Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком, який у подальшому уточнював, вказавши, що 16.11.2002 року уклав шлюб з відповідачкою, від якого мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В серпні 2015 року відповідачка з сином [PERSON] виїхали на відпочинок за межі м. Кривого Рогу, та додому не повернулися, з сином [PERSON] більше не спілкувалась, згодом звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. На даний час син [PERSON], [INFO] мешкає з ним, а син [PERSON], [INFO] поза його волею мешкає з матір'ю (відповідачем [PERSON]). Однак питання щодо місця проживання дітей між ними не вирішувалось. Він не згоден щоб діти проживали з відповідачкою, вважає що в інтересах дітей, буде доцільним, щоб діти проживали з ним. Він має власний бізнес, та його робочий день триває з 09-00 годин до 15-00 годин, а тому має час відводити дітей як до школи, так і до дитячого садку, та приймати участь у вирішенні всіх завдань із вивчення відповідних дисциплін, гуляти та іншим чином піклуватися про них. Син [PERSON] тричі на тиждень індивідуально займається з репетитором з англійської мови, української мови та літератури. Він має стабільний дохід, який може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку своїх дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того він має постійне місце проживання та добрі житлові умови. Син [PERSON] постійно вказує на своє бажання жити разом із ним та своїм братом [PERSON]. Він може забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням, чого відповідачка забезпечити не в змозі, та разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки з дітьми. До кримінальної відповідальності він не притягався, шкідливих звичок не має та позитивно характеризується за місцем мешкання. Відповідачка власного житла не має, починаючи з 15.08.2015 року жодного материнського піклування до сина [PERSON] не виявляла, дитину не відвідує, не телефонує, де вона мешкає не відомо, та другого сина [PERSON] приховує. Він вважає, що дітям буде краще жити разом з ним, так як відповідачка ніяк не впливає на процес їх належного виховання. Просить визначити місцем проживання синів [PERSON] та [PERSON] його місце проживання за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] в свою чергу звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], про визначення місця проживання дітей з матір'ю, яку у подальшому неодноразово уточнювала, останній раз 06.04.2017 року, вказавши, що 16.11.2002 року уклала шлюб із відповідачем [PERSON], та у шлюбі з ним проживала до лютого 2015 року. Від вказаного шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проживаючи з відповідачем, в їх сім'ї неодноразово виникали конфлікти з підстав ревнощів відповідача та нетерпимості до її власних бажань та бажань дітей. Відповідач неодноразово застосовував до неї насильство та виганяв на вулицю, що негативно вплинуло на психіку дітей. Виїжджаючи влітку за межі м. Кривого Рогу, вона виїхала разом із сином [PERSON], сина [PERSON] відповідач заборонив брати з собою Після її від'їзду, відповідач заблокував її у своєму телефоні та телефоні сина [PERSON], забороняє їй бачитись з сином [PERSON], та погрожує фізичною розправою. До теперішнього часу вони з відповідачем не дійшли згоди щодо місця проживання їх дітей, зараз син [PERSON] мешкає з нею, а син [PERSON] мешкає з відповідачем. Вона не згодна щоб діти мешкали разом з відповідачем, вважає що в інтересах дітей буде доцільним, що вони проживатимуть саме з нею, оскільки вона може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Так, вона має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS], та добрі житлові умови - житловий будинок де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. З моменту їх з відповідачем фактичного розлучення, син [PERSON] постійно вказує на своє бажання жити разом з нею, дуже прив'язаний до неї. Вважає, що син [PERSON] також бажає жити з нею. Таким чином, проживання дітей разом з нею відповідає їх інтересам. Вона має можливість забезпечити їм належні умови проживання, та повною мірою займатися їх вихованням. Разом з тим вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з синами. До кримінальної відповідальності вона не притягувалась, шкідливих звичок не має та за місцем проживання характеризується позитивно. Вважає, що відповідач не може дати дітям належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення, а також не може забезпечити нормальні безпечні для здоров'я умови проживання. Саме через скандали, що відбувались з ініціативи відповідача та застосування до неї фізичної сили, діти мають неврологічні проблеми. Відповідач у вихованні та утриманні дітей з їх народження багато зусиль не докладав, на цей час участі у вихованні сина [PERSON] не бере, матеріальної допомоги не надає, дзвонить та пише смс повідомлення з погрозами. Сина [PERSON] забирав та приховував від неї, шантажував щоб вона відмовилась від позову та повернулась до нього. На даний час вона мешкає у м. Богуслав Київської області, є учасником бойових дій, має багато переваг та пільг, заміжня, має повноцінну сім'ю, її чоловік добре заробляє та повністю забезпечує сім'ю, син [PERSON] мешкає з нею, відвідує дитячий садок у Київській області та хокейну секцію, для дитини створені всі умови для гідного проживання та розвитку. Просить визначити місцем проживання дітей [PERSON] та [PERSON], місце її проживання. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали покладаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічної позовної заяви, просили відмовити. Представник відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримала у повному обсязі покладаючись на викладені у ній обставини, у задоволенні первісного позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, пояснила, що з 2016 року мешкає у м. Богуслав разом з сином [PERSON] та чоловіком у житлі що належить матері чоловіка. Вона має постійне місце реєстрації у м. Кривому Розі, працює медичною сестрою у госпіталі в м. Київ, та у той час коли перебуває на роботі чоловік займається сином. Вказуючи, що [PERSON] чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], просила у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації Київської області Калінська О.А. в судовому засіданні що в інтересах дитини [PERSON], вважала за доцільне проживання його разом з матір'ю [PERSON] Представник третьої особи - служби у справах дітей Виконкому Довгинцівської районної у місті ради Березуцька Н.І., в судовому засіданні, вважала за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] Представника третьої особи - органу опіки та піклування Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради Калініченко Л.М. в судове засідання не з'явилася, зверталася до суду з заявою про розгляд справи без їх участі. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши сторони їх представників, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, 16 листопада 2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис № 562 (а.с. 8). Сторони [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є [PERSON], а матір'ю - [PERSON] згідно свідоцтв про народження дітей (а.с. 9,52). Згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31.05.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Про наявність спору щодо того, з ким з батьків будуть проживати малолітні діти свідчать подані сторонами письмові докази. Як вбачається з первісного та зустрічного позовів, кожний з батьків бажає, щоб місце проживання синів було визначене судом разом з ним. Так позивачем за первісним позовом [PERSON] ставиться вимога про визначення місця проживання їх спільних дітей з ним за його місцем проживання так, як це буде відповідати інтересам дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров"я. На даний час син [PERSON] фактично проживає з ним, а другий син [PERSON] проживає з матір'ю, яка на його думку не може дати дітям належного виховання та розвитку, матеріально їх забезпечити. Разом з тим [PERSON] також ставиться вимога про визначення місця проживання їх спільних дітей з нею за її місцем проживання так, як це буде відповідати інтересам дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров"я. На даний час син [PERSON] фактично проживає з нею , а другий син [PERSON] проживає з батьком, який на її думку не може дати дітям належного виховання та розвитку, матеріально їх забезпечити. Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України (далі - СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). Судом встановлено, що малолітній син [PERSON] з 15 червня 2016 року проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується довідкою квартального комітету № 7 (а.с. 87). . Син [PERSON] мешкає разом з матір'ю [PERSON] за вказаною адресою, що підтверджується довідкою вуличного комітету № 15 (а.с. 51). Відповідно до довідки вуличного комітету № 15 (а.с. 50 ) [PERSON] є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], та разом з нею зокрема інших осіб, зареєстровані діти: [PERSON] та [PERSON]. На даний час [PERSON] разом з сином [PERSON] без реєстрації мешкають за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується довідкою КП Богуславської міської ради «Богуславблагоустрій» (а.с. 197). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем за видом діяльності - роздрібна торгівля, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, позитивно характеризується за місцем мешкання, перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого мають доньку [PERSON], [INFO], має у власності житловий будинок з господарчими побудовами розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 29,0 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., який складається з трьох кімнат у будинку чисто, охайно. Житло об лаштоване необхідними меблями та побутовою технікою. Для дитини [PERSON] виділено окрему кімнату, у якій є все необхідне для виховання та розвитку дитини. [PERSON] є учасником бойових дій, залучалась до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, працює медичною сестрою, перебуває у шлюбі із [PERSON], має постійне місце реєстрації за адресою: [ADDRESS], де позитивно характеризується, мешкає за адресою свого чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS], квартира складається з однієї кімнати, загальною площею 37,5 м.кв, та житловою площею 20 м.кв., в квартирі створені належні умови проживання. Дитина [PERSON] має окремо виділене місце для відпочинку, ігор та сну. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], та [PERSON] кожний окремо пояснили, що знають сім'ю [PERSON], який має двох синів [PERSON] та [PERSON]. Підтвердили, що [PERSON] займається належним вихованням та навчанням сина [PERSON]. Згідно з положенням ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Згідно ст.150 СК України, обов"язками батьків є піклування про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ч2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У статті 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справи в судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами виник із-за малолітніх дітей [PERSON], який самостійно прийняв рішення проживати з батьком [PERSON] та [PERSON] який самостійно прийняв рішення проживати з матір'ю [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Також, беручи до уваги характеристики дітей наданих з навчальних закладів вбачається, що [PERSON] врівноважений, спокійний та доброзичливий, має добрий загальний фізичний розвиток, вміє висловлювати власну думку, концентрувати увагу, швидко запам'ятовує учбовий матеріал. Мислення і мовлення розвинуте на достатньому рівні. [PERSON] добрий, позитивний, лагідний та спокійний, на зауваження та заборону реагує адекватно. Любить працювати та з задоволенням виконує різні трудові доручення, на заняттях не відволікається, віддає перевагу іграм на розвиток дрібної моторики, досить легко вступає у контакт з дорослими. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У висновку Виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 03.06.2016 року за №8/22-436 зазначено, що служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] У висновку Богуславської районної державної адміністрації Київської області від 05.02.2018 року за № 07.2-16/389, зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] П. 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, вказано, що під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.08.2018 року усунуті перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON]. Визначено його участь як батька у вихованні сина [PERSON]. Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, як мати так і батько дітей працюють, характеризуються позитивно за місцем проживання, піклуються про своїх дітей, однак між батьками дітей склалися неприязні стосунки. Твердження [PERSON], щодо того, що в інтересах дітей їм краще жити з ним так, як відповідач не може дати дітям належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров"я дітей умов проживання, а так само як і аналогічні твердження [PERSON] тільки щодо [PERSON], не підтверджені належними та допустимими доказами, не наведено також обставин, що зміна місця проживання дітей при умові, що діти: [PERSON] проживає на даний час із батьком [PERSON], а [PERSON] на даний час проживає з матір'ю, не призведе до негативних наслідків. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню та визначати місце проживання [PERSON] та [PERSON] на даний час необхідно виходячи з їх прив'язаності до батьків, враховуючи їх вік та потреби у повсякденному житті. В той же час суд враховує прихильність [PERSON] до батька, а так само і прихильність [PERSON] до матері. На даний час кожний з батьків дітей створив інші сім'ї та кожний з дітей пристосувався мешкати у нових родинах, а тому ураховуючи сталі соціальні зв'язки, які склались у дітей за їх місцем проживання та навчання, їх психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дітей, до чого неминуче призведе переїзд дітей у випадку, визначення їх місця проживання з батьком чи навпаки з матір'ю , суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON], та малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] на сьогодні максимально відповідатиме найкращим інтересам дітей. При цьому суд враховує можливість батьків дітей забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку дітей, а також суд враховує те, що позивач як батько [PERSON] має можливість спілкуватися з сином [PERSON], здійснювати свої батьківські обов'язки та доглядати за ним за місцем проживання сина. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи що первісний позов задоволено частково, та зустрічний також частково, то суд вважає за можливе розподілити судові витрати по справі наступним чином. Позивачем за первісним позовом [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., тому дані кошти підлягають стягненню з [PERSON] на його користь. При зверненні з зустрічною позовною заявою [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 551,60 грн., які підлягають стягнення з [PERSON] на її користь.

Outcome: partial