Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить встановити факт пийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO] та спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], а також просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке складається із 4/10 частин житлового будинку літ.А загальною площею 51,80 кв.м., житловою 38,30 кв.м. та прилеглими до нього господарськими спорудами, а саме: вбиральня літ.Б, літня кухня літ.в, огорожа №1-2, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадщини по заповіту після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Крім того представник позивачів просить визнати за [PERSON] право власності на 6/10 частин житлового будинку літ.А загальною площею 51,80 кв. м., житловою площею 38.30 кв.м. та прилеглими до нього господарськими будівлями, а саме: вбиральня літ. Б, літня кухня літ.В, огорожа №1-2, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадщини по закону після смерті [PERSON], померлої [INFO] . В обгрунтування вимог посилається на те, що [INFO] помер [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] та земельна частка(пай) розміром 1,80 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. "Перемога". За життя [PERSON] зробив розпорядження своїм майно, а саме: все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалось заповів онуці [PERSON]. Право на обов"язкову частку в спадщині мала дружина померлого [PERSON] , котра своєчасно і належним чином прийняла спадщину відповідно до ст.ст. 548,549 ЦК України Української РСР, однак своє право власності на вказану частку не оформила, оскільки [INFO] померла. За життя [PERSON] заповіту не залишала, а тому після її смерті відкрилась спадщина по закону . Спадкоємцями першої черги по закону є діти померлої- [PERSON], котра прийняла спадщину, відповідно до ст. 1268 ЦК України; [PERSON], [PERSON], [PERSON] , котрі від своєї частки в спадщині відмовились, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. Представник позивача посилається на те, що позивачі на даний час бажають оформити своє спадкове право по заповіту та по закону , однак цього зробити не можуть оскільки в померлих не було правовстановлючого документу на будинок. В судове засідання представник позивачів не з»явився, в заяві до суду просить справу розглянути у його відсутності . Заявлені вимоги підтримує повністю. Представник територіальної громади в судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі із 31.08.1948 року. Від спільного проживання мали четверо дітей. За час спільного проживання побудвали житловий будинок та погосподарські будівлі, що розташований в [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON]. За життя останній зробив розпорядження своїм майном, склавши 29.11.2001 року заповіт, який був посвідчений секретарем Товтрівської сільської ради за реєстровим №130, згідно якого все належне йому майно, в тому числі і житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] заповів [PERSON], котра своєчасно і належним чином прийняла спадщину, крім того звернулась із заявою до нотаріальної контори, згідно якої заведена спадкова справа № 346/2006 . Право на обов"язкову частку в спадщині мала дружина померлого [PERSON] , котра в установленому порядку відповідно до ст. 548, 549 ЦК України ( в ред. 1963 року) фактично прийняла спадщину. Встановлено, що після смерті [PERSON] ні спадкоємець по заповіту [PERSON], ні спадкоємець, котрий мав право на обов"язкову часту в спадщині не оформив своє право власності на спадщину. [INFO] [PERSON] померла. За життя заповіту не залишала, а тому після її смерті відкрилась спадщина по закону на 6/10 житлового будинку ( 1\\2 частина, що належало в спільному майні подружжя та 1/5 частина , як обов»язкова частка в спадщині). Вiдповiдно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповiтом i за законом можуть бути фiзичнi особи, якi є живими на час вiдкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, батьки. Встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцями були діти спадкодавця, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За правилами ст.ст.1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України , спадкуванням є перехiд прав та обов'язкiв (спадщини) вiд фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осiб (спадкоемців). Спадкування здійснюється за заповiтом або за законом. До складу спадщини входять yci права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент вiдкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповiтом чи за законом має право прийняти спадшину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи iз застереженням. Спадкоємець, який постiйно проживав разом iз спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про вiдмову вiд неї. Незалежно вiд часу прийняття спадщини вона належить спадкоемцеві з часу відкриття спадщини. Вiдповiдно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час смерті не проживав постiйно iз спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки №1083 від 17.10.2014 року виданої виконавчим комітетом Товтрівської сільської ради із померлою [PERSON] проживали- онука -[PERSON], дочка [PERSON], правнуки- [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, згідно якої заведена спадкова справа № 433/2011, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 28300027 від 07.10.2011 року. Інші спадкоємці по закону - [PERSON], [PERSON], [PERSON] від своєї частки в спадщині після смерті матері [PERSON] відмовились, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори (а.с.35-37). Встановлено, що на даний час спадкоємець по заповіту [PERSON] після смерті діда [PERSON] бажає оформити своє спадкове право на вищевказаний житловий будинок , а саме на 4/10 його частин та [PERSON] бажає оформити своє спадкове право на вищевказаний житловий будинок , а саме 6/10 його частин після смерті матері [PERSON] . Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свiдоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимоги даної статті, позивачі звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами, проте їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину по заповіту та закону, оскільки ними не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.11.2014 року та 27.11.2014 року. Встановлено, що [PERSON] за життя не оформив документи на належне йому нерухоме майно та не зареєстрував його в органах БТІ. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3. наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будiвель ", i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності [PERSON] вищезазначеного житлового будинку підтверджується інвентарною справою. Постанова Пленуму Верховного суду України вiд 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулюює право приватної власності громадян на жилий будинок" у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на вiдведенiй в установленому порядку на земельній дiлянцi i прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації виконкомі місцевої ради. Встановлено, що житловий будинок з погосподарськими будівлями , що розташований в [ADDRESS] побудований в 1969 р. - 1991 р. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Встановлено, що гараж літ. «Г» є самочинним будівництвом, а тому судом питання щодо нього не вирішується. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи наведене,

Outcome: approved