Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся в суду з позовом до Відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зобов'язання Жовківського відділу державної імміграційної служби у Львівській області зняти з реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Він є власником будинку [ADDRESS]. Після оформлення права власності, йому стало відомо що в будинку є зареєстрований його брат [PERSON] [INFO] (надалі - Відповідач), без будь - яких на те правових підстав, оскільки він там не проживає та не сплачує відповідні платежі. Крім того, згідно довідки Зашківської сільської ради від 05.02.2013 р. № 139 проживаю там тільки Він. Будь - яких усних чи письмових домовленостей між ним та Відповідачем стосовно його проживання у будинку - не існує, при цьому йому відомо, що Відповідач на протязі кількох років постійно проживає у Львові. На його усні прохання щодо звільнення приміщення та зняття з реєстрації Відповідач ніяким чином не відреагував. У зв'язку з чим Позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судовому засідання не з'явився, однак, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, зазначені в позовній заяві. Крім того, додатково пояснив, що будинок належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] разом з земельною ділянкою. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що він проживає в [ADDRESS]. Він користується і світлом і газом, позивач сам взяв обов'язки на себе по оплаті послуг. Він проживає в спірному будинку, однак, доказів на даний час у нього не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. З копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22334256 від 31.03.2009 р. вбачається, що Позивач [PERSON] є власником будинку в [ADDRESS] на підставі договору дарування Р.№ 3797 від 01.11.2008 p., посвідченого державним нотаріусом Жовківської нотаріальної контори, Львівської області. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З довідки виданої виконкомом Зашківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 260 від 13.06.2014 року вбачається, що згідно даних погоподарської книги за особистим рахунком № 0323-1, гр. [PERSON], [INFO] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України"у справах про визнання члена сім'ї наймача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати поважність причини відсутності відповідача понад встановлені строки, окрім того, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (в т.ч. створення сім"ї в іншому місці). Ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей. Відповідно до ст. 156 цього ж Кодексу члени сім"ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім"ї власника будинку зобов"язані дбайливо ставитися до жилого будинку. Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів їх сім"ї за ними зберігається займане ними жиле приміщення. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім"ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов"язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Членами сім"ї наймача може бути визнано осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP „ Визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку" Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З Актів встановлення факту проживання [PERSON] від 16.06.2014 року, від 17.07.2014 року, від 18.08.2014 року складених комісією сільської ради у присутності свідків вбачається, що [PERSON] відсутній за адресою [ADDRESS]. Зі слів сусідів [PERSON] не проживає в будинку з 1 березня 2011 року. З письмових свідчень [PERSON], який проживає [ADDRESS], паспорт [NUMBER], виданий Жовківським РВ ГУМВСУ у Львівській області 31.08.2004 року, вбачається, що такий засвідчує, що гр. [PERSON] з 01 березня 2011 року не проживає у будинку [PERSON] по [ADDRESS]. З письмових свідчень [PERSON], який проживає [ADDRESS], паспорт [NUMBER], виданий Жовківським РВ ГУМВСУ у Львівській області 06.05.2000 року, вбачається, що такий засвідчує, що гр. [PERSON] з 01 березня 2011 року не проживає у будинку [PERSON] по [ADDRESS]. З письмових свідчень [PERSON], яка проживає [ADDRESS], паспорт [NUMBER], виданий Жовківським РВ ГУМВСУ у Львівській області 04.11.2002 року, вбачається, що така засвідчує, що гр. [PERSON] з 01 березня 2011 року не проживає у будинку [PERSON] по [ADDRESS]. З квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що позивач [PERSON] здійснює оплату за надані послуги в будинку [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи із змісту норм ст.ст. 71,72 ЖК України, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено відсутність поважності причин відсутності Відповдіача [PERSON] у жилому приміщенні понад встановлені строки. Крім того, відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Відповідачем не подано суду жодних допустимих та належних доказів на підтвердження факту проживання в [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищенаведені обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] є підставними і підлягають до задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved