчого провадження лише у зв`язку з поверненням виконавчого листа до суду або іншого державного органу. Закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу зазначеним законом не передбачено. Звертаючись до суду із зазначеним позовом у вересні 2020 року, [PERSON] просила суд зняти арешт з з усього належного їй майна, накладеного постановою від 02.03.2021 року головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Кузьменко Л.М. у виконавчому провадженні № 31508068, зареєстрований 13.03.2012 р. за реєстровим номером обтяження № 12264104. Як на підставу позову посилалася на те, що наразі виконавче провадження щодо неї відсутне, а тому незнятий арешт обмежує її право розпорядження власністю. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду із зазначеним позовом) передбачено особливості процедури зняття арешту з майна, зокрема з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця. Відповідно до частини п`ятої вказаної статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, суд має відповідну компетенцію для розгляду справи про зняття арешту з майна, накладеного під час виконавчих процедур. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Встановлено, що виконавчий лист у виконавчому провадженні про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «АБ "Укргазбанк" боргу у сумі 130 912,88 доларів США та 21 925,43 грн. повернуто стягувачові на підставі пункту 7 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у 2017 році, у зв`язку з не виявленням майна боржника, а перед цим державним виконавцем було накладено арешт на належне боржнику майно, яке не було виявлено. Перебування за вказаних обставин належного позивачу майна під арештом за відсутності на виконанні у виконавчої служби будь - якого виконавчого документа, порушує право позивача на користування належним їй майно, в той час як жодних дій щодо його реалізації державним виконавцем не було вчинено до часу повернення виконавчого листа стягувачу та на цей час не може бути вчинено без повторного пред`явлення стягувачу виконавчого листа до виконання з поновленням строку пред"явлення до виконання такого виконавчого листа. Даних про те, що стягувач на час розгляду цієї справи має претензії до позивачки щодо не виконання судового рішення у матеріалах справи не має. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: approved