Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої 31418,07 грн. заборгованості по отриманому згідно укладеного сторонами договору № K3XRRX02250008 від 27.04.2007 року кредиту, включаючи нараховані проценти та неустойку, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачкою належним чином взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню отриманих коштів. У судове засідання сторони не з"явилися, в зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. 27.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № K3XRRX02250008, відповідно до якого відповідачка отримала споживчий строковий кредит згідно умов програми "Розстрочка. Стандарт" у розмірі 1390,78 грн. зі сплатою 12 відсотків річних (при порушенні умов кредитного договору - 15,17 відсотка в місяць), розрахованих на суму залишку заборгованості, з кінцевим поверненням кредиту 27.10.2007 року, але в порушення взятих на себе зобовязань відповідачка не виконувала їх належним чином по щомісячному погашенню суми кредиту, в звязку з чим їй нараховано до сплати 6137,73 грн. прострочених відсотків, а також їй нараховано до сплати 23308,05 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов"язань та 1972,29 грн. (500 + 1472,29) штрафних санкцій відповідно до вимог п.п. 5.1, 5.3 умов надання споживчого кредиту, що є невідємною частиною укладеного правочину, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком. Водночас, відповідачкою, яка не з"явилася у судове засідання, подана письмова заява про застосування строку позовної давності, в зв"язку з чим вона просить залишити позовні вимоги банку без задоволення. Суд погоджується із вказаною позицією [PERSON], виходячи із наступного. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), частина 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), але згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 5.5 укладеного правочину сторонами був визначений строк позовної давності у п"ять років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу,\~а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13 і відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим. Матеріалами справи підтверджено, що\~\~за умовами кредитного договору № K3XRRX02250008 від 27.04.2007 року погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником відповідними частинами (по 274,16 грн.) кожного місяця, а тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Крім того, кінцевий строк повного погашення боргу встановлений по 27.10.2007 року включно. У визначений п. 5.5 укладеного правочину сторонами строк позовної давності у п"ять років позивач за захистом свого права не звертався із позовними вимогами. Згідно положень ст. 267 ЦК України відповідачка заявила вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позивач із заявою про визнання поважними причини пропущення строків позовної давності та їх поновлення не звертався, а тому у суду є всі підстави для відмови у позові за спливом строку позовної давності З огляду на відмову у позові, судові витрати слід покласти на позивача. \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed