Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. [INFO] помер спадкодавець [PERSON] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 05 лютого 2001 року, актовий запис № 3. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] належав померлому на підставі записів у погосподарській книзі № 4 за 2001-2005 роки. Відповідно до довідки Староводолазького старостинського округу № 2 від 24 липня 2017 року № 265 [PERSON] мешкав у будинку [ADDRESS] по день смерті. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON] . Позивач прийняла спадщину, бо фактично вступила в управління та володіння майном. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, бо документ, який підтверджує право власності на спадкове майно позивач не надала. Просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 59,0 кв. м., житловою площею 27,9 кв. м., допоміжною площею 31,1 кв. м., з надвірними будівлями, а саме: житловий будинок - літера «А-1»; тамбур - літера «а»; сарай - літера «Б»; сарай - літера «В»; вбиральня - літера «Г». Ухвалою суду витребувано від Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з?явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення судового засідання не надала. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з?явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив розгдядати справу без участі позивача та його представника. Відповідач Нововодолазька селищна рада Нововодолазького району Харківської області не направила свого представника для участі у судовому засіданні, через канцелярію суду надана заява, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовної заяви та дає згоду на розгляд справи відсутності представників сільської ради. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. [INFO] помер [PERSON] , про що 05 лютого 2001 року Староводолазькою сільською радою Нововодолазького району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис № 3 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, зокрема, на житловий будинок [ADDRESS] , з надвірними будівлями та спорудами. Відповідно до довідки Староводолазького старостинського округу № 2 Нововодолазької селищної ради № 266 від 24 липня 2017 року [PERSON] відповідно запису у по господарській книзі № 4 за 2001 2005 роки був головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Згідно з випискою, наданою старостою Староводолазького старостинського округу № 2 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Хихлею О. М. від 06 лютого 2019 року за № 15-37/39 з погосподарської книги Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 4 на 2001-2005 роки типом об?єкту по господарського обліку є домогосподарство з реєстрацією місця проживання на території ради в [ADDRESS] , головою якого є [PERSON] , рік побудови 1966 (а. с. 92). Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» 29 вересня 2017 року було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , в якому наявна наступна інформація. Інвентаризаційна справа № 927. Вказаний будинок складається з: житлового будинку - літера «А-1»; тамбуру - літера «а»; сараю - літера «Б»; сараю - літера «В»; вбиральні - літера «Г» (а. с. 11-15). За рішенням виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 28 вересня 2017 № 144 року було присвоєно поштову адресу житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Відповідно до довідки Староводолазького старостинського округу № 2 Нововодолазької селищної ради № 265 від 24 липня 2017 року [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1925 року по [INFO] . По день смерті проживав один (а. с. 9). За життя спадкодавець залишив заповіт посвідчений приватним нотаріусом Нововодолазького району Харківської області Краснопьоровим І. В. 05 вересня 2000 року, номер у спадковому реєстрі 1460766, що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) № 50345728, наданою Нововодолазькою державною нотаріальною конторою 19.12.2017 (а. с. 33). За заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Нововодолазького району Харківської області Краснопьоровим І. В. 05 вересня 2000 року, номер у реєстрі 2684, померлий заповів своє майно [PERSON] (а. с. 7). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50345766, наданою Нововодолазькою державною нотаріальною конторою 19.12.2017 вбачається, що 20.03.2001 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 847158 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 32). Отже, спадкоємцем померлого є [PERSON] , позивач по справі. Інші спадкоємці за законом або за заповітом відсутні. Постановою від 20 червня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус Нововодолазької державної нотаріальної контори відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] , мотивуючи тим, що позивач не надала документ, який підтверджує право власності на спадкове майно, який пройшов державну реєстрацію на житловий будинок з надвірними будівлями (а. с. 16). Таким чином, судом встановлено, що виник спір щодо визнання права власності на спадщину за заповітом і позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Згідно зі ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1\~ст.\~2\~ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами \~ст. 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами\~ст. 1217 ЦК України. Статтею\~ 1218\~ЦК України встановлено, що\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1\~ст.\~ 1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За змістом\~ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Під час розгляду справи судом було досліджено належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 180, заведеної після смерті [PERSON] нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори, що містить, зокрема, заяву [PERSON] від 20 березня 2001 року про прийняття спадщини; витяг з Єдиного реєстру заповітів № 203972 про наявність заповіту посвідченого 5 вересня 2000 року приватним нотаріусом Краснопьоровим І. В., витяг з єдиного реєстру спадкових справ про заведення спадкової справи № 180 за померлим [INFO] [PERSON] (а. с. 88-90). Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, вказана заява відкликана не була ( ч. 5 ст. 1269 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивач, виконавши всі вимоги законодавства з приводу прийняття спадщини, звернулась до нотаріуса с заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок за адресою: [ADDRESS] , на що одержала відмову. Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом\~4.\~18\~ пункту\~4\~глави 10\~розділу \~ІІ вказаного\~порядку передбачено,\~що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог\~пункту 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»,\~який узгоджується\~з положеннями\~пункту 1 глави 13\~розділу \~І «Порядку\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України»,\~нотаріус або\~ посадова\~ особа,\~ яка\~ вчиняє\~ нотаріальні\~дії,\~відмовляє у\~вчиненні нотаріальної\~дії,\~якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права власності на спадщину за законом, бо нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, з посиланням на те, що на будинок за адресою: [ADDRESS] , відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно. Вищий Спеціалізований\~суд України\~з розгляду\~цивільних та\~кримінальних справ\~ листом\~№ 24-753/04-13\~ від\~16\~травня 2013\~року «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~спадкування» роз`яснив,\~ що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до\~Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. З матеріалів справи вбачається, що рік побудови спірного будинку є 1966. Як передбачено у п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"\~положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Отже, при вирішенні спору слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР 1963 року,\~Законом України "Про власність",\~Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII\~"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105\~"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,\~Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,\~Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Статтею 100 ЦК УРСР\~1963 року, визначено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, що передбачено п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, та таке інше. Отже, судом встановлено, що [PERSON] , який померла [INFO] за життя був власником будинку [ADDRESS] , а відтак, спірний будинок ввійшов до спадкового майна, яке залишилось після його смерті. Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а саме визнання за позивачем права власності на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved