Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гражда», Івано-Франківської міської ради про визнання недійсними державних актів на право власності [NUMBER] від 27.09.2009 року та [NUMBER] від 28.09.2009 року, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування, що знаходиться в дворовій частині будинків [ADDRESS] зобов"язати демонтувати огорожу прибудинкової території за адресою: [ADDRESS], стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], при заселенні в яку було виявлено огорожу із залізобетонних плит висотою 3,5 м., яка огороджує територію сусіднього будинку [ADDRESS] та знаходиться в підпорядкуванні ОСББ "Гражда", до якого вона та жильці будинку [ADDRESS] неодноразово звертались з вимогою про демонтаж даної огорожі, однак їх вимоги залишено без задоволення. Неодноразово зверталась до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області та отримала відповідь, що огорожа на прибудинковій території будинку [ADDRESS] суперечить п.2 * додатку 3.1 ДБН 360-92* "Планування і забудови міських і сільських поселень". Вважає рішення Івано-Франківської міської ради про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, що знаходиться між будинками [ADDRESS] таким, що порушує права як суміжних землекористувачів щодо користування присадибною ділянкою та землями загального користування, які забезпечують їй та службовим автомобілям проїзд до її будинку та прибудинкової території. В даному випадку власниками суміжної ділянки порушується її право на користування та розпорядження власним майном та створюються небезпечні умови для життя, так як у випадку настання надзвичайної ситуації вона буде позбавлена можливості на своєчасне отримання допомоги від уповноважених служб. А тому просить визнати недійсними державні акти на право власності [NUMBER] від 27.09.2009 року та [NUMBER] від 28.09.2009 року, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування, що знаходиться в дворовій частині будинків [ADDRESS] зобов"язати демонтувати огорожу прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просила визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.09.2009 року, кадастровий номер [NUMBER] зобов'язати ОСББ "Гражда" за власний рахунок знести (демонтувати) самовільно встановлену капітальну огорожу (паркан) на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER], що розташована на [ADDRESS]; стягнути на користь позивача з відповідачів судовий збір (а.с. 92-94). Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заяву про зміну предмету позову з підстав, викладених в зазначеній заяві, просили задоволити в повному обсязі. Представники відповідача об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гражда» - [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти задоволення заявлених позовних вимог заперечили, мотивуючи тим, що позивачкою не надано жодних належних доказів недійсності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.09.2009 року, кадастровий номер [NUMBER], згідно якого ОСББ "Гражда" є власником зазначеної земельної ділянки 2009 року. 19.12.2008 року між ВАТ "Прикарпаттяобленерго" та ОСББ "Гражда" було укладено договір №2008/4430 про земельний сервітут, згідно якого ОСББ "Гражда" зобов'язувалось забезпечити безперешкодний доступ представникам ВАТ "Прикарпаттяобленерго" для усунення аварій, проведення поточного та капітального ремонту. З метою захисту дитячого та відпочинкового майданчиків на власній змемельній ділянці, згідно норм ДБН, ОСББ "Гражда" було встановлено розбірну огорожу, яка в будь-який час у разі необхідності забезпечення доступу спецтехніці уповноваженим службам може бути швидко розібрана. А тому, просили в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник відповідача Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечив, мотивуючи тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.09.2009 року, кадастровий номер [NUMBER] був виданий на підставі рішення Івано-Франківської міської ради "Про оформлення та надання в оренду, постійне користування та власність земельних ділянок фізичним та юридичним особам" від 30.07.2009 року, яке ніким не оскаржувалось, не скасовувалось та є чинним на даний час. А тому просив в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії [PERSON] з Рішення Івано-Франківської міської ради "Про дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" від 14.11.2007 року надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] для обслуговування багатоквартирного житлового будинку (а.с. 169). Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" у 2009 році складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Гражда» на території Івано-Франківської міської ради на [ADDRESS] загальною площею 0,1574 га (а.с. 28-29). 15.05.2009 року ОСББ «Гражда» звернулось до міського голови В.Анушкевичуса із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування багатоквартирного житлового будинку (а.с. 29). Рішенням Івано-Франківської міської ради "Про оформлення та надання в оренду, постійне користування та власність земельних ділянок фізичним та юридичним особам" від 30.07.2009 року, в числі інших юридичних осіб, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Гражда», загальною площею 0,1574 га (в тому числі земельна ділянка [NUMBER] площею 0,1301 га та земельна ділянка [NUMBER] площею 0,0273 га) на [ADDRESS] за рахунок земель міської ради. Земельні ділянки загальною площею 0,1574 га передано у власність для обслуговування багатоквартирного житлового будинку (а.с. 107-109). Дане рішення ніким не оскаржувалось, не скасовувалось та є чинним на даний час. Як вбачається із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27.09.2009 року, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гражда» на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 30.07.2009 року є власником земельної ділянки площею 0,1301 га, яка розташована на [ADDRESS]. Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] (а.с. 83). Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Аналогічне визначення міститься і в ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Тобто, Конституція України визнає право за органами місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення, що цілком узгоджується з положеннями п. 2 ст. 4 Європейської Хартії місцевого самоврядування, відповідно до змісту якого місцева влада в межах закону має повне право вирішувати будь-яке питання, що не вилучено із сфери її компетенції і вирішення якого не доручено жодному іншому органу. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.09.2009 року, кадастровий номер [NUMBER], вона є безпідставною та необгрунтованою, оскільки зазначений державний акт виданий на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 30.07.2009 року, яке ніким не оскаржувалось, не скасовувалось та є чинним на даний час. Крім того, згідно копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.04.2015 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гердан", керівником якого є позивачка [PERSON], зареєстроване 24.04.2015 року та знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 123-124). Ні позивачкою, ні представником позивача під час судового розгляду не наведено правових підстав та не представлено суду належних та допустимих доказів щодо недійсності державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.09.2009 року. А тому, суд приходить до висновку, що приймаючи рішення міська рада не могла порушити права позивачки, оскільки позивачка на час прийняття рішення не була власником квартири у будинку [ADDRESS] А тому, в задоволенні вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.09.2009 року, кадастровий номер [NUMBER] - слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання ОСББ "Гражда" за власний рахунок знести (демонтувати) самовільно встановлену капітальну огорожу (паркан) на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER], що розташована на [ADDRESS], то вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з відповіді Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №Т/678 від 20.05.2015 року, Департаментом обстежено прибудинкову територію по [ADDRESS] та встановлено, що вона огороджена глухим парканом із залізобетонних конструкцій. Пунктом 3.7. Порядку встановлення огорож в м.Івано-Франківську, затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №84 від 05.02.2015 року, заборонено передбачати огорожу багатоквартирних житлових будинків. А тому, огорожа прибудинкової території повинна бути демонтована (а.с. 5). Пунктом 3.7 Порядку встановлення огорож у м. Івано-Франківську, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради "Про порядок встановлення огорож" №84 від 05.02.2015 року встановлено, що заборонено передбачати огорожу багатоквартирних житлових будинків, за винятком житлових комплексів, на території яких передбачено влаштування відпочинкових, дитячих, господарських, спортивних майданчиків згідно містобудівного розрахунку для забезпечення умов відпочинку та облаштування майданчиків для твердих побутових відходів для мешканців цих комплексів. Як вбачається з копії витягу з Генерального плану багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на [ADDRESS], погодженого Головним архітектором м.Івано-Франківська [PERSON], під №4 та №5 на плані біля будинку [ADDRESS] знаходиться відповідно майданчик для відпочинку та дитячий майданчик, які огороджені від автостоянки, що знаходиться на плані під №7 (а.с. 110). Згідно поданої позивачкою копії припису №249 Відділу муніципальної інспекції з благоустрою Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері благоустрою від 25.04.2016 року, встановлено порушення Правил благоустрою м.Івано-Франківська, а саме розміщено огорожу в межах прибудинкової території між будинками [ADDRESS], на яку відсутні погоджувальні документи (на час звернення), та зобов'язано голову ОСББ "Гражда" [PERSON] усунути порушення до 04.05.2016 року шляхом пред'явлення погоджувальних документів або демонтування огорожі (якщо такі документи відсутні) (а.с. 158). Відповідно до п.16.5, 16.9-16.10 Правил благоустрою м.Івано-Франківська, затверджених рішенням Івано-Франківської міської ради №68-2 від 25.12.2015 року, якщо під час перевірки виявленні факти можливого порушення цих Правил, посадова особа, уповноважена на це згідно п. 18.2 цих Правил зобов'язана скласти на винну особу протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Після складення протоколу, він у п'ятиденний строк надсилається на розгляд до адміністративної комісії виконавчого комітету міської ради. Справа про адміністративне правопорушення розглядається адміністративною комісією виконавчого комітету в п'ятнадцятиденний строк з дня отримання протоколу про адміністративне правопорушення. На засідання адміністративної комісії запрошуються особи, відносно яких складено протокол про адміністративне правопорушення. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення адміністративна комісія виносить постанову по справі. Однак, жодного протоколу чи постанови про вчинення головою ОСББ "Гражда" адмінправопорушення при встановленні зазначеної огорожі по [ADDRESS], суду не представлено, крім того, в судовому засіданні було встановлено, що на виконання зазначеного припису №249 від 25.04.2016 року Відділу муніципальної інспекції з благоустрою Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради відповідачами було надано підтвердження того, що зазначена огорожа встановлена в межах приватної земельної ділянки згідно державних актів на право власності серії [NUMBER] від 27.09.2009 року та серії [NUMBER] від 28.09.2009 року, що підтверджується листом Івано-Франківської міської прокуратури від 22.08.2014 року №461-13 (а.с. 7). Чинним законодавством України не визначено поняття "капітальна огорожа", а тому на підставі ст.8 ЦПК України суд приходить до переконання, що під терміном "капітальна огорожа" мається на увазі "капітальна споруда". Згідно с.794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.188 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року №507 встановлено, що споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. А отже, капітальна споруда - це будь-який штучно збудований на земельній ділянці або під нею (під землею) самостійний об'єкт, що фундаментально пов'язаний з земельною ділянкою, використовується (або може використовуватись) за цільовим призначенням та переміщення якого без незрівнянної шкоди його призначенню неможливе. Як вбачається із фотофіксації огорожі на земельній ділянці, що розташована на [ADDRESS] (а.с. 131), та як було встановлено в судовому засіданні, зазначена огорожа є розбірною, фундаментально не пов'язаною із земельною ділянкою, тобто не є капітальною спорудою (огорожею), а отже може бути розібраною в будь-який час при необхідності доступу відповідних спецслужб. Крім того, зазначена огорожа встановлена навколо дитячого та відпочинкового майданчиків, що підтверджується фотофіксацією зазначеної огорожі (а.с. 200-206), а не будинку, як вбачається з копії Генерального плану, а тому суд приходить до переконання, що вимога позивача про зобов'язання ОСББ "Гражда" за власний рахунок знести (демонтувати) самовільно встановлену капітальну огорожу (паркан) на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER], що розташована на [ADDRESS] є безпідставною, необгрунтованою та не підтвердженою жодними належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed