Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У грудні 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (а. с. 85-86), просили визнати за кожною із них у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на 1/3 частку житлового будинку, позначеного "А-1", загальною площею 44,4 м2, житловою площею 25,7 м2, із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "Б" та огорожа - "N", що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначали, що [INFO] помер їхній чоловік і батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за вказаною адресою, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 1988 року. Заповіту він не складав. З метою прийняття спадщини вони (позивачі) як спадкоємці першої черги за законом звернулися до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, якою була відкрита спадкова справа. Проте, у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірний спадковий житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами постановою державного нотаріуса цієї нотаріальної контори від 11 вересня 2017 року їм відмовлено, посилаючись на те, що право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку за спадкодавцем не зареєстроване. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву, у якій просили суд розглянути справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують, просять суд задовольнити позов повністю. Відповідач Світильнянська сільська рада Броварського району Київської області у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов визнає в повному обсязі, просить суд розглянути справу у відсутність їхнього представника. Третя особа П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора у судове засідання теж не з'явилася, направила до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за відсутності представника нотаріальної контори. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. [INFO] у місті Києві помер [PERSON], чоловік позивача [PERSON] і батько позивачів [PERSON] та [PERSON], про що свідчать свідоцтво про його смерть, свідоцтва про шлюб і свідоцтва про народження. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно. Заповіту щодо розпорядження цим майном він не складав. На день смерті [PERSON] цивільні правовідносини щодо спадкування регулювалися положеннями Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). За змістом положень ст. ст. 524, 525, 529 ЦК УРСР, чинного на день смерті спадкодавця, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Виходячи з викладеного, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та вчинення ним певних дій. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із довідки (форми 3) від 31 березня 2017 року, виданої Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" Деснянського району м. Києва, видно, що [PERSON] на день смерті проживав разом із дружиною [PERSON] і двома дочками [PERSON] та [PERSON], дошлюбне прізвище двох останніх "[PERSON]", за адресою: [ADDRESS], тому відповідно до ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР позивачі визнаються такими, що прийняли в рівних частках спадщину після смерті їхнього чоловіка і батька [PERSON] Із договору купівлі-продажу від 30 січня 1988 року, посвідченого секретарем виконкому Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області Короткевич В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 10, вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок із надвірними будівлями: сарай, огорожа, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,15 га за адресою: [ADDRESS]. Із спадкової справи № 511/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON], видно, що 27 квітня 2017 року до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина померлого [PERSON] та дві його дочки [PERSON] і [PERSON], позивачі у справі, які були зареєстрованими та проживали разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини за вказаною вище адресою у місті Києві та вважаються такими, що прийняли спадщину. Постановою державного нотаріуса зазначеної вище нотаріальної контори від 11 вересня 2017 року [PERSON] позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірний спадковий житловий будинок [ADDRESS] після смерті їхнього чоловіка і батька [PERSON] відмовлено, мотивуючи тим, що право власності на цей житловий будинок у встановленому законом порядку не зареєстровано, що підтверджується інформаційною довідкою № 171301 Комунального підприємства Київської обласної ради "Лівобережне БТІ" від 14 червня 2017 року, за результатами пошуку інформації станом на 11 вересня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який діє з 01 січня 2013 року, відомості про реєстрацію зазначеного об'єкта нерухомого майно відсутні. Судом встановлено, що на день смерті спадкодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 1988 року належав житловий будинок, загальною площею 44,4 м2, житловою площею 25,7 м2 із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "Б", огорожа - "N", що знаходяться за адресою: [ADDRESS], що, крім цього договору купівлі-продажу, підтверджується також технічними паспортами на садибний (індивідуальний) житловий будинок за даною адресою, виготовленими у 1987 та 2017 роках. 01 січня 2014 року набрав чинності Цивільний кодекс України, яким регулюються цивільні правовідносини щодо набуття права власності на час розгляду цієї справи судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є такими, які в рівних частках прийняли спадщину після смерті чоловіка і батька [PERSON], якому на день смерті належав спірний спадковий житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved