Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, залишити проживати з нею дітей, її прізвище при розірванні шлюбу не змінювати, судові витрати по справі покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 жовтня 2010 року. Від спільного проживання мають двоє дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є негативна поведінка відповідача, який не поважає її як дружину, не рахується з її думкою, через що між ними часто виникають сварки та непорозуміння. Така поведінка відповідача змусила її разом з дітьми у кінці жовтня 2014 року залишити його та перйти жити до своїх батьків. На даний час вони з відповідачем разом не проживають та жодних сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому настоює на його розірванні. Дочка [PERSON] на даний час проживає з нею в будинку її батьків у с. Небилів, а сина [PERSON] чоловік у листопаді місяці 2014 року забрав на вихідні і відмовляється повернути їй дитину, першкоджає побачитись з сином. Вважає, що син повинен жити з нею, оскільки чоловік не може надати йому відповідного догляду та виховання. Дитина потребує спеціального харчування, так як має проблеми із шлунком. Крім того з вересня минулого року дитина пішла у перший клас і потребувала її особливої уваги для забезпечення вивчення шкільного матеріалу та домашніх завдань. Натомість відповідач не тільки не забезпечив контролю над навчанням дитини, а навпаки, вважає, що дитині зарано іти в школу, дитина без поважних причин школу не відвідує. Забрати дитину, щоб забезпечити навчання сина у Небилівській школі по місцю її теперішнього проживання відповідач не дозволяє. Більше того у присутнгості дитини влаштовує з нею скандали, що травмує сина, а тому вона змушена захистити свої та свого сина законні інтереси у судовому порядку. Відповідач позов про розірвання шлюбу визнав, згідний що спільне проживання з позивачкою і збереження сім"ї між ними стало неможливим. Щодо залишення дітей проживати з позивачкою категорично заперчив та пояснив, що має бажання брати участь у їх вихованні. Вважає, що син [PERSON] має бути залишений на проживання з ним, оскільки не впевнений у можливсті позивачки забезпечити обом дітям задовільні умови проживання. Крім того ввважає, що сина зарано було віддавати у школу, оскільки він за станом свого розвитку ще не може засвоювати шкільну програму. Представник третьої особи позов у частині визначення місця проживання дітей з матір"ю підтримала в повному обсязі, вважає, що проживання з матір"ю є виключно в інтересах дітей, які мають більшу прихильність до неї. Спеціальна комісія органу опіки і піклування провела обстеження як по місцю проживання матері так і батька та прийшла до висновку про те, що мати може забезпечити дітям нормальні умови проживання. Вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 7). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сім'ї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога є підставною і підлягає до задоволення. Сторони мають двоє неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 8, 9). Між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, вирішуючи який суд враховує наступні обставини. На даний час брат і сестра живуть окремо, дочка [PERSON] живе у с. Небилів з матір"ю, а син [PERSON] у смт. Перегінськ з батьком, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов сімей (а. с. 41 - 42). [PERSON] є учнем 1 класу Перегінської загальноосвітньої школи, навчається не в міру своїх можливостей через погане відвідування школи. З 1 вересня 2014 року по 20 квітня 2015 року дитина пропустила 63 навчальні дні, з них 36 без поважних причин. Дитина добра, щира, охоче спілкується з однокласниками, однак дуже вразлива, потребує індивідуального підходу, що підтверджується довідкою № 209 та характеристикою на дитину, виданими Перегінською ЗОШ (а. с. 39, 40). При відвідуванні працівниками служби у справах дітей даних сімей встановлено, що діти хочуть жити з матір"ю. Орган опіки і піклування Рожнятівської районної державної адміністрації вважає за доцільне залишити малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на прживання з матір'ю, що є виключно в інтересах дітей, що підтверджується висновком комісії з питань захисту прав дитини № 205/04-14 від 05 травня 2015 року (а. с. 37- 38). Згідно ст. 161 ч. 1 СК України, якщо батьки не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 161 ч. 2 СК України, суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в будь - якому випадку в атмосфері любові та моральної підтримки та матеріального забезпечення. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. У даному конкретному випадку відсутні будь - які виключні обставини, які б давали суду підстави для розлучення дітей між собою та із своєю матір"ю. За таких обставин суд приходить до висновку, що неповнолітніх дітей слід залишити проживати з матір'ю. Відповідно до п.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подачу до суду позовної заяви в розмірі 243 гривні 60 копійок, що підлягають стягненню з відповідача на її користь у зв'язку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved