Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 17 квітня 2019 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, згідно якого він позичив [PERSON] 4 000 доларів США, які зобов"язувалася повернути до 15 квітня 2020 року, про що власноручно написала розписку. Зазначає, що відповідачка умови договору не виконала і на даний час суму позики не повернула, незважаючи на неодноразові звернення. В зв"язку із наведеним, просив стягнути з відповідачки в його користь заборгованість за договором позики та судові витрати. Позивач в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка у судове засідання також не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Взявши до уваги заяви сторін, дослідивши та перевіривши подані ними докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно власноручно написаної розписки від 17 квітня 2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, які зобов"язувалася повернути до 15 квітня 2020 року (а.с.5). Також сторони уклали договір позики в письмовій формі (а.с.6-8). У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка свої зобов"язання не виконала, повернула лише 100 доларів США та 150 Євро, в зв"язку з чим виникла заборгованість в розмірі суми позики. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 15 вересня 2019 року, 100 доларів США дорівнює 27, 69 гривень, тому сума боргу відповідача в національній валюті становить 103, 081, 00 грн. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Оскільки відповідачкою суму боргу не повернуто в обумовлений в розписці строк в повному обсязі, то право позивача порушено, а тому підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки наявність боргового документа - розписки та договору позики, у позивача, та визнання [PERSON] заявлених вимог, свідчить про існування невиконаного відповідачкою зобов`язання перед позивачем. Також стягненню з відповідачки підлягає і сплачений позичем судовий збір, оскільки він викликаний захистом порушеного права. На підставі наведеного та ст.ст. 625,1046-1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved