Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Представник Позивача в інтересах та від імені ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом, який в подальшому був уточнений. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.04.2008 року між Позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №1065-ф, на підставі якого останній був наданий кредит в сумі 304 000 грн. із сплатою 16% річних за користування кредитом на споживчі потреби терміном повернення не пізніше 06.04.2018 року. В якості забезпечення повернення кредиту з [PERSON] був укладений іпотечний договір від 09.04.2008 року№1Z/1061-ф, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Бургазли І.І., реєстровий № 5419, згідно з яким в іпотеку позивачу була надана нерухомість, а саме: чотирикімнатна квартира, зазначена на плані під літерою «А», та належні до неї відповідні надвірні будівлі, а саме: літня кухня - під літерою «К», гараж під літерою «Д», погріб з шийкою - під літерою «пг», сарай - під літерою «Л», навіс під літерою «М», душ під літерою «Н», вбиральня під літерою «Н1», навіс під літерою «X», вольєр - під літерою «Ф», ворота №8, хвіртка №9, паркан, №12, паркан №14, паркан №13, замощення №ІІ, оглядова яма. Квартира має загальну площу91,7 кв.м, житлову площу 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту 22621061. Предмет іпотеки передається разом з усіма приналежностями, які є на теперішній час та які можуть виникнути в майбутньому. Свої зобов`язання за Кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом. Станом на 16.07.2018 року заборгованість становить 545 057, 99 грн., з них: -заборгованість за кредитом - 304 000,00 грн., -заборгованість за відсотками - 8 193,37 грн., -пеня за прострочення відсотків - 2 438,48 грн., -пеня за прострочення кредиту - 90 475,40 грн., -заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту 738,08 грн., -заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту - 27 384,99 грн., -сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції складає 111 827,67 грн.. У відповідності до свідоцтва про смерть від 06.09.2011р. [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.07.2016р. предмет іпотеки зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, Відповідачі, до яких перейшло право власності на предмет іпотеки в порядку спадкування, набули статус іпотекодавців за іпотечним договором №1Z/1061-ф від 09.04.2008 р., мають всі права і несуть всі обов`язки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки, незалежно від того, чи доведена до їх відома інформація про обтяження майна іпотекою. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. На підставі чого представник Позивача просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.04.2008 року№1Z/1061-ф, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. 09.04.2008 р., реєстровий №5419, а саме: чотирикімнатну квартиру, зазначену на плані під літерою «А», та належні до неї відповідні надвірні будівлі, а саме: літня кухня - під літерою «К», гараж під літерою «Д», погріб з шийкою під літерою «пг», сарай - під літерою «Л», навіс під літерою «М», душ під літерою «Н», вбиральня під літерою «Н1», навіс під літерою «X», вольєр - під літерою «Ф», ворота №8, хвіртка №9, паркан №14, паркан №12, паркан №13, замощення №ІІ, оглядова яма, загальною площею 91,7 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління AT «Ощадбанк» для погашення боргових зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №1065-ф від 09.04.2008 р. в сумі 545 0 57 грн. 99 коп., шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, встановленої ст.41 Закону України «Про іпотеку», з визначенням початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі, оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. А також, виселити [PERSON] , [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] , знявши їх з реєстраційного обліку у Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року закрито провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено, а ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно автоматизованого розподілу справу передано у провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Жупанової І.Б.. 17.09.2018 року від представника Відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Відповідач 1 заперечує проти задоволення позову, вважає за необхідне зазначити про наступне: Позивач не звертався до [PERSON] з вимогою про сплату одноразового платежу, домовленість між [PERSON] та Позивачем про інший порядок задоволення вимог кредитора відсутня в тому числі з причини відсутності відповідної вимоги позивача (кредитора). Таким чином, вимога Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставною та передчасною з огляду на відсутність відмови Відповідача 1 від сплати одноразового платежу в силу незаявленої вимоги Позивача. Окремо зазначає, що позивачем пропущено строк на пред`явлення вимоги до [PERSON] , так як відповідно до тексту позовної заяви позивачу відомо про відкриття спадщини в`язку із смертю [INFO] [PERSON] (спадкодавця відповідачів) станом на 2012 рік. Також зазначає про безпідставність вимог Позивача щодо погашення суми заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно з огляду на наступне. Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має обмежувальний характер, в силу обов`язку спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Враховуючи вищевказане вимога про застосування процедури продажу з визначенням початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні на цей вид майна є безпідставними та неправомірним з огляду на обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги в межах вартості майна, одержаного у спадщину, тобто фактично оціненого станом на її отримання. Таким чином [PERSON] вважає, що Позивачем порушено норми ст. 175 Цивільного процесуального Кодексу України з огляду на невизначеність позивачем в її тексті змісту позовних вимог щодо кожного з Відповідачів. 22.10.2018 року від представника Позивача ПАТ «Ощадбанк» до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважають позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Свою відповідь мотивували тим, що відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. З викладеного вбачається, що Відповідачі набули статус іпотекодавців відповідають за зобов`язаннями за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, які існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки. Також, Позивач звертає увагу суду, що положеннями частини першої статті Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачу його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми і грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» Верховний Суд України дійшов правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закон України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (Відповідна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України 27.05.2015 року у справі № 6-61 цс15, яка в силу ч.4 ст.263 ЦПК України враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права). Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої ст.38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстави оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (Відповідна правова позиція викладенні Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 р. у справі № 6-1205цс15). Банк вважає, що строк для захисту прав та законних інтересів не пропущений з огляду на те, що у відповідності до положень Цивільного кодексу України Банком на адресу П`ятої державної нотаріальної контори була направлена вимога 01.02.2012 року до спадкоємців [PERSON] з вимогою сплатити заборгованість за кредитом. Але спадкоємцями не були вжиті заходи щодо погашення заборгованості за кредитом, що спонукало Банк звернутися до суду за захистом порушених прав та законних інтересів. Крім того, [PERSON] є позичальником за кредитним договором була обізнана про необхідність виконати зобов`язання. 30.10.2018 року до суду від представника Відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких Відповідач 1 заперечує твердження Позивача про те, що повідомлення спадкоємців шляхом надання претензії нотаріусу за місцем відкриття спадщини є достатньою правовою підставою вважати повідомленим про таку претензію самих спадкоємців. Вимога Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставною та передчасною з огляду на відсутність відмови Відповідача 1 від сплати одноразового платежу в силу незаявленої вимоги Позивача. 17.10.2019 року від Відповідача 2 [PERSON] надійшло клопотання про залучення третьої особи, яке мотивоване тим, що він вважає за необхідне захистити своє право власності на земельну ділянку, яка не може бути відчужена разом з будинком без належного виділення часки у праві власності на нерухоме майно. Згідно державного акту на право власності від 20.05.2009 року на земельну ділянку серія ЯЗ № 220917 померлий [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0942 га, частка у спільній власності складає 35,99% для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка також є спадковим майном і не повинна відчужуватися без будинку, тому позивач фактично отримує майно, яке значно перевищуватиме суму заборгованості по кредиту і тим самим позбавляє [PERSON] реалізувати своє право власності на земельну ділянку, як спадкоємця та взагалі права власності на неї. Станом на 11.10.2019 року згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку співвласником вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:079:0046 є Запорізька міська рада, якій належить 64,01% частки у спільній власності. \~ \~ \~ \~| [PERSON] отримав право власності на частку земельної ділянки шляхом виділення в натурі, згідно судового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2008 року по справі № 2-444/2008 в якому було визначено порядок користування земельною ділянкою між [PERSON] , що відповідає його частині 36/100, виділено в користування [PERSON] земельну ділянку, що відповідає його частці у спільній влдасності - 34/100, виділено в користування [PERSON] земельна ділянка, що відповідає її 30/100 частині (з урахуванням визначеного порядку користування земельною ділянкою з урахуванням самовільно зайнятої співвласниками землі). Тому залучення у якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] є також необхідною умовою для встановлення дійсних обставин по справі, тому що рішення суду може вплинути на права та обов`язки третіх осіб. [PERSON] вважає за необхідне долучити до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, Запорізьку міську раду, як співвласника частки земельної ділянки, яка буде відчужена шляхом реалізації, без згоди органу влади, разом із будинком, що знаходиться у іпотеці. Разом з клопотанням надійшло клопотання про витребування спадкової справи після смерті [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 18.10.2019 року задоволено клопотання про витребування з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії матеріалів спадкової справи №790-2011, заведеної після смерті [PERSON] .. Ухвалою суду від 18.11.2019 року задоволено клопотання Відповідача [PERSON] та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Запорізьку міську раду, [PERSON] та [PERSON] , а також витребувано з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] .. 17.02.2020 року представником Відповідачів [PERSON] до суду було надано клопотання про витребування спадкових справ з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 19.02.2020 року задоволено клопотання про витребування з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори належним чином завірених копій спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] , а також з Відділу ДРАЦС у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Дніпро) копії актових записів про смерть [PERSON] та [PERSON] .. В судовому засіданні представник Позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадний банк» Іванісов В.С. наполягав на задоволенні уточненої позовної заяви. Додатково пояснив, що в примусовому порядку за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2019 стягується заборгованість за кредитним договором № 1065-ф від 09.04.2008 року з відповідачки [PERSON] . Наразі йому невідомо який розмір заборгованості стягнуто за рішенням суду в примусовому порядку на виконання договору. Оціночну вартість майна буде визначено на стадії виконавчого провадження Представник Відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначив, що позивачем не конкретизований розмір позовних вимог до Відповідача [PERSON] , адже частка його майна не визначена. Також вважає, що банк бажає здійснити подвійне стягнення. Зазначає, що Відповідачкою в добровільному порядку вносяться платежі на погашення заборгованості, а також [PERSON] було передано інший об`єкт нерухомого майна для реалізації в рахунок погашення заборгованості. Тобто Позивачем не визначено співмірність позовних вимог, не взято до уваги те, що по виконавчому провадженню здійснюються виконавчі дії, не враховано, загальну суму погашення за заборгованістю. Також представник Відповідачів зазначив, що правовстановлюючим документом на предмет іпотеки є рішення суду від 2008 року, відомості щодо об`єкту нерухомості в якому відрізняються від відомостей, зазначених в витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.04.2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 1065-Ф (далі Договір). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору Банк надав [PERSON] кредит в сумі 304000,00 грн., надання кредиту здійснюється окремими частинами(траншами) за відновлювальною кредитною лінією, відкритою на строк 24 місяця до квітня 2010 року, а [PERSON] зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 16% річних і виконати свої зобов`язання згідно з Договором у повному обсязі з остаточним терміном повернення кредиту 06.04.2018. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України банк чи інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Зобов`язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). За змістом статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16 «Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтями 610, 611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Принцип повернення, строковості, та оплатності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом і з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Під час розгляду цієї справи судом, Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 20 лютого 2019 року по справі № 336/3985/18 було частково задоволено позов Банку та стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадний банк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1065-ф від 09.04.2008 року у сумі 493 887 грн. 22 коп., з яких заборгованість за кредитом у сумі 304\~000 грн., заборгованість за відсотками 8\~193 грн. 37 коп., пеня за прострочення відсотків 2\~438 грн. 48 коп., пеня за прострочення кредиту 84 558 грн. 32 коп., заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту 738 грн. 08 коп., заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту 14294 грн. 38 коп., сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції 79\~664 грн. 59 коп. В стягненні заборгованості в сумі 51\~170 грн. 77 коп. цим рішенням було відмовлено, з них пеня за прострочення кредиту 5\~917 грн. 08 коп., заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту 13\~090 грн. 61 коп., сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції 32\~163 грн. 08 коп. У відповідності до п.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт надання кредиту та порушення умов виконання зобов`язання за кредитом підтверджується Рішенням суду, яке набрало законної сили. Судом приймаються суми заборгованості, які встановлені вказаним судовим рішенням, що набуло чинності, а не суми, що зазначаються Позивачем в даному позові. Дане судове рішення по стягненню заборгованості по кредиту знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця Запорізької області Сколибог О.С., постанова про відкриття виконавчого провадження № 5920 від 27.05.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості за кредитом у сумі 493887,22 грн., також вже стягнено з боржника основної винагороду приватного виконавця у розмірі 10% суми 49387, 22 грн. [PERSON] в межах цього виконавчого провадження сплачує заборгованість на виконання рішення, на підтвердження чого суду надано копії квитанцій про погашення заборгованості на підставі рішення суду по справі 336/3985/18, а також передала інше нерухоме майно житловий будинок, який знаходиться [ADDRESS] та земельну ділянку під ним площею 0,25 га кадастровий номер 6823685000:01:001:0183 на реалізацію на виконання рішення. Отже [PERSON] фактично повертаються кошти по стягненню заборгованості по кредиту. Доводи Відповідача 1 про те, що пред`явленням позову про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності рішення про стягнення заборгованості, позивач вчиняє подвійне стягнення судом не приймаються, як помилкові, виходячи з такого. За приписами статті 598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599-601, 604-609\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України)) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення. Також відповідно до статті 1\~Закону України\~від 5\~червня 2003\~року №\~898-IV\~«Про іпотеку» (далі - Закону про іпотеку), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку). Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку). Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України. Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 22-ц/796/716/2014 (провадження № 6-1080цс15) та від 09 вересня 2014 року у справі № 922/3658/13 (провадження № 3-71гс14). Згідно із частиною першою статті 7 Закону про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до статті 33 Закону про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При оцінці доводів Відповідача 1 судом врахована практика Великої Палати Верховного Суду України, який в своїй постанові від 19.05.2020 № 361/7543/17 зазначив, що під час виконання судового рішення про стягнення з боржника грошової суми в інтересах іпотекодержателя у межах виконавчого провадження звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється з урахуванням відповідних норм Закону України\~«Про іпотеку» та статті 572 ЦК України, зокрема з урахуванням права стягувача, який є іпотекодержателем, одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки переважне перед іншими стягувачами. Зазначене співвідноситься із положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. При цьому, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне. Відповідно до статті 3\~Закону України\~«Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Позицію Відповідачів щодо пропуску Позивачем строку звернення до Відповідачів спадкоємців іпотекодавця з даною вимогою суд вважає хибною з огляду на те, що правила статті 1281 ЦК України\~регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). Такого висновку дійшла Судова палата у цивільних справах\~Верховного Суду України у складі в Постанові від 17 лютого 2016 року, справа № 6-31цс16.\~ Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором, 09.04.2008 року між Банком та [PERSON] , який доводився Відповідачу 1 чоловіком, а Відповідачу 2 батьком, укладено Договір іпотеки. Згідно з п. 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: чотирикімнатна квартира, зазначена на плані під літерою «А», та належні до неї відповідні надвірні будівлі, а саме: літня кухня - під літерою «К», гараж під літерою «Д», погріб з шийкою - під літерою «пг», сарай - під літерою «Л», навіс під літерою «М», душ під літерою «Н», вбиральня під літерою «Н1», навіс під літерою «X», вольєр - під літерою «Ф», ворота №8, хвіртка №9, паркан, №12, паркан №14, паркан №13, замощення №ІІ, оглядова яма. Квартира має загальну 91,7 кв.м, житлову площу 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується рішенням суду, справа №2-444/2008, прийнятим 08 лютого 2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане 24 березня 2008 року Оредним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №18216877, витягом з реєстру права власності на нерухоме майно, видане 24 березня 2008 року Оредним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №18217087. [INFO] помер [PERSON] , на підтвердження чого суду надана копія свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 06.09.2011 року. П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №790-2011 після смерті [PERSON] . Відповідно до копії спадкової справи 25 жовтня 2011 р. до нотаріуса з заявою звернулася [PERSON] , дружина померлого та повідомила також про інших спадкоємців [PERSON] , [INFO] (син померлого) та [PERSON] , 1939 р.н., (батько померлого), які мешкають за адресою: [ADDRESS] . Заявою від 24.01.2012р. [PERSON] від спадщини відмовився на користь [PERSON] . У відповідності до актового запису про смерть № 6011 від 25.10.2012 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~ст.\~23\~Закону України\~«Про іпотеку»\~у разі\~переходу права\~власності (права\~господарського відання)\~на предмет\~іпотеки від\~іпотекодавця до\~іншої особи,\~у тому\~числі в\~порядку спадкування\~чи правонаступництва,\~іпотека є\~дійсною для\~набувача відповідного\~нерухомого майна,\~навіть у\~тому випадку,\~якщо до\~його відома\~не доведена\~інформація про\~обтяження майна\~іпотекою. Особа,\~до якої\~перейшло право\~власності на\~предмет іпотеки,\~набуває статус\~іпотекодавця і\~має всі\~його права\~і несе\~всі його\~обов`язки за\~іпотечним договором\~у тому\~обсязі і\~на тих\~умовах,\~що існували\~до набуття\~ним права\~власності на\~предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Судом встановлено, що відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , власниками будинку на праві спільної часткової власності є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , сума часток яких дорівнює1/1. Відповідно до відповіді з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.03.2020 року за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відносно [PERSON] виявлено три актові записи, а відносно [PERSON] актового запису про смерть не виявлено. Також на виконання ухвали суду від 19.02.2020 року від П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори надійшли матеріали спадкової справи №137 за 2016 рік, яка була заведена після померлого [INFO] [PERSON] . Зі спадкової справи №137 за 2016 рік судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до якого входить 63/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а також [PERSON] (дружина померлого), [PERSON] (син померлого), які від прийняття спадщини відмовились на користь [PERSON] . Також в матеріалах вказаної спадкової справи знаходиться витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90988031 від 03.07.2017 відповідно до якою домоволодіння за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності розміром частки 63/100 належить [PERSON] . Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №241420713 від 11.10.2017 домоволодіння за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності розміром частки 8/100 належить [PERSON] . Згідно з копією договору дарування частки домоволодіння від 14.12.2013 року зареєстрованого за № 14616, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Запорізької області І.І.Вовк, [PERSON] передала безоплатно у власність, а [PERSON] прийняла 8/100 часток домоволодіння за адресою [ADDRESS] загальною площею 46,2 кв.м. А також з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №241420713 від 11.10.2017 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] знаходиться квартира на праві приватної власності, яка належить [PERSON] частка власності якої є 1/1, підставою виникнення якої є рішення суду Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №2-444/2008 від 08.02.2008 року. Зазначеним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя №2-444/2008 від 08.02.2008 року, судом встановлено, що за зазначеною поштовою адресою [ADDRESS] знаходитьсся об`єкт нерухомості, що належить кільком особам на праві спільної часткової власності, з яких [PERSON] належить не 1/1, як зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а 29/100 частин зазначеного домоволодіння, виходячи з наступного. З аналізу формулювання резолютивної частини рішення вбачається, що ним не припинялося право спільной часткової власності на домоволодіння за зазначеною адресою в розумінні ст. 364 ЦК України, а, навпаки, ним були змінені розміри часток співвласників у спільній частковій власності з визнанням права власності на них, зокрема, [PERSON] до вказаного рішення суду належало 53/100 частки, а судом визнано за ним право власності на 29/100 частки. За змістом рішення було виділено в натурі [PERSON] згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 746\\747 від 18.01.2008 року, проведеної Регіональним судово-експертним бюро м. Запоріжжя та визнано за ним право власності на 29\\100 частини домоволодіння [ADDRESS] , а саме на: в основній частині жилого будинку «А» приміщення 1-5 площею 15,6 кв.м., 1-6 площею 13,0 кв.м., загальною площею 28, 6 кв.м., на суму 8955 грн., яке судовим експертом умовно названо квартирою [ADDRESS] , а також жила прибудова «А-1» на суму 21072 грн., по надвірним прибудовам: прибудова «а» на суму 24922 грн., тамбур «а-6» на суму 2454 грн., літня кухня «К» на суму 13804 грн., гараж «Д» на суму 20801 грн., оглядова яма на суму 261 грн., погріб з шийкою «пг» на суму 324 грн., сарай «Л» на суму 3756 грн., навіс «М» на суму 1119 грн., душ «Н» на суму 408 грн., вбиральня «Н-1» на суму 408 грн., поріг до «а-6» на суму 71 грн., навіс «Х» на суму 313 грн., вольєр «Ф» на суму 2237 грн., ворота № 8 на суму 762 грн., хвіртка № 9 на суму 129 грн., паркан № [NUMBER] на суму 802 грн., паркан № [NUMBER] на суму 5449 грн., паркан № [NUMBER] на суму 221 грн., замощення «ІІ» на суму 2621 грн., загальна вартість по надвірним прибудовам складає 81295 грн. Таким чином загальна вартість будівель та споруд, запропонована позивачу складає 111322 грн., що на 93205 грн. менше, ніж необхідно. При цьому ані в рішенні суду, ані в жодних документах, що надані сторонами суду не міститься зміни поштової адреси об`єкта нерухомості в частині зазначення в ньому квартири [ADDRESS] . Цим же рішенням було виділено в натурі [PERSON] згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 746\\747 від 18.01.2008 року, проведеної Регіональним судово-експертним бюро м. Запоріжжя та визнати за ним право власності на 63\\100 частини домоволодіння [ADDRESS] , а саме на: в основній частині жилого будинку «А» приміщення 2-6 площею 17,2 кв.м., 2-7 площею 14,9 кв.м., загальною площею 32,1 кв.м., на суму 10050 грн., жилу прибудову «А-2» на суму 53405 грн., жилу прибудову «А-3-2» на суму 144008 грн., по надвірним прибудовам : недодобудовану прибудову «а-7» на суму 1350 грн., погріб під «А-3-2» літ «ПГ-1» на суму 1499 грн., прибудову «а-1» на суму 2155 грн., прибудову «а-3» на суму 1564 грн., гараж «О» на суму 11871 грн., оглядову яму до «О» на суму 294 грн., вбиральню «С» на суму 2349 грн., душ «Т» на суму 1781 грн., сарай «Р» на суму 10942 грн., поріг до «Р» на суму 63 грн., навіс «У» на суму 443 грн., козирок до «Р» на суму 143 грн., ворота № 7 на суму 1012 грн., водопровід № 5 на суму 20 грн., паркан № [NUMBER] на суму 1378 грн., паркан № 1 на суму 203 грн., загальна вартість по надвірним прибудовам складає 37067 грн. Таким чином загальна вартість будов та споруд, запропонована відповідачу [PERSON] складає 244530 грн., що на 113324 грн. більше, ніж необхідно. Було також виділено в натурі [PERSON] згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 746\\747 від 18.01.2008 року, проведеної Регіональним судово-експертним бюро м. Запоріжжя та визнано за ним право власності на 8\\100 частини домоволодіння [ADDRESS] , а саме на: жилий будинок «Б» на суму 14419 грн., по надвірним прибудовам : прибудову «б» на суму 3599 грн., прибудову «б-1» на суму 4326 грн., літню кухню «В» на суму 4093 грн., замощення «І» на суму 1235 грн., паркан № 2 на суму 2269 грн., водопровід № 6 на суму 107 грн.. загальна вартість по надвірним прибудовам складає 15629 грн. Таким чином загальна вартість будов та споруд, запропонована відповідачці [PERSON] складає 30048 грн., що на 20119 грн. менше, ніж необхідно. Аналізуючі зазначене судове рішення, яке є правовстановлюючим документом, яким визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної часткової власності за [PERSON] на 29/100 частки, [PERSON] на 63/100 частки, та за [PERSON] на 8/100 частки, та проведену на його підставі державну реєстрацію прав власності за вказаними особами, судом встановлено, що вона відбулася з порушеннями в частині реєстрації права власності за [PERSON] , за яким з посиланням на підставу реєстрації права власності на рішення суду справа № 2-444/2008 від 08.02.2008 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - "квартиру" в 1/1 частині, а за іншими співвласниками за цим же рішенням суду зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості "домоволодіння" відповідно на 63/100 і на 8/100 часток. За [PERSON] було визнано право власності на 29\\100 частини вказаного домоволодіння, ця частка не змінювалась після рішення суду, а перелік приміщень, що йому виділені, названі в іпотечному договорі квартирою [ADDRESS] , яка і є предметом іпотеки за іпотечним договором, а фактично і юридично відповідно з правовстановлюючим документом - рішенням суду, є складовими 29/100 частки майна "домоволодіння", що перебуває і перебувало у спільній частковій власності декількох осіб, а не окремо виділеним майном на праві приватної власності, як 1/1 частки майна. Виходячи з цього суд приймає за належний і допустимий єдиний наявний доказ набуття права власності на об`єкт нерухомості [PERSON] - рішення суду, і вважає, що предметом договору іпотеки фактично і юридично є нерухоме майно, яке не належало одноособово іпотекодавцю [PERSON] , а належало на час укладення іпотечного договору на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , а на час розгляду справи належить їх правонаступникам і спадкоємцям: після смерті [PERSON] - Відповідачу 1 [PERSON] та Відповідачу 2 [PERSON] ; після смерті [PERSON] - [PERSON] , що прийняв після нього спадщину; та [PERSON] , який отримав у дар 8/100 частки домоволодіння. Відповідно до ч.1 ст.317\~ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України\~від 17\~липня 1997\~року №\~475/97 ВР Про ратифікацію Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Стаття 319\~ЦК України визначає, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed