Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Директор Івано-Франківського обласного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідачки на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості коштів в сумі 13 455 грн 36 к. та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 листопада 2019 року в Богородчанську районну філію Івано-Франківського обласного центру зайнятості з метою пошуку роботи звернулась [PERSON] , якій з цього ж дня надано статус безробітної відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення". З 11 листопада 2019 року [PERSON] призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". На підставі Акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення Богородчанської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості № 150 від 26 лютого 2020 року встановлено, що на дату надання статусу безробітного - 04 листопада 2019 року - [PERSON] перебувала у цивільно-правових відносинах з АТ "Банк Форвард", що підтверджується копією договору про надання послуг з кур`єрської доставки відправлень №А 2532118997 від 14 вересня 2018 року. АТ "Банк Форвард" 28 листопада 2019 року повідомлено [PERSON] про дострокове розірвання вищевказаного договору на підставі п. 9.3 договору. Останній розірвано 28 грудня 2019 року. За період з 11 листопада 2019 року по 25 лютого 2020 року відповідачка отримала допомогу по безробіттю в сумі 13 455 гривень 36 копійок. Згідно п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України 12 березня 2020 року [PERSON] направлено повідомлення про відшкодування коштів в сумі 13 455 гривень 36 копійок за період з 11 листопада 2019 року по 25 лютого 2020 року на розрахунковий рахунок Івано-Франківського обласного центру зайнятості, проте станом на день звернення до суду з даним позовом кошти відповідачкою не повернуті. Посилаючись на положення ст.ст. 1, 4, 43, 45 Закону України "Про зайнятість населення", ч. 1 ст. 34, ч.ч. 2, 3 ст. 36, ст. 39 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", позивач просить суд стягнути з відповідачки незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 13 455 грн 36 к. за період з 11 листопада 2019 року по 25 лютого 2020 року. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, пояснили, що укладення договору цивільно-правового характеру особою, яка має статус безробітної, є обставиною, яка впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про такий факт свідчить про невиконання відповідачкою своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є підставою для стягнення з неї суми виплаченого забезпечення. Просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості кошти в сумі 13 455 грн 36 к. та 2 102 грн сплаченого судового збору. Не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку - шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Повідомлення [PERSON] про розгляд справи здійснено також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Крім того, інформація щодо розгляду даної справи наявна на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади. Про причини неявки відповідачка суд не поінформувала, своїм правом на подання відзиву не скористалась, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від неї не надходило. З огляду на викладене, ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази, та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04 листопада 2019 року до Богородчанської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітної звернулась [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" з 04 листопада 2019 року [PERSON] надано статус безробітної та з 11 листопада 2019 року їй призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 10-13). За час перебування на обліку в Богородчанській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості, починаючи з 11 листопада 2019 року по 25 лютого 2020 року, [PERSON] отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 13 455 грн 36 к. (а.с. 25). Богородчанською районною філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. За результатами розслідування складено акт №150 від 26 лютого 2020 року, згідно висновків якого [PERSON] одночасно перебувала на обліку як безробітна в Богородчанській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості та перебувала у цивільно-правових відносинах з АТ "Банк Форвард" з 14 вересня 2018 року по 28 грудня 2019 року (а.с. 14 - 15). 12 березня 2020 року [PERSON] направлено повідомлення про повернення коштів в сумі 13 455 грн 36 к. за період з 11 листопада 2019 року по 25 лютого 2020 року на розрахунковий рахунок Івано-Франківського обласного центру зайнятості та копію розрахунку на підставі наказу №108 від 12 березня 2020 року (а.с. 23 - 26). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відносини у сфері зайнятості населення регулюються, зокрема, Конституцією України, Законом України "Про зайнятість населення", Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Статусу безробітного може набути зокрема особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (пункт 1 частини першої статті 43 Закону України "Про зайнятість населення"). Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина друга статті 43 Закону України "Про зайнятість населення"). Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (частина третя статті 44 Закону України "Про зайнятість населення"). До зайнятого населення, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення", належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Пунктом 9 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Умови виплати допомоги по безробіттю визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та пов`язуються з початком настання безробіття, тобто, наданням особі статусу безробітного. Згідно з частиною 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином обов`язок подавати відомості про обставини, які впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, закон покладає на застраховану особу, а сума виплаченого забезпечення стягується з особи лише у разі умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Підстави припинення виплати допомоги по безробіттю містяться у статті 31 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", зокрема така припиняється у разі працевлаштування безробітного. Пунктом 23 Постанови Кабінету міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792 "Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу" передбачено, що підставою для відмови у наданні статусу безробітного є, зокрема, встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення від роботодавця про працевлаштування особи. Згідно з пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України №60/62 від 13 лютого 2009 року, у разі встановлення центрами зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законом порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до законодавства, особа може виконувати роботи також і на підставі цивільно-правового договору для надання послуг. Така діяльність не передбачає забезпечення особі державних соціальних гарантій. На підставі цивільно-правового договору виникають цивільні, а не трудові відносини і трудове законодавство, відповідно, на них не поширюється. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результат, який оформляється актом здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Вирішуючи спір, суд виходить з того, що держава взяла на себе зобов`язання дбати про забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя, про що зазначено у преамбулі Конституції України. У статті 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-III визначено поняття "державні соціальні гарантії" - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Судом встановлено, що між АТ "Банк Форвард" та [PERSON] було укладено договір №А-2532118997 від 14 вересня 2018 року. За умовами договору остання надавала послуги з кур`єрської доставки відправлень, строк дії договору визначено до 31 грудня 2018 року, у випадку, якщо жодна зі сторін не пізніше, ніж за 10 робочих днів до закінчення терміну дії договору, письмово не повідомить іншу сторону про намір припинити відносини, то такий може бути пролонгований на наступний календарний рік. Розрахунки за цим договором, відповідно до п.4.3., проводяться в національній валюті України на підставі акта прийому-передачі наданих послуг (а.с. 16 - 20). Відповідно до повідомлення АТ "Банк Форвард" від 28 листопада 2019 року, договір між останнім та [PERSON] розірвано достроково в односторонньому порядку з 28 грудня 2019 року (а.с. 21). В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачка не повідомила центр зайнятості про свою зайнятість на підставі вказаного цивільно-правового договору, разом з тим, остання не перебувала у трудових відносинах з АТ "Банк Форвард", не отримувала щомісячно заробітну плату, а отримувала з листопада 2018 року до березня 2019 року винагороду за цивільно-правовим договором за виконання послуг, що оформлялось актом прийому-передачі наданих послуг. Разом з тим, згідно з довідками від 29 січня 2020 року, долученимидо матеріалів справи представником позивача, відповідачка [PERSON] , починаючи з квітня 2019 року не отримувала від АТ "Банк Форвард" винагороду за цивільно-правовим договором (а.с. 51, 52). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сам по собі факт перебування відповідачки у цивільно-правових відносинах з АТ "Банк Форвард", в тому числі за умови неотримання будь-якого доходу чи винагороди за договором, не позбавляє її статусу безробітної та не може впливати на умови призначення і виплати їй допомоги по безробіттю, оскільки не відповідає змісту поняття "зайнятість" в розумінні Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Відтак, неповідомлення позивача про таку обставину не може бути розцінено як умисне зловживання відповідачкою своїми обов`язками та не може бути підставою для припинення реєстрації [PERSON] як безробітної, а також стягнення з неї допомоги по безробіттю за весь час перебування на обліку у центрі зайнятості. Крім того, факт недобросовісності з боку відповідача позивачем недоведений. Також суд звертає увагу, що [PERSON] було призначено допомогу по безробіттю з 11 листопада 2019 року, така виплачувалась до 25 лютого 2020 року. Разом з тим, станом на 15 листопада 2019 року Богородчанській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості було відомо про перебування [PERSON] у цивільно-правових відносинах з АТ "Банк Форвард", про що свідчить відповідний запит на його адресу (а.с. 7), в той же час виплати по безробіттю припинені лише 25 лютого 2020 року. Висновок суду узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727св18) від 06 лютого 2019 року, та у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі №362/2992/17 (провадження № 61-32378св18) від 25 липня 2018 року. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідачки виплаченої їй допомоги по безробіттю, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed