Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

позивачка звернулася з позовом до суду і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON],2005року народження, обгрунтовуючи вимоги тим, що відповідач з 2010року жодного з покладених законом на батьків обов"язків не виконує, не приймає ніякої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Жодного разу з вересня 2010року відповідач не поцікавився на які кошти виховується дитина. Аліментів не сплачує. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги. Пояснила, що шлюб з відповідачем був розірваний за рішенням суду від 20.09.2010року. Після розірвання шлюбу їхній син [PERSON] залишився проживати з нею в м.Костянтинівка. Відповідач поїхав мешкати до свої матері у м.Дружківка. З моменту розпаду сім"ї відповідач припинив брати участь в житті сина. З 2010року дитина його ні разу не бачила. Ніякої матеріальної, моральної підтримки відповідач сину не надавав. Спілкування з сином не відбувалося. Відповідач вчинив злочин проти життя та здоров"я особи, передбачений ст. 115 КК України, про що є вирок суду від 07.12.2016року, який набрав чинності 06.01.2017року. Вирок має висновок судово психіатричної експертизи, яким стверджується, що [PERSON] становить загрозу для дитини, сім"ї та суспільства: не контролює свою поведінку; вживає алкоголь і входить до неконтрольованого стану сп"яніння; суспільно небезпечний, не може виконувати обов"язки батька. З її боку перешкод для спілкування з дитиною для відповідача не створювалося. Він умисно ухиляється від виконання своїх обов"язків, тому просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить поштове повідомлення про своєчасне вручення повістки . Відзив суду відповідач не надав. Суд ухвалив про розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. П.8 статті 7 Сімейного Кодексу України зазначено , що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов"язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний у вересні 2010року відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 2-11367/10. Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] народження (а.с.10-12). Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом з матір"ю, в [ADDRESS]. Навчається в Костянтинівській спеціалізованій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 13 в 6 класі. (а.с.13, 17). Відповідно до Акту обстеження умов проживання [PERSON] , який складений комісією у складі класного керівника [PERSON], інспектора з охорони дитинаства [PERSON] на підставі доручення органів опіки та піклування , умови проживання дитини відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. [PERSON] має окрему кімнату. В кімнаті створено всі умови для відпочинку та навчання хлопчика. [PERSON] має ліжко, шафу для одягу і шкільного приладдя, письмовий стіл для занять, телевізор, комп"ютер. Хлопчик забезпечений всім необхідним одягом. (а.с.14) Батько дитини [PERSON] з 08.09.2010року зареєстрований в [ADDRESS], (а.с.31), але фактично відбуває покарання за вироком Дружківського суду від 07.12.2016року у виправній колонії 20, яка знаходиться в Запорізькій області, Вольнянський район Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 1 Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з доходів боржника, але відповідач рішення суду не виконує взагалі, тому станом на 01.01.2018року має заборгованість по аліментам в сумі 84119,60грн (а.с.40-44). Згідно вироку Дружківського міського суду від 07 грудня 2016року у провадженні №1-кп/229/286/2016 [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років (а.с.80). Згідно висновку судово-психіатричної експертиза № 488, яка була проведена 04.05.2016року в межах кримінального провадження №12016050260000437 від 17.04.2016р за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, емоціонально-вольові порушення, зміна особистості [PERSON] пов"язані із вживанням алкоголя та епізодичним вживанням каннабіоідів. (а.с.66-70). Відповідно до ч. 2ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку , має бути висловлена при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. У виконання вказаної норми закону судом надана можливість малолітному [PERSON] висловити свою думку при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав її батька. Дитина пояснила, що він останній раз бачив батька коли йому було приблизно три роки. Батько ніколи йому не дзвонив, не вітав з днем народження, ніякого спілкування між ними не було. Він його взагалі не бажає бачити, оскільки пам"ятає, як він обіжав його матір. Виходячи з пояснень [PERSON], вбачається, що сімейного зв"язку між дитиною та його батьком [PERSON] не існує взагалі, оскільки він його не бачив вже майже сім років. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які є батьками позивача [PERSON] підтвердили в судовому засіданні, що батько дитини [PERSON] після розірвання шлюбу з їх донькою [PERSON] жодного разу не поцікавився дитиною і ніякої участі в житті дитини не приймав. Він поїхав мешкати до своєї матері і не виявляв ніякого бажання бачити свою дитину і спілкуватися з нею. З 2010року до теперішнього часу в житті дитини він не з"являвся. В характеристиці на дитину , яка видана директором ЗОШ № 13 [PERSON] та класним керівником [PERSON] (а.с.17) зазначено, що в сім"ї вихованням дитини займається мати [PERSON]. батько не бере участі у вихованні хлопчика, ніколи не відвідує школу, не цікавиться своїм сином, його успіхами. В судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про перешкоду відповідачу спілкуватися і підтримувати зв"язок із сином. Виходячи з оцінки доказів, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо та умисно ухилявся від виконання своїх батьківських обов"язків. Він мав реальну можливість виконувати їх до квітня 2016року, тобто до моменту його затримання через вчинення злочину, але не вчиняв відповідних дій. Згідно висновку органу опіки та піклування № 259/26 від 12.03.2018року орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої сина [PERSON], [INFO] народження. (а.с. 83) Представник органу опіки та піклування [PERSON] підтримав в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування. Вважає, що [PERSON], після припинення сімейних відносин з позивачем, самоусунувся від виховання свого сина, не піклується про його здоров"я, фізичний , духовний розвиток.Ухиляється від утримання свого сина, оскільки весь час не сплачує на його утримання аліменти. Ніякого зв"язку з дитиною ніколи не підтримував. Всі питання щодо виховаання та утримання дитини вирішує матір дитини без участі та підтримки батька. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з інтересів дитини, і того факту, що батько свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, суд вважає, що є підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640грн (а.с.1).

Outcome: approved