Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 96851,51 євро, що за курсом 23,38 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2015 року складає 2264388,30 грн. за кредитним договором № MKV0GK00006032 від 20.03.2006 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно вказаного вище кредитного договору банк зобов"язався надати відповідачеві кредит у розмірі 29250,00 євро на термін до 19.03.2021 року, а відповідач - повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Він, позивач, виконав зобовязання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач в порушення умов кредитного договору не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 07.08.2015 року має заборгованість. Заборгованість відповідача становить 96851,51 євро та складається з наступного: 23649,09 євро - заборгованість за кредитом, 23903,95 євро - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3034,42 євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 46264,05 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. З огляду на такі обставини позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з відповідача суми заборгованості. Представник позивача в судовому засідання позов підтримав, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач, будучи у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання неодноразово не з"явився. Так, відповідач прибув в судове засідання, яке призначалося на 26.10.2015 року на 14.00 год. та звернувся до суду з клопотанням про відкладення для укладення угоди із адвокатом. В судове засідання 09.11.2015 року відповідач не з"явився, подав до суду заяву, яка поступила 06.11.2015 року, про відкладення у зв"язку з сімейними обставинами. У судові засідання 19.11.2015 року на 15.30 год. відповідач не з"явився, хоча був належним чином повідомлений, що стверджується розпискою, про причини неприбуття суд не повідомив, в судове засідання 01.12.2015 року на 09.30 год. відповідач повторно не з"явився, згідно запису кур"єра на розписці до повістки про виклик відповідача за місцем проживання, зарестрованим у встановленому порядку, вручити судову повістку йому не представилося можливим у зв"зку з відсутністю відповідача за відповідною адресою. Відтак, на підставі ч. 5 с. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений відповідачеві належним чином. Відповідач про причини неявки суд не повідомив і від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, тому на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 20 березня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", - позивач у справі та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKV0GK00006032. На підставі даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 євро на термін до 19 березня 2021 року. У відповідності до умов укладеного договору відповідач взяв на себе такі обов"язки: щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору (пункт 1.2); у випадку порушення зобов"язань за кредитним договором сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,4 % на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (пункт 3.2); у випадку порушення будь-якого зобов"язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (пункт 4.1). В порушення умов кредитного договору відповідач не виконував своєчасно взяті на себе зобов"язання, в результаті чого утворилася заборгованість. Сума заборгованості станом на 07 серпня 2015 року становить 96851,51 євро, з яких: 23649,09 євро - заборгованість за кредитом, 23903,95 євро - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3034,42 євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 46264,05 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. Наведені вище обставини повністю та об"єктивно стверджені дослідженими судом письмовими доказами, які є належними та допустимими, а саме: копією кредитного договору № MKV0GK00006032 від 20 березня 2006 року (а.с. 8-10), копією заяви на видачу готівки № 5 від 28.03.2006 року (а.с. 11), розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором (а.с. 4-6), іншими письмовими доказами. Суд констатує, що між сторонами виникли договірні правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом відповідач в порушення умов кредитного договору, укладеного з позивачем, не виконує своєчасно зобов"язання за договором, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитними коштами, комісією. Такими діями відповідач порушує право позивача на отримання виконання за договором. У зв"язку з цим у позивача на підставі положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору виникло право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів згідно кредитного договору, а також комісії за фактичний строк користування кредитом, тому позовні вимоги в частині стягнення даних складових заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення передбаченої кредитним договором неустойки, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У зв"язку з тим, що відповідач допустив порушення зобов"язання, зокрема, прострочення виконання зобов"язань за договором, суд вважає, що у позивача виникло право на неустойку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, кредитним договором, укладеним між сторонами, передбачено неустойку у виді пені та її розмір. При вирішенні питання розміру неустойки, яка підлягає стягненню, суд керувався наступним. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 03.09.2014 року за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. У вказаному судовому рішенні Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно встановлених судом обставин станом на 07 серпня 2015 року відповідачеві нараховано пеню в розмірі 46264,05 євро. Розмір заборгованості за кредитом становить 23649,09 євро. В результаті порівняння розміру боргового зобов"язання відповідача та розміру нарахованої неустойки, суд встановив, що розмір неустойки перевищує розмір заборгованості майже у два рази. Таке перевищення, на думку суду, є значним, а тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, розмір неустойки слід зменшити до розміру заборгованості, тобто, з відповідача підлягає стягненню неустойка в розмірі 23649,09 євро. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. Відтак, оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовної вимоги в частині стягення пені, враховуючий офіційний курс євро до гривні, наданий позивачем, 23649,09 євро пені за курсом 23,38 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2015 року складає 552915,72 грн., тому дана сума пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача підлягають частковому задоволенню. Зокрема, з врахуванням зменшеного розміру неустойки з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за кредитним договором № МKV0GK00006032 від 20 березня 2006 року станом на 07 серпня 2015 року в сумі 50587,46 євро, з яких 23649,09 євро - заборгованість за кредитом, 23903,95 євро - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3034,42 євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 552915,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" міститься роз"яснення, що у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив 3654 грн. судового збору (а.с. 1), тому дана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial