Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

18 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ\~"Мостобудівельний загін №73" про стягнення заборгованості із заробітної плати - 45467грн.90коп., витрат, пов`язаних з відрядженнями - 13529грн.23коп. У заяві позивач зазначив, що з 14 вересня 2007 року до 01 вересня 2014 року працював на підприємстві відповідача водієм. При звільненні роботодавець не провів виплати належних йому сум. Оскільки непроведення виплати мало місце з вини роботодавця, позивач просив також стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 вересня 2014 року по 16 лютого 2016 року у розмірі 66390грн.48коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, виходячи з документально підтвердженого розміру середньоденного заробітку позивача у 91грн.83коп. та за період з 02 листопада 2015 року по день винесення рішення, зважаючи на те, що у день звільнення позивач не працював, документально підтвердженою датою пред"явлення вимоги про розрахунок є 30 жовтня 2015 року. Представник відповідача ТОВ\~"Мостобудівельний загін №73"\~в судове засідання не з`явився. Будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не сповістив, заяви про відкладення судового розгляду не надав. На адресу суду від представника відповідача у письмовому вигляді надійшли заперечення проти позову. Стосовно стягнення належних позивачу до сплати сум на день звільнення представник відповідача позовні вимоги визнав. У задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати просив відмовити, вказавши, що [PERSON] в день звільнення не працював і у наступному вимоги про розрахунок не пред"являв. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у матеріалах справи, суд встановив наступне. Відповідно до Наказу ТОВ\~"Мостобудівельний загін №73"\~від 14.09.2007 року №673-к [PERSON] було прийнято на роботу на посаду водія. Згідно Наказу ТОВ\~"Мостобудівельний загін №73"\~№88-к від 01 вересня 2014 року позивача звільнено з посади водія за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП (а.с.5-6). Відповідно до ст.115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, згідно довідки від роботодавця, датованої 30 жовтня 2015 року (вих.№154), заборгованість перед [PERSON] має місце за період з жовтня 2013 року по вересень 2014 року на загальну суму 45467грн.90коп. (а.с.7). Також, перед позивачем має місце заборгованість з виплати витрат, пов`язаних з відрядженням,\~у розмірі 13529грн.23коп., що підтверджується довідкою від 30 жовтня 2015 року за вих.№155 (а.с.8). Отже, у вказаній частині позовні вимоги знайшли своє обґрунтування у заявленому розмірі. Згідно\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вказаної вимоги роботодавцем не виконано. Як вбачається з представленого табелю обліку використаного робочого часу на день звільнення [PERSON] перебував у відпусткі без збереження заробітної плати за згодою сторін. Підтвердженням пред'явлення ним вимоги про розрахунок 30 жовтня 2015 року слугують дати видачі на довідках про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. Статтею 117 КЗпП України\~ передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд визначає період стягнення середнього заробітку за час затримки виплати в межах заявленого стороною позивача з 02 листопада 2015 року по день винесення рішення. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідач надав суду довідку, відповідно до якої середньоденна заробітна плата позивача складала 91грн.83коп. Проти такого розміру представник позивача заперечень не заявив. Суд визнає, що невиплата належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, мала місце з вини роботодавця. За правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-64цс13 від 03.07.2013року, аналіз норми ст.ст.116 та 117 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти, це правова позиція ВСУ у справі № 6-76цс14. Інших доказів відсутності вини роботодавця у непроведенні виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, відповідачем не надано. Заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку суд задовольняє частково на суму 8907грн.51коп., виходячи з кількості днів затримки - 97. Згідно\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 679грн.05коп.\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial