Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] в особі представника - адвоката Войтовича Є.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради, за результатами розгляду якого просить : стягнути з відповідача на свою користь понесені ним додаткові витрати на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 9 350,00 грн. ; визначити місце проживання дитини разом з батьком - [PERSON] за адресою : [ADDRESS] ; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки - [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що з листопада 2015 року до січня 2018 року він проживав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу . [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] . Починаючи з осені 2017 року, [PERSON] почала зловживати спиртні напої, у нетверезому стані поводила себе неадекватно та агресивно. Через це вони вирішили проживати окремо. Він на ім`я [PERSON] придбав кімнату в комунальній квартирі [ADDRESS] . За їхньою спільною домовленістю було вирішено, що дочка залишиться проживати з ним у належній йому квартирі [ADDRESS] . [PERSON] зустрічалася та спілкувалася з дитиною час від часу у вихідні дні. Дочка - [PERSON] страждає тяжким захворюванням, у зв`язку з чим у березні 2017 року перенесла оперативне втручання, витрати за яке у сумі 18 700,00 грн. позивач поніс самостійно. 13.07.2018 року, коли він відвіз дочку відвідати його матір - її бабусю за адресою : [ADDRESS] , [PERSON] у супроводі невідомого чоловіка викрала дитину від бабусі. Ці дії супроводжувалися спричиненням тілесних ушкоджень [PERSON] , який є чоловіком його матері. З приводу цих дій СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області розслідується кримінальне провадження № 12018080040002281 за ст.125 КК України та кримінальне провадження 3 1208080040002966 за ст. 146 КК України. Наразі позивачу стало відомо про те, що [PERSON] притягалася до кримінальної відповідальності, багато років систематично зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, не працює. В стані алкогольного сп`яніння поводиться агресивно. Забезпечити виховання та належний рівень утримання дитини відповідач не в змозі, що безумовно може вплинути на розвиток дитини. Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на статті 161,162,164,165, 185 СК України. 2 квітня 2019 року від відповідача за первісним позовом - [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району, про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини та визнання батьківства за іншою особою ( а.с. 212-216,т.1). Зустрічний позов обґрунтовано тим, що у період з 2006 року по 2011 рік вона зустрічалася з [PERSON] як чоловік і жінка. У 2011 році вони прийняли спільне рішення проживати разом у квартирі [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . Їх спільне проживання, як чоловіка і жінки без шлюбу, тривало до серпня 2012 року, коли вона вирішила припинити з ним відносини. У серпні 2012 року вона повернулася до свого житла за адресою : [ADDRESS] . Приблизно у середині 2013 року вона познайомилася з [PERSON] . Спочатку вони декілька місяців зустрічалися, а приблизно з грудня 2013 року стали спільно проживати у її житлі як чоловік і жінка без шлюбу. Їхні стосунки тривали приблизно до кінця липня 2015 року. Приблизно через два тижня після розлучення із [PERSON] , вона поновила близькі стосунки і спільне проживання із [PERSON] . Приблизно через два-три тижні після початку спільного проживання із [PERSON] вона дізналася, що вагітна і повідомила його про це. Вони вирішили, що це їхня спільна дитина і після того, як 22.03.2016 року вона народила дівчинку, назвали її [PERSON] і разом з [PERSON] на підставі спільної заяви зареєстрували її в органах реєстрації цивільного стану як [PERSON] . У період спільного проживання [PERSON] неодноразово допускав протиправну поведінку щодо неї та дитини. У тому числі бив її у стані алкогольного сп`яніння, а дитину намагався виховувати шляхом биття лозиною по сідницях. 14 і 19 січня 2018 року [PERSON] сильно побив її вдома, через що вона вимушена була викликати поліцію та швидку допомогу. Після цього вона зрозуміла, що подальше життя з ним є небезпечним. 30.01.2018 року вона придбала нове житло за адресою : [ADDRESS] , де в подальшому зареєструвала своє з донькою місце проживання. Наприкінці квітня 2018 року [PERSON] самовільно, з метою особистої помсти їй за припинення їхніх стосунків, відібрав у неї доньку [PERSON] , і став утримувати її у себе вдома. Лише через деякий час він став дозволяти їй побачення з дитиною. Дитина більше часу проводила з матір`ю відповідача, оскільки він є зайнятою людиною. 13.07.2018 року вона змогла забрати дитину з подвір`я [PERSON] , яка мешкає з нею та знаходиться на повному її утриманні. 15.06.2018 року вона отримала результат аналізу ДНК, згідно якого вірогідність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] складає 99,999998%. Таким чином, після отримання цього результату аналізу вона зрозуміла, що завагітніла саме від [PERSON] наприкінці періоду їхніх спільних стосунків - приблизно у липні 2015 року, а тому саме він є батьком [PERSON] . На підставі викладеного, просить виключити відомості про [PERSON] як батька з актового запису про народження дитини - [PERSON] , [INFO] та визнання батьківства за іншою особою - [PERSON] . Як на правові підстави заявлених вимог посилається на статті 136,137,138 СК України. 2 травня 2019 року від відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] в особі представника - адвоката Войтовича Є.М. до суду надійшов відзив на зустрічний позов ( а.с.248-249,т.1), із змісту якого вбачається таке. Вказаний відповідач проти зустрічного позову заперечує з тих підстав, що вимоги, передбачені ст. 138 СК України, позивачкою не дотримано. Поновлення строку позовної давності, про що просить [PERSON] , нормами ЦК України не передбачені. Докази на користь батьківства [PERSON] , надані [PERSON] не є переконливими. В зустрічному позові зазначено, що ДНК-тест проведено в червні 2018 року, однак це не може відповідати дійсності, оскільки дитина до 13.07.2018 року постійно проживала з ним. Заяви та клопотання учасників процесу. До позову долучено : заяву від 02.11.2018 року про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору службу ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради ( м. Запоріжжя, вул. Зелінського,3) (а.с.8, т.1); заяву про виклик свідків ( а.с.9,т.1); заяву про витребування доказів у справі ( а.с.10-11, т.1). 20.12.2018 року від служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради до суду надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що належною третьою особою у цій справі на стороні позивача є відповідний орган опіки та піклування Запорізької міської ради , у зв`язку з чим запропоновано провести відповідну заміну первісної третьої особи на належну ( а.с.54-55, т.1). 17.01.2019 року від третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району надійшла заява про розгляд справи без участі її представника ( а.с.98-99,т.1) 28.02.2019 року представником позивача - адвокатом Войтовичем Є.М. подано клопотання про допит в судовому засіданні в якості спеціаліста - завідуючого відділенням комісійних експертиз Запорізького обласного бюро судово- медичної експертизи Голубовича О.Л. (а.с.180,т.1). 19.03.2019 року від представника відповідача - адвоката Хмарського Р.Б. до суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового розгляду ( а.с.194, т.1). 2.04.2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання про визнання поважними причини пропуску та продовження їй процесуального строку для подання відзиву, встановлений ухвалою суду від 3 грудня 2018 року про відкриття провадження у справі ( а.с.208-209, т.1). 7.05.2019 року від позивачки за зустрічним позовом [PERSON] до суду надійшла заява про забезпечення позову, яку в подальшому, а саме 10.05.2019 року уточнила, за результатами розгляду якої остаточно просить зобов`язати [PERSON] невідкладно передати [PERSON] дитину - [PERSON] , [INFO] , та заборонити [PERSON] до вирішення спору по суті вчиняти одноосібні, без попереднього узгодження із заявницею дій щодо відібрання та/ або побачень наодинці з дитиною [PERSON] , [INFO] ( а.с.2-4, 17-20, т.2). 22.05.2019 року від відповідача ( позивача за зустрічним позовом) [PERSON] до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме копій: листа КНП « Міська дитяча лікарня № 5» ЗМР від 9.04.2019 № 131/02-12 « Про дитину [PERSON] »; виписок з історії хвороби дитини [PERSON] урологічного відділення КНП « Міська дитяча лікарня №5» : № 1252 від22.02.2019, № 9665 від 3.10.2019,№ 13060 від 1.12.2017, № 1782 від 6.03.2017; листа Вознесенівського ВД Дніпровського ВП ГУМВС України в Запорізькій області від 12.04.2019 № 3ад/46/01/06-2019 ( з додатками) ; довідки КУ « Обласна клінічна психіатрична лікарня» від 20.03.2019; довідки КУ « Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР від 20.03.2019 № 965; характеристики [PERSON] з Вінницького інструментального заводу ( а.с.121-122,т.2). 27.05.2019 року від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в особі його представника - адвоката Войтовича Є.В. до суду надійшло клопотання про призначення у цій справі судової генетично- молекулярної експертизи ( а.с.40-41,т.2). 28.05.2019 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Войтовича Є.М. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів ( а.с.104, т.2). 8.01.2020 року від представника третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району до суду надійшла інформаційна довідка, в якій в тому числі порушуються питання щодо розгляду справи без його участі; рішення просить прийняти з урахуванням інтересів дитини ( а.с.152-153,т.2). 23.03.2020 від представника третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи ( а.с.199,т.2) 24.03.2020 року під представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Никоненко І.С. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи ( а.с.202,т.2). 23.06.32020 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Войтовича Є.В. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи в якості доказів : лист ТОВ « Сіріус-ЮА» від 25.03.2020 року та носій СD- R ( а.с.9, т.3). 11.09.2020 року від представника третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району до суду надійшло клопотання про відтермінування надання висновку органом опіки та піклування. 15.09.2020 року від представника відповідача ( позивача за зустрічним позовом) - адвоката Сирих О.М. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.48,т.3). 14.09.2020 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Никоненко І.С. до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності ( а.с.49-50, т.3). 10.10.2020 року від органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району до суду надійшов висновок № 05/01-27/1381 від 12.10.2020 щодо розв`язання спірної ситуації в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав ( а.с.52-54, т.3). 16.10.2020 року від органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району до суду надійшов висновок № 01-10/2567 від 30.09.2020 щодо розв`язання спірної ситуації в частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] ( а.с.62, т.3). 19.10.2020 року від представника відповідача ( позивача за зустрічним позовом) - адвоката Сирих О.М. до суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.71,т.3). 5.11.2020 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Никоненко І.С. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.72,т.3). Процесуальні дії суду. 7.11.2018 року судом надіслано запит до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо зареєстрованого місця проживання відповідача - [PERSON] ( а.с.38, т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі- суд) від 03 грудня 2018 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.42-43, т.1). Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року до участі у цій справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучено : орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району ( замість первісної - служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради), у зв`язку з чим підготовче судове засідання відкладено ( а.с.56-57,т.1). 21.01.2019 року на адреси Запорізького міського психіатричного диспансеру, Запорізької обласної психіатричної лікарні, Головного Управління ДФС у Запорізькій області,дитячої лікарні № 5, КП « Запоріжремсервіс» надіслані судові запити ( а.с.115,116,117,118, т.1). Ухвалою суду від 7 лютого 2019 року у підготовчому судовому засіданні проголошено перерву ; строк проведення підготовчого провадження у цій справі продовжено ще на тридцять днів ( а.с.158-159,т.1). Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року підготовче провадження у цій справі закрито ; справу призначено до розгляду по суті ; до початку розгляду справи по суті виконані наступні процесуальні дії : зобов`язано Запорізький міський психіатричний диспансер та Запорізьку обласну психіатричну лікарню у строк до 18 березня 2019 року виконати судовий запит від 21 січня 2019 року за № 2/331/330/2029 щодо надання суду відомостей щодо можливого надання психіатричної допомоги [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , у період часу з 2014 року по 2018 рік включно за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] ; зобов`язано Комунальне підприємство « Запоріжремсервіс» у строк до 18 березня 2019 року виконати судовий запит від 21 січня 2019 року за № 2/331/330/2029 щодо надання суду відомостей щодо того, чи надходила до цієї установи у період з квітня по червень ( включно) 2018 року заява [PERSON] , який мешкав за адресою : [ADDRESS] про постійне проживання за зазначеною адресою та нарахування платежів щодо його дочки [PERSON] , 2016 р.н.; викликано для допиту у судовому засіданні, призначеному на 20.03.2019 р., в якості спеціаліста завідуючого відділенням комісійних експертиз Запорізького обласного бюро судово- медичної експертизи Голубовича Андрія Леонідовича з питань захворювання дитини - [PERSON] , [INFO] ( а.с.181-182,т.1). Ухвалою суду від 8 квітня 2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району, про виключення відомостей про особу яка батька з актового запису про народження дитини та визнання батьківства за іншою особою об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] в особі представника - адвоката Войтовича Євгена Михайловича до [PERSON] , треті особи - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району, про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, про визначення місця проживання дитини, про позбавлення батьківських прав ( а.с.228-230,т.1). Ухвалою суду від 10 травня 2019 року у задоволенні заяви позивача за зустрічним позовом - [PERSON] про забезпечення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району, про виключення відомостей про особу яка батька з актового запису про народження дитини та визнання батьківства за іншою особою, відмовлено ( а.с.26-27,т.2).. Ухвалою суду від 28 травня 2019 року у цій справі призначено судову генетично- молекулярну експертизу, на вирішення якої поставлено питання : - Чи є [PERSON] , [INFO] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] .?; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи ( а.с.42-43,т.2). Ухвалою судді від 2 липня 2019 року клопотання судового експерта Гуляєвої О.І. задоволено ; зобов`язано [PERSON] разом із дитиною [PERSON] та [PERSON] прибути до Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 12.08.2019 року на 10.00 годину, для відбирання біологічних зразків ( а.с.53-54, т.2). Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року провадження у цій справі відновлено, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні ( а.с.76,т.2). Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року виключено з кола осіб - учасників процесу орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, та залучено в якості належної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району ( а.с.138-139, т.2). Ухвалою суду від 13 січня 2020 року підготовче провадження у цій справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.160-161,т.2). Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району підготувати та надати суду в наступне судове засідання ( 14.09.2020 - 10.00 годин) письмовий висновок щодо розв`язання позову [PERSON] в особі представника - адвоката Войтовича Є.М. до [PERSON] , треті особи - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району, орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району, в частині позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району підготувати та надати суду в наступне судове засідання ( 14.09.2020 - 10.00 годин) письмовий висновок щодо розв`язання позову [PERSON] в особі представника - адвоката Войтовича Євгена Михайловича до [PERSON] , треті особи - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району, орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району, в частині позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . ( а.с.23-24,т.3). В суді позивач за первісним позовом - [PERSON] свої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити ; проти зустрічного позову [PERSON] заперечує, просить у задоволенні відмовити. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Никоненко І.С. позицію свого довірителя підтримує у повному обсязі. Відповідачка за первісним позовом - [PERSON] в суді проти позову [PERSON] заперечує, просить у його задоволенні відмовити ; вимоги зустрічного позову, за яким є позивачем підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідачка за первісним позовом [PERSON] - адвокат Сирих О.М. позицію свого довірителя підтримує у повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в суді проти позовних вимог зустрічного позову не заперечує та пояснив, що з грудня 2013 року і до кінця липня 2015 року він та [PERSON] спільно проживали у її житлі як чоловік та жінка без шлюбу. У 2018 році з тесту ДНК він дізнався про те, що [PERSON] є його дочкою, і з липня 2018 року по лютий 2019 року він разом з [PERSON] та [PERSON] проживали у належній [PERSON] квартирі. Вони знаходилися на його повному утриманні. Представник органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району в суді підтримав висновок № 05/01-27/1381 від 12.10.2020 щодо розв`язання спірної ситуації в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав, і вважає не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Представник органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району підтримав висновок № 01-10/2567 від 30.09.2020 щодо розв`язання спірної ситуації в частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , та вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] .. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з грудня 2013 року по липень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. З осені 2015 року по січень 2018 року [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] [INFO] у них народилася дочка, яку вони назвали [PERSON] і разом , на підставі спільної заяви зареєстрували її в органах реєстрації цивільного стану як [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 17.04.2018 року, актовий запис № 404 ( а.с.13,т.1). Вказаний період часу [PERSON] та [PERSON] постійно проживали як чоловік та жінка, вели спільне господарство, за місцем проживання позивача за первісним позовом за адресою : [ADDRESS] . За версією [PERSON] , починаючи з осені 2017 року [PERSON] почала зловживати спиртні напої, у нетверезому стані поводила себе неадекватно та агресивно. Через це вони вирішили проживати окремо. За версією [PERSON] у період спільного проживання [PERSON] неодноразово допускав протиправну поведінку щодо неї та дитини, у тому числі бив її у стані алкогольного сп`яніння, а дитину намагався виховувати шляхом биття лозиною по сідницях. У січні 2018 року [PERSON] у черговий раз побив її, після чого вона зрозуміла, що подальше життя з ним є небезпечним для їхнього з дитиною життя і здоров`я. Отже, у січні 2018 року [PERSON] переїхала проживати за адресою : [ADDRESS] , а [PERSON] залишилася проживати разом з батьком - [PERSON] . З 13 липня 2018 року [PERSON] проживала з матір`ю за місцем своєї реєстрації за адресою : [ADDRESS] . На підставі вищенаведених встановлених обставин слід зазначити, що дитина - [PERSON] , [INFO] у період з дня народження і до січня 2018 року проживала разом з батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою : [ADDRESS] .; у період з січня 2018 року до 13 липня 2018 року проживала з батьком по вказаній адресі ; з 14 липня 2018 року по 25 квітня 2019року проживала з матір`ю за адресою : [ADDRESS] ; з 26 квітня 2019 року і по теперішній час дитина проживає з батьком за адресою : [ADDRESS] . Нормативно - правове обґрунтування та висновки суду стосовно вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] . Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В силу статті 150 СК України батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов"язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов"язані поважати дитину. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; 3) є хронічними алкоголіками або наркоманами. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз"яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного застосування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від вихованння дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Пункт 18 вказаної постанови містить роз"яснення, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків. Пункт 1 ч.1 ст. 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із п.2- дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів такого утримання дитини є сплата аліментів тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь того з батьків, хто проживає разом з дитиною. Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 р. у справі № 199/5032/16-ц дійшов висновку, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Між інтересами дитини і інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважать над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі « Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якому вжитому заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими ( параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Із встановлених в суді обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, суд прийшов до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері ( батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. У цій справі не встановлені обставини, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка у вищевказані періоди часу проживала з батьком, і наприкінці, починаючи з 26 квітня 2019 року і по теперішній час проживає разом з батьком. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить безумовно про те, що матір дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. В суді встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] - батьками [PERSON] існують вкрай неприязні стосунки, які ними вирішуються , в тому числі і шляхом перешкоджань у спілкуванні з дитиною тому із батьків, хто не проживає разом з дитиною. В результаті між ними виникають конфлікти, свідками яких була і малолітня [PERSON] . Оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] - матір малолітньої [PERSON] має постійне місце проживання за адресою : [ADDRESS] . 12 жовтня 2018 року спеціалістами відділу по Дніпровському району служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради обстежено умови проживання малолітньої [PERSON] ( по заяві батька), умови для проживання дитини у [PERSON] створені належним чином ( а.с.61, т.3). Згідно Акту обстеження умов проживання [PERSON] від 15.09.2020 року, для виховання, розвитку та проживання дитини створені належні умови ( для дитини є ліжко, іграшки, книжки) ( а.с.56, т.3) [PERSON] працює торговим представником в ТОВ « Дубет-Трейд», отримуючи стабільний дохід ( а.с.55, т.3). Згідно довідки КУ « Обласна клінічна психіатрична лікарня» від 20 березня 2019 року [PERSON] на диспансерному обліку в КУ « ОКПЛ» ЗОР ( м. Запоріжжя) не перебуває ( а.с.133,т.2). Згідно довідки КУ « Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради від 20 березня 2019 року № 865 [PERSON] на обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» не перебуває ( а.с.134, т.2) Матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків. 13 лютого 2019 року [PERSON] було зроблено хірургічну операцію ( урізання часток правої нирки) та мати [PERSON] з 4 лютого 2019 по 22 лютого 2019 року перебувала з донькою на лікуванні у КЗ « ЗМБДЛ №5» ( а.с.59,т.3), що свідчить про те, що мати дитини піклувалася про стан здоров`я дочки, та увесь час перебувала разом з нею. Під час розгляду справи [PERSON] проти позбавлення батьківських прав заперечує, відвідувала кожне судове засідання та з її поведінки вбачалось її бажання спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні. При прийнятті рішення з цього питання суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району до суду надійшов висновок № 05/01-27/1381 від 12.10.2020 , з якого вбачається не доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] ( а.с.52-54, т.3). З огляду на встановлені в суді обставини, суд не вбачає підстав для застосування до [PERSON] такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав відносно дочки - [PERSON] . Нормативно - правове обґрунтування та висновки суду щодо вимоги про визначення місця проживання дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до Стаття 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Крім того, за положеннями статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. Як зазначалось вище малолітня [PERSON] у період з 14 липня 2018 року по 25 квітня 2019 року проживала з матір`ю за адресою : [ADDRESS] . Із змісту листа заступника начальника патрульної поліції в Запорізькій області № 44-аз/41/32/03-2019 від 20.05.2019 вбачається, що нарядам УПП в Запорізькій області ДПП надійшло наступне службове завдання : № 11079 від 25.04.2019 року такого змісту : «25.04.2019 о 18.55 за адресою : [ADDRESS] , на вікні 4 поверху жінка з маленькою дитиною 2 роки, викидає речі з вікна та гучно кричить.» Заявник : [PERSON] . До цієї події диспетчером приєднані наступні повідомлення : « Дата скоєння : 25.04.2019, Зміст : на 4 поверсі 6 під`їзду жінка у неадекватному стані кричить та все викидує з вікна, боїться щоб не викинула дитину». Заявник : [PERSON] . « Шостий під`їзд з четвертого поверху жінка в нетверезому стані кричить, викидує речі, ставить на вікно дитину». Заявник : [PERSON] ( а.с.113-115,т.2) Співробітники поліції спільно з медичними працівниками психіатричної швидкої допомоги примусово зайшли в квартиру та забрали [PERSON] з метою госпіталізації жінки до психоневрологічного диспансеру. Малолітню [PERSON] співробітники поліції разом з речами дитини передали батькові - [PERSON] , який на той момент вже перебував біля будинку за адресою : [ADDRESS] . Того ж дня [PERSON] після огляду лікарем у КНП « Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, близько о 22.00 годині, було відпущено додому. Із змісту вищенаведеного листа заступника начальника патрульної поліції в Запорізькій області № 44-аз/41/32/03-2019 від 20.05.2019 також вбачається , що у період з 13.07.2018 року по 25.04.2019 року ( період часу проживання [PERSON] з матір`ю) за адресою місця проживання [PERSON] - [ADDRESS] , надходили наступні службові завдання : 1)№ 6623 від 12.03.2019 ; заявник : [PERSON] ; рапорт про виконання: « Прибувши на місце виклику була виявлена заявниця, котра відмовилася надавати свої данні. Заявниця знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та з явними ознаками психічної хвороби. Заявниця увесь час кричить. По суті виклику нічого сказати не може, веде себе агресивно. Скарг та заяв не надходило. Відповіді не потребує» ; 2)№ 6625 від 12.03.2019 ; заявник : [PERSON] ; рапорт про виконання : « Заявниця в стані алкогольного сп`яніння, повідомила, що допомоги не потребує, буде розбиратися самостійно. Побачила документи сусідів на оренду житла. Скарг та заяв не надходило» ; 3)№ 6626 від 12.03.2019 ; заявник : [PERSON] ; рапорт про виконання : « Заявниця поводить себе неадекватно. Постійно плутається у своїх поясненнях, не може пояснити мету виклику поліції» ( а.с.113-115, т.2). Крім того, вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2019 року ( справа № 333/685/19) [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. [PERSON] обвинувачувалася в тому, що 13.07.2018 року, о 9.40 годин, разом із невстановленою особою, знаходячись на території будинку [ADDRESS] , в ході словесного конфлікту нанесла потерпілому [PERSON] обома руками та ногами не менше 6 ударів в область голови, обличчя та тулубу, спричинивши йому при цьому легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я ( а.с.117-119, т.2). Як пояснила в суді відповідачка за первісним позовом - [PERSON] у такий спосіб вона намагалася забрати дочку [PERSON] від батьків свого колишнього цивільного чоловіка - [PERSON] . Підсумовуючи вищевикладені встановлені в суді обставини, слід зазначити, що всі ці конфліктні, негативні за своєю природою події, відбувалися за активною участю [PERSON] , у присутності малолітньої [PERSON] , що безумовно вплинуло на психоемоційний стан дитини. Починаючи з 25 квітня 2019 року і по день винесення рішення у цій справі - 12 листопада 2020 року, [PERSON] проживає разом з батьком за адресою : [ADDRESS] . Будучи стурбованим психоемоційним станом дитини після подій 25 квітня 2019 року, у травні 2019 року [PERSON] звернувся до спеціаліста - психолога з приводу психологічного обстеження дитини. Згідно висновку спеціаліста-психолога - кандидата психологічних наук, доцента, завідуючої кафедри психології Запорізького національного університету Губи Н.О. від 8 травня 2019 року, малолітня дитина - [PERSON] перебувала в неврозоподібному стані, що також підтверджують висновки лікаря-невролога. Даний стан характеризується емоційно-дратівливим станом нервової системи, вираженою тривожністю і страхами. Такий неврозоподібний стан дитини може бути обумовлений подіями, які відбувалися 25.04.2019 року і несли загрозу не тільки психологічному благополуччю дитини, але і її фізичному здоров`ю. А також тим, що дитина, проживаючи з матір`ю [PERSON] , тривалий час була позбавлена соціалізації, не відвідувала дошкільний заклад з серпня 2018 року по квітень 2019 року, що негативно визначилося в цілому на процесі розвитку [PERSON] . У процесі обстеження, як зазначила спеціаліст-психолог, спостерігаючи позитивну динаміку в процесі психічного розвитку дитини за той проміжок часу, що вона проживала з батьком [PERSON] , враховуючи її психологічний стан на час проведення обстеження, можна стверджувати, що більш сприятливим з психологічної точки зору є проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] ( а.с.106-109,т.2). Згідно психолого-педагогічної характеристики вихованця закладу дошкільної освіти ( ясел-садка) № 177 « Дзвіночок» [PERSON] № 01-21/44 від 06.05.2019 року, дитина відвідує садок з 07.05.2018 року. В період з серпня 2018 року по 26 квітня 2019 року дівчинка не відвідувала дитячий заклад. І з 02.05.2019 року знову почала його відвідувати. Характер дитини помітно змінився, вона стала дратівливою, не спокійною, плаксивою, часто згадує батька та проситься до нього. [PERSON] стала боятися води, відмовляється від музичних занять . [PERSON] грається самостійно, з дітьми на контакт іде не охоче. Засинає довго, неспокійно, після плачу. Спить тривожно, часто прокидається , кричить. У вихованні дитини приймає участь тільки батько. Мати дівчинки в садочку не бачили, з вихователями вона не спілкувалася ( а.с.22,т.2). Допитана в суді в якості свідка [PERSON] , завідуюча ДНЗ № 177 « Дзвіночок», кандидат психологічних наук, пояснила, що із батьків [PERSON] знає лише батька [PERSON] В дитячий заклад [PERSON] поступила у травні 2018 року, та відвідувала його до серпня 2018 року. З серпня 2018 року по квітень 2019 року дитина дитячий садок не відвідувала, оскільки проживала разом з матір`ю. У квітні 2019 року батько знов привів дитину до дитячого садочку. Протягом п`ти місяців [PERSON] проходила адаптацію, з нею працював психолог, оскільки дитина постійно плакала, відмовлялась грати з дітьми, шум води спонукав її до плачу, сиділа на самоті тощо. З такої її поведінки психологом був зроблений висновок, що дитина пройшла через психологічну травму. Наразі дитина адаптувалася, стала контактною, згадує лише батька. Дівчинка завжди охайна, акуратна. Дитиною цікавиться лише батько, мати дитячий садочок не відвідувала та не відвідує. Влітку дитина деякий час дитячий спадок не відвідувала, оскільки батько возив її до моря на оздоровлення. Згідно характеристики № 07-07/120 від 06.05.2019, виданої Загальноосвітньою школою 1-111 ступенів № 58 на батька [PERSON] , учня 3 класу, [PERSON] активно займається вихованням дітей [PERSON] та [PERSON] , стежить за успішністю, цікавиться життям в школі старшого сина, молодшої доньки у дитячому садочку ; терпеливий, вміє знаходити компромісні рішення ; завжди охайний, до чого привчає і своїх дітей, дотримується демократичного стилю в спілкуванні та вихованні. Крім того, його охарактеризовано як приклад та емоційну підтримку для своїх дітей ( а.с., т.21). [PERSON] працює в ТОВ « Електростар Плюс» на посаді директора підприємства з липня 2017 року, отримує стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. [PERSON] працює в ТОВ « Дубет-Трейд» з 12.03.2019 року на посаді торгового представника, отримує стабільний дохід ( а.с.55,т.3). Відділом по Дніпровському району служби ( управління) у справах дітей здійснений вихід за місцем проживання [PERSON] , за результатами якого встановлено, що умови проживання задовільні, для [PERSON] є складне дитяче ліжко, іграшки, книжки, необхідні меблі ( а.с.56, 61 т.3). Відділом по Вознесенівському району служби ( управління) у справах дітей здійснений вихід за місцем проживання [PERSON] , з яким мешкає малолітня [PERSON] , за результатами якого встановлено, що для проживання та виховання [PERSON] створені належні умови, а саме : є дитяча кімната, в якій є все необхідне : дитяче ліжко, шафа для одягу, іграшки, розвиваючи ігри, тренажери, дитячі книжки, речі, одяг, взяття в достатній кількості. Згідно висновку № 01-10/2567 від 30.09.2020 року орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ( а.с.62,т.3). Аналізуючи встановлені в суді обставини в їх сукупності, та розуміючи, що спір в цій частині стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, враховуючи, що дитина після переїзду на нове місце проживання у квітні 2019 року, прижилася у новому середовищі, відвідує дитячий садок, у неї склалося певне коло спілкування. Судом приймається до уваги і той факт, що психоемоційний стан дитини стабілізувався і вже понад один рік є рівним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доцільність проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Крім того, слід зазначити, що визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Слід також зауважити, що у разі зміни умов виховання дитини в залежності від різних обставин ( стан здоров`я батька ( матері) і дитини, можливість догляду за дитиною, тощо), суд має право змінити визначене місце проживання дитини та не може відмовити у відкритті провадження з тієї причини, що такий спір вже був предметом розгляду судом. Стосовно позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на його користь додаткових витрат на утримання [PERSON] , у сумі 9 350,00 грн., слід зазначити таке. В обґрунтування заявленої вимоги позивач за первісним позовом [PERSON] зазначив, що його донька [PERSON] страждає тяжким захворюванням. Під час стаціонарного лікування, 03.03.2017 року вона перенесла оперативне втручання, витрати за яке у сумі 18700,00 грн. він поніс самостійно. Виходячи з положень статті 185 СК України, вважає, що [PERSON] , як матір малолітньої [PERSON] , повинна також брати участь у додаткових витратах на дитину. Грошова сума у розмірі 9 350,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, це одна друга від загальної суми понесених позивачем додаткових витрат на лікування дитини. Згідно частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом того що). Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. У зв`язку з тим, що позивачем [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження понесених ним додаткових витрат, пов`язаних з оплатою оперативного втручання 03.03.2017 року, суд не вбачає підстав для задоволення цієї позовної вимоги. Стосовно позовної вимоги [PERSON] , виходячи із змісту зустрічного позову, слід зазначити таке. Згідно частини першої статті 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Частиною другою статті 138 СК України передбачено, що вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини, як то передбачено частиною третьою статті 138 СК України, встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. В суді встановлено, та не оспорюється сторонами, що приблизно у серпні - вересні 2015 року [PERSON] та [PERSON] зустрілися та вирішили поновити свої близькі стосунки і за ініціативою [PERSON] поновили спільне проживання в його квартирі по [ADDRESS] . Стали вести спільне господарство. Приблизно через два-три тижні після початку спільного проживання [PERSON] дізналася про те, що вона вагітна і повідомила про це [PERSON] . Вони вирішили, що це їхня спільна дитина і після того, як вона [INFO] народила доньку, назвали її [PERSON] і разом з [PERSON] на підставі спільної заяви зареєстрували її в органах реєстрації цивільного стану як [PERSON] . Встановлені в суді обставини також підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , та в якому в якості батька вказаний [PERSON] , а в якості матері - [PERSON] ( а.с.13, т.1) У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надані роз`яснення, згідно яким в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою, так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини. Отже, не зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] є належним відповідачем за зустрічним позовом по цій справі. Надалі, із свідоцтва про народження дитини - [PERSON] вбачається, що днем реєстрації її народження є [INFO] . Із зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду 2 квітня 2019 року, тобто із порушення строку позовної давності, встановленого частиною третьою статті 138 СК України - в один рік , який починається від дня реєстрації народження дитини. У зустрічному позові позивачка [PERSON] просить поновити їй пропущений строк на звернення до суду з вимогою про оспорювання батьківства, оскільки він, як на її думку, пропущений з поважних причин. В обґрунтування такої вимоги [PERSON] зазначено, що на початку червня 2018 року вона, відповідач [PERSON] та її донька [PERSON] завітали до Медико-генетичного центру « Мама Папа», розташованого за адресою : [ADDRESS] , де нею було замовлено дослідження щодо можливої спорідненості зразків її доньки [PERSON] та [PERSON] 15 червня 2018 року вона отримала результат ДНК, згідно якого вірогідність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] складає 99, 999998%. Таким чином, після отримання цього результату аналізу вона зрозуміла, що завагітніла саме від [PERSON] наприкінці періоду їхніх спільних стосунків - приблизно у липні 2015 року, а тому саме він, як на думку позивачки, є біологічним батьком [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Вирішуючи це питання, суд виходить з такого. Згідно частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається : 1) за заявою матері та батька дитини ; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини ; 3) за рішенням суду. В даному конкретному випадку походження дитини - [PERSON] було встановлено у реєстраційному ( добровільному) порядку. Такий порядок встановлення батьківства застосовується у випадках, коли походження дитини визначається за спільною заявою матері та батька дитини або за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини. Подання спільної заяви про визнання батьківства є найпростішим способом встановлення батьківства, який передбачає добровільне визнання батьківства і виключає можливі колізії й суперечки між батьками дитини щодо її походження. Встановивши порядок подання спільної заяви про визнання батьківства законодавець мав на увазі походження дитини лише від батька. Чоловік визнає, що він є біологічним батьком дитини і просить про те, щоб йому були надані права та обов`язки батька щодо цієї дитини. Мати дитини при підписанні спільної заяви для визнання батьківства підтверджує, що заявник дійсно є батьком її дитини і надає згоду на те, щоб дана особа набула батьківських прав та обов`язків В даному конкретному випадку, як встановлено вище, реєстрація народження [PERSON] відбулася на підставі спільної заяви [PERSON] та [PERSON] , тобто питання батьківства було вирішено 14 квітня 2016 року. І виходячи з положень статті 125, частини третьої статті 138 СК України, законодавець надав матері дитини для оспорення батьківства один рік , і чітко зазначив, що цей рік починається від дня реєстрації народження дитини, на відміну від інших норм сімейного законодавства, які містять чіткі посилання на встановлення позовної давності, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про певну обставину ( наприклад - частина третя статті 139 СК України). Надання суду під час розгляду справи в якості доказу контраргументу позовних вимог за первісним позовом і як обґрунтування зустрічного позову документу, який не є доказом в сенсі статей 77-79 ЦПК України, і як доказ того, з якого часу [PERSON] стало відомо про біологічного батька [PERSON] , як на думку суду, з огляду на вищезазначені положення сімейного законодавства, не може слугувати підставою для поновлення вказаного пропущеного строку. На підставі викладеного, у задоволенні заяви [PERSON] про поновлення їй пропущеного строку для пред`явлення вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини слід відмовити, що тягне за собою і відмову у задоволенні зустрічного позову. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог частини другої статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial