Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "Приват Банк" (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з цим позовом,уточнивши позовні вимоги (а.с.202-204), просить ухвалити судове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 200413 - CRED від 29.12.2007 року в розмірі 432 866 гривен 22 копійки, яка утворилась станом на 30.03.2015 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 248,30 кв.м., житловою площею 90,90 кв.м. та на земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №200413-CRED від 29.12.2007 року) ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк» всіх, передбачених нормативно-правовими актами держави, дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Позивач просить також виселети всіх відповідачів з зазначеного житлового будинку , який є предметом іпотеки та стягнути з відповідачів судові витрати. При цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що 29.12.2007 року між Закритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є позивач , та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №200413-CRED, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 150 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 22.12.2010 року. Банк виконав свої зобов`язання по названому договору та надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти , але відповідач у встановлені договором строки кредит не повертав та річних не сплачував, в зв'язку з чим станом на 30.03.2015 року заборгованість за кредитним договором складає 432 866 грн. 22 коп. , з яких 105 054 грн. 13 коп. заборгованість за кредитом , 327 812 грн. 09 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором 29.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір , згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - зазначений вище житловий будинок, який належить [PERSON] на праві власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 176 750 грн. Письмову вимогу Банку щодо погашення заборгованості за кредитним договором відповідач [PERSON] у встановлений строк не виконав. Заборгованість за кредитом не погашена і на теперішній час не сплачується. Разом з відповідачем [PERSON] в зазначеному житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] , яки в зв'язку з зверненням стягнення на предмет іпотеки разом відповідачем [PERSON] підлягають виселенню з цього житлового будинку із зняттям їх з реєстраційного обліку в цьому будинку. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав , посилаючись на те, що він не ухиляється від сплати заборгованості за кредитним договором, але не має можливості погасити цю заборгованість через свій скрутний матеріальний стан. Крім того, він вважає , що заборгованість Банком нарахована неправильно. Також під час укладення іпотечного договору від 29.12.2007 року порушені права його неповнолітніх дочок [PERSON] і [PERSON], яки на момент укладення договору були неповнолітніми,оскільки договір було укладено без отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти позову не заперечують, пояснили в судовому засіданні , що вони в зазначеному житловому будинку не проживають , а також в добровільному порядку знялися з реєстрації в цьому будинку. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі , суд доходить висновку , що позов підлягає частковому задоволенню. 29.12.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №200413-CRED, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 150 000 гривен зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 22.12.2010 року. Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався використовувати кредитні кошти на зазначені в договорі цілі, забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів в порядку та в строки згідно Графіку погашення кредиту і процентів - Додатку № 1 до кредитного договору , який є невід'ємною частиною договору (а.с.15-20). В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором №200413-CRED від 29.12.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір , відповідно до умов якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку Банку нерухоме майно , а саме житловий будинок загальною площею 248,30 кв.м. , житловою площею 90,90 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 490 кв.м. за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок , виданого Болградською міською радою Одеської області 06.02.2004 року , зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Болградське бюро технічної інвентаризації» в книзі 14, номер запису 61, реєстраційний номер 21534874. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки дорівнює 176 750 грн. (а.с.53-55). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок сплати яких встановлюються договором. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, не здійснював погашення кредиту та процентів за його користування в установлені кредитним договором строки, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 30.03.2015 року складає 432 866 грн. 22 коп., з яких: - 105 054 грн. 13 коп. - заборгованість за кредитом, - 327 812 грн. 09 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.205). Відповідно до ст.525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 18.8.1 іпотечного договору, укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 29.12.2007 року , Іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку , якщо в момент настання термінів виконання якого - небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно п. 18.10 іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти , винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки витрати на утримання предмету іпотеки, а також здійснення забезпечених іпотекою вимог. Відповідно до п. 24 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя , що містяться в цьому договорі. Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя визначені п.29 іпотечного договору та передбачають , що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь - якій особі та будь - яким способом , в тому числі на біржі , на підставі договору купівлі - продажу у порядку ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» , для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателем , і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання, передбачені кредитним договором не виконав. У зв'язку з виникненням простроченої заборгованості Банк направив позичальнику та іпотекодавцю - відповідачу [PERSON] вимогу , в якій повідомив відповідача про наявну заборгованість за кредитом, запропонував йому погасити цю заборгованість у 30- денний строк з дня отримання вимоги та попередив, що у разі непогашення заборгованості у визначений строк , в рахунок погашення заборгованості буде звернено стягнення на предмет іпотеки (а.с.207). Ця письмова вимога була отримана відповідачем 28.02.2015 року , що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.206). Проте відповідач [PERSON] не вжив заходів для погашення заборгованості за кредитом. Наявна заборгованість за кредитним договором відповідачем [PERSON]. не погашена і на теперішній час фактично не сплачується. За вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом продажу предмета іпотеки за рішенням суду. Зазначена норма закону передбачає право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання йому права на продаж предмету іпотеки за рішенням суду. Позивач , звертаючись до суду з цим позовом , обрав спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».В іпотечному договорі від 29.12.2007 року сторони погодили процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки зокрема, шляхом продажу предмета іпотеки (п.28, 29 іпотечного договору). Тому спосіб реалізації предмета іпотеки обраний позивачем у відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та на умовах, визначених іпотечним договром. Відповідно до п.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Враховуючи, що ціни на нерухомість не є сталими і мають тенденцію коливання (як зростання так і зниження), суд вважає необхідним початкову ціну продажу предмету іпотеки встановити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що відповідає вимогам ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і не суперечить інтересам сторін. В п. 42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатися: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За викладених обставин суд доходить висновку , що вимога позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] на те, що він не ухиляється від сплати боргу за кредитним договором , але не має матеріальної можливості сплатити заборгованість, не може служити підставою для відмови в задоволенні позову. Посилання відповідача [PERSON] на те , що заборгованість Банком нарахована неправильно, є безпідставним , оскільки відповідачем не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів щодо неправильного проведення позивачем розрахунку заборгованості за кредитом. Твердження відповідача [PERSON] , що під час укладення іпотечного договору від 29.12.2007 року порушені права його неповнолітніх дочок [PERSON] і [PERSON], яки на момент укладення договору були неповнолітніми, оскільки договір було укладено без отримання згоди органу опіки та піклування, також не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки , оскільки самі відповідачі [PERSON] і [PERSON], які на теперішній час вже є повнолітніми , а також відповідачка [PERSON], яка є опікуном своєї дочки [PERSON] , не тільки не оспорили іпотечний договір у встановленому порядку, а і не заперечують проти звернення стягнення на зазначений житловий будинок в рахунок погашення заборговані за кредитом . Разом з тим суд вважає, що вимога позивача про виселення відповідачів з зазначеного житлового будинку та зняття їх з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно із частинами першою, другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Болградського районного сектора ГУДМС України в Одеській області від 10.06.2014 року (а.с.46), його паспортом (а.с.27-28). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] постійно проживає в зазначеному будинку , іншого житла немає. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] знялися з реєстраційного обліку у житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Болградського районного сектора ГУДМС України в Одеській області від 04.03.2015 року (а.с.191), паспортами відповідачів (а.с.176-178). Судом також встановлено , що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в зазначеному житловому будинку не проживають з 2008 року , про що вони самі пояснили в судовому засіданні , а також пояснили , що вони не мають наміру проживати в цьому будинку та не заперечують проти задоволення позовних вимог Банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки . За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення,що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. За змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по справі № 6-39цс15. Cудом встановлено, що відповідачем [PERSON] в іпотеку передано житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який йому належав на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок , виданого на підставі рішення виконкому Болградської міської ради Одеської області № 51 від 03.02.2004 року (а.с.60-62), тобто цей житловий будинок був придбаний відповідачем не за рахунок отриманих кредитних коштів. За викладених обставин суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеного будинку, оскільки виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого постійного жилого приміщення не відповідає порядку, встановленому законом. Крім того, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на час постановлення судового рішення вже не зареєстровані в будинку , що є предметом іпотеки. Відповідно до ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог , а саме судовий збір в сумі 3654 грн. (а.с.1). Також з відповідача [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути на користь держави суму недосплаченого в зв'язку з уточненням позовних вимог судового збору 675 грн.

Outcome: partial