Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

23.12.2014 року до Краматорського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський завод Станкомаш" про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ "Краматорський завод Станкомаш" з 25.01.2012 року. 01.10.2014 року позивач був звільнений на підставі ст. 36 ч. 1 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні позивачу не виплатили заборгованість по заробітній платі. Також на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток з дня звільнення. Діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в тому, що в період невиплати зарплати позивач був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя, не мав можливості годувати свою сім'ю, був змушений позичати кошти. Моральну шкоду позивач оцінює у 5 000 грн. Позивач у подальшому уточнював позовні вимоги та остаточно просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі при звільненні у розмірі 18 000 грн., середній заробіток за час затримки з ним розрахунку при звільненні у розмірі 5 081 грн. 52 коп., моральну шкоду у сумі 5000 грн. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини по даному позову регулюються Кодексом законів про працю України. Перевірив надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій частині строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу № 13 к від 25.01.2012 року [PERSON] з 25.01.2012 року прийнятий на посаду провідним інженером - технологом ТОВ "Краматорський завод Станкомаш", що підтверджується копією трудової книжки позивача. (а.с. 31) Наказом № 24 від 01.10.2014 року позивач був звільнений з ТОВ "Краматорський завод Станкомаш" за ст. 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 32). Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську позивачу [PERSON] за період часу з 01.01.2012 року по 30.09.2014 рік була нарахована заробітна плата у розмірі 42 473 грн. 73 коп. (а.с. 36 - 37). Згідно відомостей ДПІ у м. Краматорську ГУ Міндоходів у Донецькій області позивачу [PERSON] за період часу з 01.01.2012 року по 30.09.2014 рік була нарахована сума доходу у розмірі 41 335 грн. 51 коп., а сума виплат доходу становить за зазначений період 7 266 грн. 45 коп. (а.с. 46 - 47), таким чином із даної довідки вбачається, що сума невиплаченої заробітної плати становить 41 335 грн. 51 коп. - 7 266 грн. 45 коп. = 34 069 грн. 06 коп. Будь - яких інших належних та допустимих доказів стосовно суми невиплаченої заробітної плати сторонами суду не надано. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що відповідач порушив законні права позивача на оплату його праці. Оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 18 000 грн., то суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 11 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума заборгованості по зарплаті в сумі 18 000 грн. у межах заявлених ним вимог. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про працю" суд, установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації, суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності. Підставою відповідальності власника (підприємства) - є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Не слід думати, що вина власника виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. Водночас не можна вважати, що вину власника виключає лише непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія. Усяке явище, яке перешкоджає власникові належне виконати свої обов'язки перед працівником, якщо власник проявляв належну дбайливість щодо цього, виключає вину власника. Суду відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності вини власника у невиплаті належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Також у судовому засіданні встановлено, що власником порушенні строки розрахунку з позивачем при звільненні. Згідно з п. 2, п. 4 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. На час винесення рішення суду відповідачем фактичного розрахунку з позивачем належних при звільненні сум у повному обсязі не здійснено. Як вбачається з довідки Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську (а.с. 27), загальна заробітна плата позивача за вересень та серпень 2014 року складає 0 грн. + 1 250 грн. = 1 250 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата при 8 годинному графіку роботи та 5 днях роботи на тиждень складає 1 250 /20 робочих дня = 62,50 грн. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 109 робочих днів ( з 02.10.2014 року по 05.03.2015 рік) х 62,50 грн. (середньоденна заробітна плата) = 6 812 грн. 50 коп. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування морального збитку працівникові провадиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений ст. 23 ЦК України, згідно ч.3 якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що внаслідок порушення з вини відповідача строків розрахунку при звільненні позивачу була завдана моральна шкода, але заявлена позивачем сума моральної шкоди є завищеною. Враховуючи обставини справи, вимоги розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати в сумі 248,12 грн.

Outcome: partial