Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "ОТП Факторинг Україна", третьої особи [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Позов мотивує тим, що 10.04.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки № SR-SMEB00/233/2008 за яким позивач зобов'язався відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань перед ЗАТ «ОТП Банк» по кредитному договору № СМ- SMEB00/233/2008 від 10.04.2008 року. 18 березня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року відступлено право вимоги за вказаними договором поруки та кредитним договором, звернулось з позовом до суду з вимогою, серед іншого, про стягнення заборгованості з [PERSON] При цьому, до позовної заяви додано розрахунок заборгованості по клієнту [PERSON] від 14.04.2014 року з якого вбачається, що додатково до 300000 грн. виданих 16.04.2008 року [PERSON] 13.04.2009 року було надано 6 993,17 грн. Таким чином, станом на 13.04.2009 року мало місце збільшення грошових зобов"язань позичальника без згоди поручителя на суму 6993,17 грн. Окрім того, у відповідності до кредитної заявки від 16.04.2008 року підписаної позичальником [PERSON] процентна ставка по кредиту становила 15,9 %, станом на момент видачі кредиту, однак згідно вищезгаданого розрахунку заборгованості процентна ставка за кредитом за період з 10.09.2009 року по 17.03.2010 року збільшилася на 19.71 %, що в свою чергу потягнуло збільшення обсягу грошових зобов"язань позичальника [PERSON] без відома та згоди поручителя. Змін та доповнень до договору поруки внесено не було. За таких обставин позивач вважає, що договір поруки є припиненим відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім того, договір поруки не містить умов, які наперед погоджують зміни до кредитного договору. Позивач просить визнати припиненими правовідносини поруки за договором поруки від 10 квітня 2008 року № SR-SMEB00/233/2008 та стягнути з відповідача розмір судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просять його задовольнити. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з"явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився , хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки не повідомив . Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СМ-SMEB00/233/2008 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 300 000 грн. одним траншем, з датою його остаточного повернення 10 квітня 2019 року та фіксованою процентною ставкою - 15,9 відсотків річних. 10 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № SR-SMEB00/233/2008, відповідно умов якого [PERSON] зобов'язався відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань перед ЗАТ «ОТП Банк» по кредитному договору № СМ-SMEB00/233/2008 від 10 квітня 2008 року як солідарний боржник. Пунктом 2.1 зазначеного договору встановлено, що боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі в термін і в порядку передбаченому кредитним договором.. Пунктом 7.2 договору поруки визначено, що зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані сторонами. 10 грудня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Покупець) та ПАТ «ОТП Банк» (Продавець) укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори згідно додатку №1 до цього договору, а продавець приймає такий кредитний портфель. Відповідно до Додатку №1 до договору від 10 грудня 2010 року, покупцеві передано право вимоги за кредитним договором №СМ-SMEB00/233/2008 від 10 квітня 2008 року та договором поруки № SR-SMEB00/233/2008 від 10 квітня 2008 року. В березні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, в тому числі і до [PERSON] При цьому, до позовної заяви додано розрахунок заборгованості по клієнту [PERSON] від 14.04.2014 року з якого вбачається, що додатково до 300000 грн. виданих 16.04.2008 року [PERSON] 13.04.2009 року було надано 6 993,17 грн. Таким чином, станом на 13.04.2009 року мало місце збільшення грошових зобов"язань позичальника без згоди поручителя на суму 6993,17 грн. Окрім того, у відповідності до кредитної заявки від 16.04.2008 року підписаної позичальником [PERSON] процентна ставка по кредиту становила 15,9 % станом на момент видачі кредиту, однак згідно вищезгаданого розрахунку заборгованості процентна ставка за кредитом за період з 10.09.2009 року по 17.03.2010 року збільшилася на 19.71 %, що в свою чергу потягнуло збільшення обсягу грошових зобов"язань позичальника [PERSON] без відома та згоди поручителя. Фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що врегульовані нормами Книги п'ятої, загальними положеннями про зобов'язання ЦК України, зокрема, щодо договірних зобов'язань та правочинів із забезпечення виконання зобов'язань. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржником та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1,2 ст. 553 ЦК України). Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності. Як встановлено, позивач, відповідно до умов договору поруки від 10 квітня 2008 року № SR-SMEB00/233/2008, зобов'язався відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань перед ЗАТ «ОТП Банк» по кредитному договору № СМ-SMEB00/233/2008 від 10 квітня 2008 року. У відповідності до кредитного договору та у відповідності з кредитною заявкою від 16.04.2008 року сума отриманого [PERSON] кредиту становить 300 000 грн., однак додатково до 300 000 грн. [PERSON] 13.04.2009 року було надано ще 6 993,17 грн., в результаті чого мало місце збільшення грошових зобов"язань позичальника без згоди поручителя. Обсяг зобов'язання, яке здійснює поручитель щодо фіксованої процентної ставки встановлений умовами кредитного договору та договором поруки і складає 15,9 відсотків річних, однак згідно розрахунку заборгованості станом на 14.04.2014 року процентна ставка за кредитом за період з 10.09.2009 року по 17.03.2010 року збільшилася на 19.71 %, за умови відсутності інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру відповідальності та не внесення змін до договору поруки від 10 квітня 2008 року. При цьому, суд бере до уваги, що в договорі поруки не передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved