Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Державна установа "Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я (Держсанепідслужби) України" (надалі позивач, установа або Центр) в серпні 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної установі в розмірі 31 575 грн. 50 коп. , а також сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн. 09 вересня 2016 року відкрито провадження у справі. В обгрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] 11.03.2014 на підставі наказу №36-ос від 11.03.2014 була прийнята на посаду бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, економічного контролю та аналізу ДУ «ЖОЛЦ ДСЕСУ». Відповідно до наказу №19-ос від 05.02.2016 створена комісія для проведення перевірки нарахувань оплати праці та премій за 2013-2015 року працівникам відділу бухгалтерського обліку, внаслідок якої встановлено порушення законодавчих актів, що регулюють порядок нарахування заробітної плати та премій, Положення про преміювання та інші додаткові виплати працівникам центру, що призвело до нарахувань протягом 2013-2015 років премій у великих розмірах працівникам відділу бухгалтерського обліку без видання відповідних наказів та нанесено матеріальної шкоди позивачу в особливо великих розмірах. Зокрема було встановлено, що за період роботи в Центрі відповідач разом із головним бухгалтером [PERSON] та бухгалтером з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку [PERSON] в порушення законодавчих актів, що регулюють порядок нарахування заробітної плати та премій, Положення про преміювання та інші додаткові виплати і посадової інструкції у розміри премій, зазначених у наказах, для окремих працівників Центру при нарахуванні заробітних плат, безпідставно та незаконно вносила зміни в бік підвищення, а також проводили виплати премій без видання наказів, що призвело до заподіяння збитків Центру в особливо великих розмірах 1 357,4 (один мільйон триста пятдесят сім тисяч чотириста) грн., викривлення фінансової та податкової звітності до органів Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, персоніфікації громадян. Згодом, ще до закінчення роботи комісії, з метою часткового погашення матеріальних збитків 08.02.2016 відповідачем та іншими працівниками Центру по квитанціях на рахунок одержувача ДУ „Житомирський [PERSON] було внесено 315 777,87 (триста пятнадцять тисяч сімсот сімдесят сім грн. 87 коп.), з яких зокрема відповідачем внесено 39 254,85 грн. (тридцять девять тисяч двісті пятдесят чотири грн. 85 коп.), що підтверджується квитанцією ПриватБанку № 0.0.501501089.1 в якій вказано призначення платежу: повернення помилково зарахованих коштів від [PERSON]. Як зазначено в акті перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.2016, членами комісії працівникам бухгалтерії (в тому числі і відповідачу) та головному бухгалтеру 04.03.2016 було запропоновано надати письмове або усне пояснення з приводу визначення розмірів премії та внутрішніх документів, відповідно до яких здійснювалися нарахування. Однак, пояснення працівниками у письмовому вигляді не надавалися; відповідач була ознайомлена з актом перевірки, але підписати його відмовилася, про що був складений акт. 10.03.2016 відповідача було ознайомлено із актом службової перевірки №1 від 04.03.2016 та запропоновано надати пояснення, від чого вона також відмовилася та ця відмова підтверджена актом. Цього ж дня наказом №42-ос, за згодою профспілки, відповідача було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (з підстав втрати довіри). Як встановлено комісією по розгляду невиробничих витрат, відповідачем в звязку із внесенням безпідставних змін до наказів по Центру особисто було незаконно отримано премій на загальну суму 70 317,00 грн. (без урахування податків та обовязкових платежів). Крім того, без видання будь-яких наказів, відповідачем отримано премій на загальну суму 20 400, 00 грн. (без урахування податків та обовязкових платежів). На момент звільнення відповідачем добровільно було відшкодовано 39 254,85 грн. З метою часткового відшкодування заподіяної шкоди при звільненні відповідача кінцевий розрахунок в сумі 1767,61 грн. був зарахований для відшкодування шкоди. Таким чином залишок невідшкодованої відповідачем заподіяної шкоди, з урахуванням податків та обовязкових платежів, становить 31 575,50 грн. Дані факти встановлені і перевіркою, що була проведена Управлінням Держпраці у Житомирській області Державної служби України з питань праці 14.04.2016. 25.04.2016 на адресу відповідача було направлено лист № 01/00- 726 з пропозицією добровільно відшкодувати заподіяну шкоду, однак, будь-яких дій на відшкодування шкоди вчинено не було, що спонукало позивача звернутися до суду з вказаним позовом. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та вказали, що відповідно до укладеного трудового договору відповідач мала організовувати роботу бухгалтерської служби, контролювати відображення на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; вживати всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку; здійснювати контроль за веденням касових операцій. У посадовій інструкції відповідача зазначено, що вона несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків, що передбачені цією посадовою інструкцією; за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності; за завдання матеріальної шкоди. Відповідач зобовязана була здійснювати нарахування заробітної плати та премій у точній відповідності із наказами по Центру та самовільно вносити зміни до наказів не мала права. Оскільки відповідач допустила грубі порушення в своїй роботі, внаслідок яких установі нанесено значної матеріальної шкоди, просять суд позов задовільнити. Відповідач позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю. Вказала, що її незаконно хочуть притягнути до матеріальної відповідальності та докази, на які посилається позивач, є неналежними та не підтверджені фактичними даними. Також звертала увагу суду, що твердження позивача про те, що кошти у сумі 39 254,85 грн. як часткове погашення матеріальних збитків перераховані нею до Державного бюджету не із власної волі; усі накази, які подавалися позивачем до перевірок за 2013-2015 роки із абревіатурою «ОС» є підробленими та не відповідають п.п. 84-88 Постанови КМУ України від 30.11.2011 р. №1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» від 30 листопада 2011 p. № 1242; у наказах не зазначено, по яким фондам слід проводити фінансування виплат премії; у наказах позивача немає підпису головного бухгалтера; у наказах по керівному складу не зазначені чітко суми на виплату премії; дати наказів не співпадають із датами фактичних виплат; в наказі №150-ос від 30.12.2015 двічі вказується премія тощо. Суд заслухав представників позивача та відповідача, дослідив матеріали справи та встановив, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно наказу № 36-ос від 11.03.2014 р. відповідач була прийнята на посаду бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, економічного контролю та аналізу ДУ «ЖОЛЦ ДСЕСУ» (том 1, а.с. 7). Відповідно до плану антикорупційних заходів установи на 2016 рік наказом позивача № 19-ос від 05.02.2016 року була створена комісія по перевірці виконання постанови Кабінету Міністрів України 01.03.2014 № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» та порядку нарахування заробітної плати з урахуванням умов колективного договору і чинного законодавства України працівникам установи. За результатами роботи комісії було складено Акт перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку (том 1, а.с. 8-10), який затверджений директором установи 22.02.2016 р. та з якого вбачається, що комісією проведено перевірку нарахувань оплати праці та премій працівникам установи за 2013-2015 роки та встановлено, що за вказані роки працівникам відділу бухгалтерського обліку безпідставно було нараховано премій на суму 1357,4 тис. грн. (один мільйон триста пятдесят сім тисяч чотириста грн.), що призвело до нанесення матеріальної шкоди установі у великих розмірах. Також в акті вказано, що задля здійснення перевірки щодо правильності нарахування розмірів премій працівникам установи головному бухгалтеру [PERSON] та бухгалтерам [PERSON] та [PERSON] було запропоновано надати внутрішні документи, на підставі яких нараховувались дані виплати. Однак, від них було отримано відповідь, що накази на виплату премій за 2013-2015 роки зникли з кабінету бухгалтерії, про факт зникнення вказаних документів попередньо адміністрації не повідомлялось. Працівникам бухгалтерії та головному бухгалтеру було запропоновано надати письмові або усні пояснення з приводу визначення розмірів премій та внутрішніх документів відповідно до яких здійснювались нарахування. Пояснення працівників в письмовому вигляді не надавались. З метою недопущення втрат державного бюджету запропоновано звернутись до Державної санітарно-епідеміологічної служби України з проханням направити спеціалістів для здійснення перевірки законності та правильності нарахування заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку та визначити конкретні розміри заподіяння матеріальних збитків, а на час проведення перевірки запропоновано відсторонити від роботи без збереження заробітної плати працівників: головного бухгалтера [PERSON], бухгалтера [PERSON], бухгалтера [PERSON] Відповідач [PERSON] була ознайомлена з даним актом 23.02.2016 року, однак, висловила свою незгоду із прочитаним та відмовилась ставити підпис про ознайомлення з актом, про що складено відповідний акт від 23.02.2016 року (том 1, а.с. 12). Комісіям до перевірки були надані перші примірники наказів про преміювання із абревіатурою «ОС», які знаходилися у відділі кадрів установи. Щодо здійснення перевірок на підставі даних наказів на час проведення перевірок відповідач не заперечувала. Відповідно до наказу Держсанепідслужби України від 22.02.2016 року №19 «Про створення комісії та проведення перевірки» комісією проведено перевірку фактів, викладених у зверненні директора Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» [PERSON] від 22.02.2016 року №01/00-325. За результатами перевірки, яка проводилася у присутності в т.ч. і відповідача [PERSON], було складено акт від 23-25 лютого 2016 року. Як слідує із акту перевірки Держсанепідслужби України від 23-25 лютого 2016 року до перевірки надавалися накази про преміювання працівників за 2013- 2015 роки із абревіатурою «ОС», а також копії наказів із абревіатурою «АГ» за 2013 - 2016 роки, що стосувалися адміністративно-господарської діяльності, облік яких проводиться фельдшером санітарним організаційного відділу . Із розділу ІІ посадової інструкції бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», яку займала відповідач, вбачається, що вона мала здійснювати прийом, аналіз і контроль табелів обліку робочого часу і готувати їх до лічильної обробки; приймати і контролювати правильність оформлення листків про тимчасову непрацездатність, довідок з догляду за хворими та інших документів, що підтверджують право на відсутність працівника на роботі, готувати їх до лічильної обробки, а також до складання встановленої бухгалтерської звітності; здійснювати нарахування заробітних плат працівникам підприємств, здійснювати контроль за витрачанням фонду оплати праці; здійснювати реєстрацію бухгалтерських проводок та їх рознесення; здійснювати нарахування та перерахування страхових внесків у державні позабюджетні соціальні фонди, заробітних плат робітників і службовців, інших виплат та платежів, а також відрахування коштів на матеріальне стимулювання працівників підприємства; готувати періодичну звітність по ЕНС у встановлені терміни , стежити за збереженням бухгалтерських документів, оформлювати їх відповідно до встановленого порядку для передачі в архів; вести на основі відомостей виплату зарплати працівникам підприємства; здійснювати контроль за дотриманням касової дисципліни, розрахунками з підзвітними особами; готувати дані для складання балансу й оперативних зведених звітів про доходи і витрати грошових коштів; брати участь у розробці і впровадженні раціональної планової й облікової документації, прогресивних форм і методів ведення бухгалтерського облікуна основі застосування сучасних засобів обчислювальної техніки та інформаційних технологій; надавати методичну допомогу працівникам підрозділів підприємства з питань бухгалтерського обліку, контролю, звітності й економічного аналізу; систематично підвищувати свою кваліфікацію на курсах і семінарах з бухгалтерського обліку; виконувати інші доручення головного бухгалтера (його заступника). Тобто, самовільно вносити зміни до наказів відповідач не мала права. У розділі ІV цієї ж посадової інструкції зазначено, що бухгалтер з розрахунку зарплати несе відповідальність за: неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов"язків, передбачених цією посадовою інструкцією - в межах, визначених чинним законодавством України; правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності - в межах, визначених чинним адміністративним, цивільним та кримінальним законодавством України; завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним трудовим і цивільним законодавством України; незабезпечення дотримання трудової і виконавчої дисципліни (том 1, а. с. 84-87). Судом встановлено, що заробітна плата в установі нараховувалася через програму «ІС-ПРО», паролі доступу до якої мали два бухгалтери з розрахунку заробітної плати, тобто, в тому числі і відповідач. Через систему обслуговування «Клієнт-Банк» відомість на виплату заробітної плати в електронному вигляді надсилалася до банківської установи для зарахування коштів на зарплатні картки працівників. Особистий ключ ЕЦП системи обслуговування «Клієнт-Банк» генерувався на головного бухгалтера. Після нарахування зарплати, через програму «ІС-ПРО» формувалася відомість на виплату заробітної плати, яка повинна роздруковуватись, підписуватись головним бухгалтером та директором і зберігатись в паперовому вигляді в бухгалтерії установи, проте відомості за період 2013-2015 рр. в паперовому вигляді не видавались. При проведенні перевірки головний бухгалтер відмовилася надати письмові відомості на виплату заробітної плати, у зв"язку з чим позивач вимушений був звернутися за вказаною інформацією до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Директором установи підписувалися паперові накази про преміювання із абревіатурою «ОС», перший примірник яких знаходиться у відділі кадрів, а другий примірник передавався для виконання до відділу бухгалтерського обліку установи. Платіжні доручення, в яких зазначалася загальна сума коштів, підписувалися директором та головним бухгалтером. На відомостях на виплату заробітної плати в електронному вигляді, що надсилалися до банківської установи для зарахування коштів на зарплатні картки працівників електронний підпис директора відсутній. Комісією по розгляду невиробничих витрат встановлено, що при формуванні відомості на виплату заробітної плати нарахування премій у розмірах більших чим це було зазначено в наказах про преміювання, відповідач здійснювала разом із головним бухгалтером [PERSON] та бухгалтером з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку [PERSON], при чому відповідач та [PERSON] знаходилися в безпосередньому підпорядкуванні головного бухгалтера [PERSON]. В зв"язку із нарахуванням премій у розмірах більших, ніж це було зазначено в наказах по установі, протягом 2013-2015 років особисто відповідачем було незаконно отримано премій на загальну суму 70 317 грн., а без видання будь-яких наказів отримано премій на загальну суму 20 400 грн. Дані факти встановлені і перевіркою, що була проведена Управлінням Держпраці у Житомирській області Державної служби України з питань праці 14.04.2016 року (том 1, а. с. 20-25). В матеріалах справи також наявний розрахунок відшкодування збитків згідно акту комісії з невиробничих витрат від 04.03.2016 року, копії наказів про преміювання працівників із абревіатурою «ОС», розрахункові листки та копії електронних відомостей зарахувань заробітної плати наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Аналіз вказаних документів вказує на невідповідність розмірів премії відповідача, які зазначені в наказах, сумам премії, які зазначені в розрахункових листках та копіях електронних відомостей зарахувань заробітної плати (том 1, а.с. 75-77), в той же час по інших працівниках ці розміри премій однакові. В матеріалах справи також наявна копія квитанції ПриватБанку № 0.0.501501089.1 від 08.02.2016 року про повернення помилково зарахованих коштів від [PERSON] в сумі 39 254,85 грн, які перераховані на рахунок ДУ Житомирський [PERSON] (том 1, а.с. 13). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються гл. IX Кодексу законів про працю, Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим указом Президії Верховної Ради СРСР від 13.07.76 №4204-IX. Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників, так і розмір такої матеріальної відповідальності. Під час розгляду справ про матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, застосовуються також інші нормативно-правові акти, які визначають або роз»яснюють порядок застосування деяких положень гл. ІХ КЗпП. Крім того, судам слід керуватися роз»ясненнями, що містяться у постановах Пленуму Верховного Суду: «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.92 №14; «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.92 №9 та інформаційному листі ВСС «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» від 27.09.2012 №10-1389/0/4-12. Вирішуючи питання про притягнення працівників до матеріальної відповідальності, роботодавець та суд під час розгляду справи повинні визначити, порушення яких конкретних норм стали причиною завданої шкоди. Дії працівника, які не порушують законодавство про працю, є правомірними, а тому не можуть кваліфікуватися як трудові правопорушення. У ч.1 ст.130 КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов"язків. За трудовим законодавством суб"єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов"язків, покладених на нього трудовим договором. Підставою виникнення трудових правовідносин є трудовий договір, а підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов"язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов"язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв"язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Як зазначено в п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 12, під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов"язків, грошові виплати З урахуванням викладеного до категорії прямої дійсної шкоди належать, зокрема: витрати, спричинені зайвими виплатами на користь працівників (основної та додаткової заробітної плати, сум компенсацій, допомоги по загальнообов"язковому державному соціальному страхуванню, інших виплат), при відсутності можливості стягнення цих сум із працівників, які безпідставно одержали відповідні суми. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов"язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов"язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту ч.2 ст.130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Трудове законодавство не містить визначення вини. Тому судам слід використовувати визначення вини, яке викладене в ст.ст. 23-25 Кримінального кодексу України з урахуванням особливостей трудових правовідносин. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Причинний зв"язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв"язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. У ч.3 ст.130 КЗпП України зазначено, що за наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Абзацем 1 п.3 постанови Пленуму ВС №14 зазначено, що відповідно зі ст.130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Отже, згідно з ч.3 ст.130 КЗпП України одночасне притягнення до матеріальної та інших видів відповідальності цілком допустиме, якщо тільки є підстави для притягнення працівника не тільки до матеріальної, а й до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Зі змісту ч.4 ст.130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника передбачає обов»язок відшкодування шкоди, завданої лише наявному майну підприємства, установи, організації. Згідно з ч.5 ст.130 КЗпП України працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. Такі способи покриття шкоди можливі після проведення власником службового розслідування, належного встановлення факту заподіяння шкоди і видання за результатами службового розслідування наказу. У наказі винним особам може бути запропоновано добровільно покрити шкоду, заподіяну підприємству. Актами трьох комісій, що здійснювали перевірку установи, був встановлений факт заподіяння установі значної матеріальної шкоди. В Акті перевірки Держсанепідслужби України від 23-25 лютого 2016 р. встановлено, що зокрема бухгалтерами [PERSON] та [PERSON] не здійснено належного контролю за витрачання коштів фонду заробітної плати, що призвело до незаконного витрачання коштів та втрат бюджетних коштів. Відповідно до Розділу ІV посадових інструкцій вони несуть відповідальність за неналежне виконання (невиконання) своїх посадових обов»язків, передбачених посадовою інструкцією, у т.ч. за завдання матеріальної шкоди в межах, визначених трудовим та цивільним законодавством України. Крім того, комісією по розгляду невиробничих витрат встановлено, що в результаті зміни розмірів премій, які були зазначені в наказах про преміювання, при формуванні відомостей на заробітну плату та проведенні її виплати через банківську установу, відповідач особисто незаконно отримала протягом 2013-2015 років премій на загальну суму 193 310,00 грн.та без видання будь-яких наказів премій на загальну суму 54 894,80 грн. [PERSON] виплати на користь працівників (основної та додаткової заробітної плати, сум компенсацій, допомоги по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, інших виплат), які безпідставно одержали відповідні суми відносяться до прямої дійсної шкоди підприємства, установи, організації і мають бути відшкодовані особами, які заподіяли цю шкоду. У разі відмови винної особи провести відшкодування заподіяної шкоди у добровільному порядку, стягнення заподіяної шкоди здійснюється у судовому порядку. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спростовуючи доводи позивача та обґрунтовуючи правомірність нарахування премій у більших розмірах, чим це було зазначено в наказах, що надавалися позивачем для перевірки, відповідачем були надані незавірені копії наказів з абревіатурою «АГ» про преміювання працівників за деякі місяці 2013 та 2015 років. Вказані документи були долучені до матеріалів справи (том 1, а. с. 113-151). При огляді в судовому засіданні копії акта перевірки від 23-25 лютого 2016 року встановлено, що комісія здійснювала перевірку роботи установи з ряду питань, зокрема щодо витрачання коштів та досліджувала видані накази з цих питань. Як зазначено в акті перевірки, до перевірки надавалися накази про преміювання працівників за 2013- 2015 роки із абревіатурою «ОС», а також копії наказів із абревіатурою «АГ» за 2013 - 2015 роки, що стосувалися адміністративно-господарської діяльності, облік яких проводиться фельдшером санітарним організаційного відділу. З Акту перевірки Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Дерсанепідслужби України» від 23-25 лютого 2016 року, вбачається, що головний бухгалтер [PERSON] та сама відповідач були включенні до складу комісії (том 1, а. с. 223-239). Як зазначалося вище, згідно акту комісії з невиробничих витрат від 04.03.2016 року та наданих розрахунків слідує, що відповідачем протягом 2013-2015 років було незаконно отримано премій на загальну суму 70 317 грн., а без видання будь-яких наказів отримано премій на загальну суму 20 400 грн. Для відшкодування заподіяної шкоди відповідач у добровільному порядку перерахувала на рахунок позивача кошти в сумі 39 254,85 грн. як повернення помилково зарахованих коштів, таким чином визнавши незаконність їх отримання. Враховуючи вищевикладене, виходячи з матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивач довів свої позовні вимоги, а тому позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 130 КЗпП України, Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю»,

Outcome: approved