Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом їй, на праві особистої приватної власності належить 61/100 частка домоволодіння №16 по вулиці Фрунзе у місті Південне Харківського району Харківської області. 39/100 часток цього домоволодіння належить [PERSON] на підставі договороу дарування. В січні 2014 року вона отримала заяву [PERSON], якою вона повідомляла про свій намір продати належну їй частку домоволодіння. Оскільки вона має право переважної купівлі, 31 січня 2014 року вона надіслала на ім"я приватного нотаріуса [PERSON] лист, що має намір придбати належну [PERSON] частку спірного домоволодіння. У грудні 2014 року їй стало відомо про те, що [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування належної їй частки домоволодіння. Вважає, що ций правочин є удаваним, оскільки фактично між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу. Тому просила визнати договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] 30 липня 2014 року удаваним правочином, скасувати державну реєстрацію прав власності на підставі цього договору на ім"я [PERSON] та перевести на неї права та обов"язки покупця. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Надала суду пояснення аналогічні виколаденим в позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні. Також пояснила, що не мала можливості укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу належної їй частки домоволодіння, оскільки позивач перешкоджала оформленню документів на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння. Крім того, на час укладання договору дарування між нею та [PERSON] їй було не відомо про намір позивача придбати у неї частку домоволодіння. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 12 серпня 2015 року заявлені позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що договір дарування, укладений між нею та [PERSON] відмовідає вимогам діючого законодавства і підстав для його скасування не має. Договір був укладений на підставі вільного волевиявлення [PERSON] Вподальшому в судові засідання не з"являлась, надавши суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Відповідач приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] у судовому засіданні 29 жовтня 2015 року заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що договір дарування між [PERSON] та [PERSON] був посвідчений ним 30 липня 2014 року на підставі наданих йому документів. При укладенні договору сторони висловлювали бажання укласти саме договір дарування. Тому вважає, що підстав для задоволення позову не має. Вподальшому в судові засідання не з"являвся. Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, надав суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу у його відсутність та постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Також пояснив, що реєстрації права власності [PERSON] на 39/100 часток домоволодіння №16 по вулиці Фрунзе у місті Південне Харківського району Харківської області була проведена у відповідності з вимогами діючого законодавства. Заслухавши сторони, свідків, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. За статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності з вимогами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Як встановлено у судовому засіданні позивачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано державним нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 22 листопада 2000 року за реєстровим №1756 належить 66/100 часток домоволодіння №16 по вулиці Фрунзе у місті Південне Харківського району Харківської області з відповідною часткою надвірних будівель (а.с.11). На підставі договору дарування, укладеного 22 квітня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстровим №3-1485 [PERSON] належало 34/100 часток домоволодіння №16 по вулиці Фрунзе у місті Південне Харківського району Харківської області з відповідною часткою надвірних будівель (а.с.108). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2009 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділ частки домоволодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були виделені в натурі їх частки у спірному домоволодінні та встановлений порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Південне, вул.Фрунзе, 16 (а.с.111-113). 27 грудня 2013 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №2965 була посвідчена заява [PERSON] на ім"я [PERSON] та [PERSON] про те, що вона має намір продати належну їй частку домоволодіння №16 по вулиці Фрунзе у місті Південне Харківського району Харківської області (а.с.8). Зазначену заяву позивач отримала у січні 2014 року і 31 січня 2014 року, тобто у строк, встановлений діючим законодавством, надіслала на адресу приватного нотаріуса заяву про намір придбати належну [PERSON] частку у спірному домоволодінні (а.с.9, 39). 23 липня 2014 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про наміри та завдаток №00230714-ZA, згідно з яким [PERSON] зобов"язується продати, а [PERSON] зобов"язується купити належні [PERSON] 39/100 часток домоволодіння №16 по вулиці Фрунзе у місті Південне Харківського району Харківської області за 96000 грн., що еквівалентно 8000 доларів США. [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток у розмірі 3600 грн., що еквівалентно 300 доларам США. Сторони домовились укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу до 03 серпня 2014 року (а.с.7). У той же час, 30 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №1110, був посвідчений договір дарування, яким [PERSON] подарувала [PERSON] 39/100 часток домоволодіння №16 по вулиці Фрунзе у місті Південне Харківського району Харківської області з відповідною часткою надвірних будівель. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що фактично між відповідачами відбулось укладання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння. Суд не приймає до уваги доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що позивач не прийняла ніяких заходів для купівлі 39/100 часток спірного домоволодіння і перешкоджала фактичному укладенню між ними договору купівлі-продажу, чим змусила укласти договір дарування, оскільки відповідачами у судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. За таких обставин, суд вважає, що договір дарування, укладений 30 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] є удаваним, оскільки він фактично приховував договір купівлі-продажу частини домоволодіння. Як роз"яснив Пленум Верховного суду України у пункті 25 своєї постанови №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Враховуючи наявність заяви [PERSON] про намір придбати у [PERSON] належної останній частки спірного домоволодіння, а також те, що ані [PERSON] ані [PERSON] у судовому засіданні не було надано суду належних та допустимих доказів правомірності укладення між ними договору купівлі-продажу належної [PERSON] частки домоволодіння №16 по вулиці Фрунзе у місті Південний Харківського району Харківської області, суд визнає договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] 30 липня 2014 року недійсним в частині покупця - [PERSON] Оскільки договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] 30 липня 2014 року визнаний недійсним, державна реєстрація прав власності [PERSON] на 39/100 часток домоволодіння №18 по вулиці Фрунзе у місті Південний Харківського району Харківської області з відповідною часткою надвірних споруд також підлягає скасуванню. Договором про про наміри та завдаток №00230714-ZA, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] 23 липня 2014 року вартість 39/100 домоволодіння №18 по вулиці Фрунзе у місті Південний Харківського району Харківської області з відповідною часткою надвірних будівель визначена у 96000 грн. Цю суму позивач внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області квитанціями №25 від 02 березня 2016 року та №24 від 04 березня 2016 року. І саме ця сума повинна бути передана [PERSON], як грошова сума, за яку придбано 39/100 часток домоволодіння №18 по вулиці Фрунзе у місті Південний Харківського району Харківської області з відповідною часткою надвірних будівель. Оскільки [PERSON] повинна повернути [PERSON] все отримане за договором, то з неї стягується на користь [PERSON] 96000 грн., сплачених нею за договором купівлі-продажу 39/100 часток домоволодіння №18 по вулиці Фрунзе у місті Південний Харківського району Харківської області з відповідною часткою надвірних будівель. На підставі вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача стягуються понесенні ним витрати по оплаті судового збору у розмірі 1541 грн.87 коп., по 770 грн.94 коп. з кожного (1541 грн.87 коп. : 2). \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, ст.ст.216, 235, 362 ЦК України,

Outcome: approved