Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що він 12.08.2012 року позичив відповідачам грошові кошти на суму 15000 Євро на строк до 01.10.2013 року , що підтверджується розпискою , написаною відповідачем [PERSON] У визначений у розписці строк 01.10.2013 року відповідачі йому грошові кошти не повернули. На підставі викладеного позивач [PERSON] прохав суд стягнути із відповідачів солідарно борг за договором позики від 12.08.2012 року в сумі згідно офіційного курсу української гривні відносно Євро станом на 01.10.2013 року у розмірі 161 918 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов прохали задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання суд не повідомляли. У відповідності до ст. ст. 224 - 225 ЦПК України судом за згодою позивача проведено заочний розгляд справи. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 12.08.2012 року між [PERSON] як позикодавцем, та [PERSON] і його дружиною [PERSON], як позичальниками, в простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 Євро. Як пояснив в судовому засіданні свідок [PERSON] 12.08.2012 року він був присутній при передачі грошових коштів у розмірі 15 тис. Євро у позику [PERSON] подружжю [PERSON], а саме [PERSON] і [PERSON], при цьому грошові кошти передавалися обом позичальникам, які перед цим привезли [PERSON] копії своїх паспортів та при передачі грошей пояснювали, що вони їм потрібні для вирішення їх сімейних питань. Допитаний в якості свідка за його згодою позивач [PERSON] пояснив, що 12.08.2012 р. він передав подружжю [PERSON] 15 тис. Євро, як вони пояснювали, дані гроші були необхідні їм для погашення кредиту, що брався в інтересах сім»ї. Грошові кошти позичав на строк до 01.10.2013 року. Згідно з вимогами ч.4 ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. В підтвердження укладення договору позики та його умов відповідно до ст. 1047 ЦК України позивачем надано розписку, написану позичальником [PERSON] Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідачі відповідно до ст. 1051 ЦК України не довели, що грошові кошти насправді не були одержані ними від позикодавця або були одержані у меншому розмірі. Згідно ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання. Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушеня зобов"язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором , зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Підставою цивільно - правової відповідальності за порушення зобов"язаня є вина особи, яка порушила зобов"язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що відповідачі порушили зобов"язання за договором позики, оскільки у визначений строк, а саме до 01.10.2013 року не повернули позивачу суму позики. Відповідачами відсутність своєї вини в порушенні зобов"язання не доведено. Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Курс Євро до гривні за офіційним курсом НБУ станом на час розгляду справи на 31.03.2014 року становив за 100 Євро - 1507,2434 грн. Станом на час виконання зобов»язання 01.10.2013 року курс Євро до гривні за офіційним курсом НБУ становив за 100 Євро - 1079,4547 грн. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 15000 Євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 01.10.2013 року становить 161918 грн., враховуючи, що суд при вирішенні спору розглядає справу в межах заявлених вимог. Також в матеріалах справи міститься квитанція про сплату позивачем МПП фірма «Консул» за правову допомогу у даній справі 1200 грн. З матеріалів справи вбачається, що сплачені позивачем кошти в сумі 1200 грн. є понесеними ним витратами на правову допомогу. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до статті 84 Цивільного процесуального кодексу України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На сьогодні дане питання врегульоване Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З журналів судового засідання вбачається, що представник МПП фірма «Консул» [PERSON] брав участь у судових засіданнях : 14.02.2014 р. - 24 хв., 26.02.2014 р. - 1 хв., 14.03.2014 р. - 2 хв., 31.03.2014 р. - 29 хв., а всього 56 хв. При проведенні судових засідань : 14.02.2014 р., 26.02.2014 р., 14.03.2014 р., 31.03.2014 р. розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн., 40% від 1218 грн. становить 487,20 грн. Таким чином, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню 454,72 грн. витрат на правову допомогу (487,20 грн. х 56 хв. / 60 хв. = 454,72 грн.). Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у тому розмірі, у якому він підлягав до сплати при зверненні із позовом до суду відповідно до ціни позову, а саме в розмірі 1619,18 грн. Разом із тим, враховуючи, що ЦПК України не передбачено солідарного стягнення судових втрат, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача із кожного з відповідачів стягнути по 809 грн. 59 коп. судового збору (1619,18 грн. /2) та по 227 грн. 36 коп. витрат на правову допомоги (454,72 грн./2).

Outcome: approved