Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись до суду з вказаним вище позовом, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Количівка, провул. 8-го Березня, будинок 13, Чернігівського району Чернігівської області, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої 03 червня 2015 року, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, вона позбавлена можливості оформити спадщину на своє імя. Позивач в судове засідання не зявилася, надала повноваження на представлення її інтересів своєму представнику адвокату [PERSON] (а.с. 29). Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні 11.04.2016 року позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Після оголошеної перерви, в судове засідання 26.04.2016 року не з"явилася, через канцелярію суду надала заяву про продовження розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.67). Відповідач - територіальна громада села Іванівка в особі Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника ( а.с.47). Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про свою згоду на участь у справі не заявила, свого представника в судове засідання не забезпечила, а тому відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають та просять задовольнити (а.с. 44,46). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу 26.04.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (№ 6-54цс12), прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, в якій зазначено, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об»єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником [PERSON] комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З матеріалів справи встановлено, що житловий будинок по провул. 8 Березня, буд. 13, в с. Количівка Чернігівського району Чернігівської області, який раніше значився по вул. 8-го Березня,41 був побудований у 1960 році і згідно записів погосподарських книг с. Количівка Чернігівського району Чернігівської області № 6 за 1986-1990 роки та № 12 за 1991-1995 роки станом на 1990 рік та 1991 рік був зареєстрований за [PERSON]. До набрання чинності Законом Української РСР «Про власність» зазначена садиба мала статус робочого двору. Станом на 15 квітня 1991 року, тобто на час набрання чинності названим вище Законом, головою робочого двору була [PERSON], членами колгоспного двору були: дочка [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO]. Згідно земельнокадастрової книги за [PERSON] значилася земельна ділянка орієнтовною площею 0,15 га, яка виділялася їй на підставі постанови №3 від 28.08.1986 року. Дані обставини підтверджуються довідками виданими виконкомом Іванівської сільської ради на а.с.48,55, технічним паспортом на будинок підтверджується рік забудови житлового будинку ( а.с.4-7) Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Оскільки у погосподарських книгах за указаний період тип двору [PERSON] був віднесений до робочого, тому в даному випадку норми статей 120,123 ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягало розподілу між його членами, застосуванню не підлягає. Таким чином, [PERSON] набула право власності на домоволодіння в цілому по провул. 8 Березня, буд.№ 13, с. Количівка, Чернігівського району Чернігівської області. Відповідно до записів свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 260480, [PERSON] померла 03 червня 2015 року (а.с.3). За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном на користь онуки [PERSON], про що свідчить заповіт, який 15 липня 2013 року посвідчено секретарем сільської ради та виконавчого комітету Іванівської сільської ради ( а.с.40). Як вбачається із копії спадкової справи № 560/2015 року, наданої Чернігівською районною державною нотаріальною конторою, 27.10.2015 року відкрита спадкова справа на спадкове майно померлої 03.06.2015 року [PERSON]. Із заявою про прийняття спадщини 27 жовтня 2015 року до нотаріальної контори звернулася позивач, яка прийняла спадщину за заповітом. Свідоцтво про право на спадщину їй не видавалося. Інші спадкоємці, які мали б право на обов"язкову частку у спадщині відсутні ( а.с. 39-40 ). Таким чином, відповідно до ст.1218 ЦК України, до позивача [PERSON] перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON], зокрема і на спірний будинок. Згідно довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації № 30 від 22.03.2016 року право власності на будинок з надвірними будівлями в с. Количівка Чернігівського району, по провул. 8 Березня, №13 не зареєстровано (а.с. 37). Враховуючи, що [PERSON] за життя правовстановлюючі документи на будинок та господарські споруди в Количівка Чернігівського району, по провул. 8 Березня, №13, не оформила, позивач позбавлена можливості в нотаріальній конторі оформити спадщину на своє імя. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведене, суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Количівка Чернігівського району Чернігівської області, провул. 8 Березня, буд.№ 13, в порядку спадкування.

Outcome: approved