Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.03.2014 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах, працюючи гірничим монтажником 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 08.10.2011 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав травму ушибленої рани лівої щоки з гематомою, в лікарні йому було встановлено остаточний діагноз: вшита інфікована рана лівої щоки, посттравматична гематома лівої щоки, ЗЧМТ, струс головного мозку, ушиб головного мозку 1 ступеня, скритий парез в лівих кінцівках, ущиб та розтяження апарату шийного відділу хребта. Лише 10 жовтня 2013 року відповідачем було складено відповідний акт за формою Н-1. 17.12.2013 року висновком МСЕК йому було вперше встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності в зв»язку з травмою на виробництві. Вважає, що у зв'язку з травмуванням на підприємстві було пошкоджено його здоров'я і тому відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, яка полягає в тому, що він протягом тривалого періоду часу постійно знаходиться в пригніченому стані в зв»язку з травмою. Для нього все життя поділено на дві нерівнозначні частини, Перша частина, де він здоровий, молодий чоловік, який має достойну роботу, добрі заробітки, надію на майбутнє, яка впевнена в своїх силах і має можливість всі свої мрії втілити в життя. І другу половину, в якій ця людина є зламаною, хворою, інвалідом, яка втратила сенс життя. Окрім того, внаслідок травмування, він отримав моральну шкоду, бо тривалий час був змушений лікуватися. Його фізичний та моральний стан не дозволяє відчувати себе повноцінною людиною, періодичні дуже сильні болі та усвідомлення того факту, що він став калікою, доводять його до різкого погіршення настрою та невмотивованої агресії. Він почуває себе зламаною, хворою, людиною-інвалідом. Все це разом має вплив на його життя та стосунки із близькими, у нього з'явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім, труднощі в сімейних стосунках, все це потребує від нього додаткових зусиль для організації життя. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює в 50000 грн. та просить стягнути її з відповідача по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійськ Донецької області не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ШУ «Покровське» з 16.03.2010 року, працював гірничим монтажником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті, 17.04.2012 року переведений лінейним контролером, працює на підприємстві до теперішнього часу (а.с. 5). 08.10.2011 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав травму ушибленої рани лівої щоки з гематомою, в лікарні йому було встановлено остаточний діагноз: вшита інфікована рана лівої щоки, посттравматична гематома лівої щоки, ЗЧМТ, струс головного мозку, ушиб головного мозку 1 ступеня, скритий парез в лівих кінцівках, ушиб та розтяження апарату шийного відділу хребта. 10 жовтня 2013 року відповідачем за цією травмою було складено відповідний акт за формою Н-1 (а.с. 6-7) та акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (а.с. 8-9). 17.12.2013 року висновком МСЕК йому було вперше встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності в зв»язку з трудовим каліцтвом, дата переогляду 17.12.2015 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача, які мали місце 08.10.2011 року. Висновком МСЕК від 17.12.2013 року йому вперше було встановлено третю групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності в зв»язку з травмою на виробництві строком до 01.01.2016 року (а.с. 10-11). В зв»язку з цим 13.03.2014 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв"язку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 40% працездатності в зв»язку з травмою на виробництві, визнаний інвалідом третьої групи. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров"я позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 40%, позивач визнаний інвалідом третьої групи строком до 01.01.2016 року. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв»язку з травмою на виробництві, яка мала місце 08.10.2011 року, - 12500 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial