Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у вигляді різниці між надбавкою за 1 водійський клас, що дорівнює 25% посадового окладу і надбавкою за 2 водійський клас, що дорівнює 10% посадового окладу: за липень 2016 року в сумі 190,50 грн., за серпень 2016 року в сумі 243,35 грн., за вересень 2016 року в сумі 231',45 грн., разом 665,30 грн.; визнати незаконним і скасувати наказ начальника Об»єднаного автогосподарства медичних закладів [PERSON] від 07.07.2016 року № 146 про зміну класності водію [PERSON] застосувати норми ст. 217 ЦПК щодо негайного виконання рішення суду; стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 20 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтовано тим, що з 24.10.2006 року він працює водієм Об»єднаного автогосподарства медичних закладів, з 2009 року працює водієм санітарного спеціалізованого автомобіля відділу екстреної медичної допомоги підприємства. Наказом керівника Об»єднаного автогосподарства медичних закладів від 16.04.2010 року № 67-к йому присвоєна кваліфікація водія 1-го класу, має загальний водійський стаж 12 року, 8 з який - водій спецтранспорту. В червні 2014 року обраний до виборного органу (профкому) первинної профспілкової організації. Наказом начальника автогосподарства [PERSON] від 07.07.2016 року № 146 про зміну класності йому понижено класність з 1-го на 2-гий клас без попередження за два місяці про зміну істотних умов праці, систему оплати праці, розмір заробітної плати, зміну розряду (класності) у бік погіршення порівняно з умовами колективного договору та чинного законодавства, ч.1 ст. 32 КЗпП України. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, зазначає про незаконність прийнятого наказу, порушення колективного договору, просить задовольнити позов. Завдання моральної шкоди обґрунтовує тим, що відповідачем завдано довготривалі моральні страждання, що призвели до змін в життєвих та виробничих стосунках, зниження престижу водія, ділової репутації, дії відповідача є фактичним самосудом і, як наслідок, хвилювання та переживання в сім»ї, в тому числі і вагітної дружини. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини, надали суду уточнення, відповідно до яких збільшили розмір відшкодування різниці між надбавкою за 1 водійський клас, що дорівнює 25% посадового окладу і надбавкою за 2 водійський клас, що дорівнює 10% посадового окладу на загальну суму 2 183,00 грн. В іншій частині вимоги залишені без змін. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, надали суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] з 24.10.2006 року працює водієм Об»єднаного автогосподарства медичних закладів, з 2009 року працює водієм санітарного спеціалізованого автомобіля відділу екстреної медичної допомоги підприємства. Позивач має загальний водійський стаж 12 року, 8 з який - водій спецтранспорту. В червні 2014 року обраний до виборного органу (профкому) первинної профспілкової організації. Пунктом 4.5.3 Колективного договору Об»єднаного автогосподарства медичних закладів, який укладено на основі чинного законодавства і наказу Мінпраці та Мінсоцполітики України, МОЗ України від 05.01.2005 року № 308/519, водіям автотранспортних засобів установлюється щомісячна надбавка за класність до тарифної ставки (окладу) в таких розмірах: водіям 2 класу - 10%, водіям 1 класу - 25%. Наказом керівника Об»єднаного автогосподарства медичних закладів від 16.04.2010 року № 67-к [PERSON] присвоєна кваліфікація водія 1-го класу, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача. Наказом начальника автогосподарства [PERSON] від 07.07.2016 року № 46 «Про зміну класності водію [PERSON].» в зв»язку із виявленям пошкодження вітрового скла автомобіля [NUMBER] за наслідками здійсненої перевірки даного факту, засідання постійно діючої комісії з визначення непридатності матеріальних цінностей та за наслідками засідання постійно діючої атестаційної комісії, в результаті чого було комісією виявлено порушення водієм [PERSON] вимог п. 12.3 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 із подальшими змінами, та на підставі прийнятого постійно діючою атестаційної комісією рішення в зв»язку із виявленою невідповідністю теоретичних знань водія [PERSON] практичним діям щодо використання наявних знань на практиці при експлуатації транспортних засобів, понижено класність водію [PERSON] з водія І класу на водія ІІ класу. Бухгалтерії автогосподарства здійснити відповідні зміни в розрахунку заробітної плати водію [PERSON] з 07.07.2016 року. Нормами статті 32 КЗпП України визначено, що у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Оспорюваний наказ від 07.07.2016 року прийнятий начальником автогосподарства [PERSON] на підставі протоколу постійно діючої кваліфікаційної комісії від 07.07.2016 року. Відповідно до Положення про кваліфікаційну комісію Об»єднаного автогосподарства медичних закладів, затвердженого начальником 18.10.2010 року зазначена кваліфікаційна комісія визначає даним Положенням порядок присвоєння (підтвердження) або пониження класності, розряду або категорії працівникам, які обіймають посади в автогосподарстві. Відповідно до розділу V пункту 1 кваліфікаційна класність водіям понижується на один клас у разі: 1) якщо результат іспиту оцінено як «не складено»; 2) порушення правил технічної експлуатації закріпленого транспортного засобу, що призвели до його пошкоджень, несправності або травмування людей з вини водія; 3) встановлення фактів (випадків) втрат і псування матеріально-технічних засобів водієм; 4) порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди з вини водія; 5) неприбуття на іспит з підтвердження кваліфікаційної категорії в установлений строк без поважних причин. Формулювання наказу «невідповідністю теоретичних знань водія [PERSON] практичним діям щодо використання наявних знань на практиці при експлуатації транспортних засобів» не відповідає вимогам Положення про кваліфікаційну комісію Об»єднаного автогосподарства медичних закладів щодо підстав пониження класу водіям. Пункт 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, на який йде посилання у наказі, визначає: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об»єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об»їзду перешкоди. З даного пункту Правил не можливо встановити, які дії водія призвели до пошкодження автомобіля та настання шкоди для підприємства. Доказів притягнення водія [PERSON] до адміністративної чи іншої відповідальності відповідачем не надано. Так як законодавчими актами не передбачено порядок зниження класності водіям, які працюють на тому ж підприємстві, установі, організації, зниження класності позивачеві призвело до порушення вимог статей 32, 103 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни. Вказане кореспондується і п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 відповідно до статей 21, 22 Закону роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Оскільки, при зміні систем та розмірів оплати праці у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч.3 ст. 32 КЗпП), введення нових або зміну діючих умов праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місці до їх затвердження…» Представниками відповідача не надано доказів належного повідомлення позивача про зміну істотних умов праці, зокрема розміру оплати праці, за два місяці, як передбачає чинне законодавство. Крім того, позивач є членом профспілкового комітету Первинної профспілкової організації автогосподарства, прийняття оспорюваного наказу без погодження змін істотних умов праці - системи оплати праці та розмір заробітної плати, без погодження з виборним органом (профкомом) профспілки є порушенням статей 247, 252 КЗпП України та ст.. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Аналізуючи зібрані у справі докази, факти притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб відповідача щодо порушення трудового законодавства, норми статей 32, 103 КЗпП України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині скасування наказу про пониження класності та стягнення різниці між надбавкою за 1 водійський клас, що дорівнює 25% посадового окладу і надбавкою за 2 водійський клас, що дорівнює 10% посадового окладу: за липень 2016 року в сумі 190,50 грн., за серпень 2016 року в сумі 243,35 грн., за вересень 2016 року в сумі 231',45 грн., за жовтень 2016 року в сумі 437.19 грн., за листопад 2016 року в сумі 394,51 грн., за січень 2017 року в сумі 343,14 грн., за лютий 2017 року в сумі 343,00 грн., а разом 2 183 грн. Відповідно до вимог ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги. Крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі і гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв"язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема. Суд приймає до уваги пояснення позивача щодо довготривалі моральних страждань, що призвели до змін в життєвих та виробничих стосунках, зниження престижу водія, ділової репутації, хвилювання та переживання в сім»ї, в тому числі і вагітної дружини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості ( п.9 Постанови), а тому в цій частині суд задовольняє позов частково, визначивши розмір моральної шкоди в сумі 1 500 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч.3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача на користь держави стягується судовий збір відповідно до трьох позовних вимог (дві майнового характеру та одна немайнового) в сумі 2 880,00 грн.

Outcome: partial