Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

У липні 2013р. позивач звернувся до суду вищезазначеним позовом, вказавши, що з 03.10.2003р. він перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], який було розірвано 10.09.2012р. рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя. 30.01.2006р. під час шлюбу ним була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] вартістю 116150 грн., що дорівнює 23000 дол. США згідно нотаріального договору. Крім цього на оформлення договору купівлі-продажу квартири ним було витрачено 11761 грн., тобто загальна вартість квартири склала 127911 грн., що дорівнює 25328, 91 дол. США. З цієї суми кошти на перший внесок та часткове погашення витрат на оформлення договору купівлі-продажу квартири йому подарували його батьки згідно договору дарування від 30.01.2006р. у сумі 30000 грн., що дорівнює 6000 дол. США. 9236 грн. (1828,91 дол. США) були внесені спільними з його дружиною коштами на фінансування витрат, пов"язаних з нотаріальним оформленням придбання квартири. На залишок на його ім*я був оформлений кредит згідно кредитного договору від 30.01.2006р. на придбання вищезазначеної квартири на суму 17500 дол. США (88375 грн.), сума кредиту у повному обсязі була погашена 30.11.2007р. За період з 30.01.2006р. по 30.11.2007р. його батьки допомагали їм із погашенням кредиту на суму 1784 дол. США (9009 грн. 20 коп., що підтверджується відповідними квитанціями: № 17 від 30.05.2006р. на суму 243 дол.США; № 20 від 03.07.2006р. на суму 258 дол. США; № 16 від 31.07.2006р. на суму 250 дол. США; № 22 від 29.08.2006р. на суму 243 дол. США; № 5 від 01.11.2006р. на суму 245 дол. США; № 14 від 01.12.2006р. на суму 245 дол. США; № 49 від 15.12.2006р. на суму 300 дол. США01.12.2006р. на суму 245 дол. США. Згідно з Договором про пожертву ВКС № 041026 від 01.12.2007р. його матір*ю [PERSON] було внесено на кредитний рахунок № [NUMBER] у філії ЗАТ ОТП Банк 15632 дол. США (78941, 6 грн.), квитанцією № 46 від 21.11.2007 р. на суму 1000 дол. США (5050 грн) та квитанція № 60 від 30.11.2007р. на суму 14632,61 дол. США (73894,68 грн). Також факт дарування коштів відображений ним у його річній податковій декларації про доходи за 2007р. Тобто, із 104720 грн. 30 коп. (20736,68 дол. США), які були витрачені на погашення кредиту та відсотків за квартиру, його батьками було сплачено 87 953 грн. 88 коп., а ним з дружиною - 16766 грн. 42 коп., що у відсотковому відношенні складає 83,98% та 16,02%. Загальна вартість квартири з урахуванням витрат на оформлення , погашення кредиту та відсотків складає 144256 грн. 30 коп. (28565,60 дол. США). Від цієї загальної суми його батьками було сплачено та подаровано 118253,88 грн. а ним з дружиною 26002,42 грн., що у відсотковому відношенні складає 81,97% до 18,03%, а при поділі частка дружини буде становити 9,015% або 13001,21 грн.(2574,49 дол. США. З тих підстав, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте на підставі договору дарування, набуте під час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя, а також, оскільки на теперішній час відповідачка не є його дружиною, не є членом його сім*ї та він не бажає сплачувати за комунальні послуги за те, що у квартирі зареєстрована його дружина, а тому позивач вважає, що остання за рішенням суду має бути виселена з квартири без надання іншого житлового приміщення та знята з реєстрації. Також у шлюбі сторонами було придбано автомобіль Chevrolet Aveo II SE 1.6 4dr M/T [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] за Договором купівлі-продажу від 04.10.2008р. та кредитним договором від 10.10.2008р., за яким було отримано у кредит 11479 дол. США (56558 грн. 18 коп.) терміном до 09.10.2015р.. На першочерговий внесок, дострокове погашення кредиту та відсотків по Договору на придбання вищезазначеного автомобіля було сплачено 88852 грн. 90 коп., з яких сторонами із особистих сімейних коштів - 46665 грн. 32 коп., що становить 52,5% вартості автомобіля, батьками дружини сплачено 6000 грн., що становить 6,7% вартості автомобіля, батьками позивача сплачено 36187 грн. 59 коп, що становить 40,8% вартості автомобіля, та підтверджується відповідними квитанціями про сплату. В тому рахунку за кошти його сестри [PERSON] було сплачено 22422 грн.90 коп. (3000 дол. США), що також підтверджується квитанцією про сплату із-за кордону. При поділі сплаченої частини вартості автомобіля частка дружини буде становити 26,25% або 23332 грн. 66 коп. до яких потрібно додати 6000 грн, сплачених батьками дружини та загальна частка дружини на момент придбання автомобіля склала 29332 грн. 66 коп.. Враховуючи, що автомобіль придбаний у 2008р., за п"ять років він втратив у своїй вартості. За даними інтернет сайту на теперішній час ринкова вартість автомобіля складає 78 331 грн. (9800 дол. США). Тому частка дружини складає 20 561 грн. 88 коп. (2570 дол. США) (26,25%), разом із сумою, сплаченою батьками дружини - 6000 грн., позивач вважає, що у порядку компенсації при розділі автомобіля він повинен сплатити дружині 26561 грн. 88 коп. Також у позові зазначив, що спільним майном подружжя є дві земельні ділянки, розташовані у селі Степанівка Приазовського району Запорізької області. Посилаючись на ст. 358 ЦК України, згідно якої кожен із співвласників має право надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а у разі неможливості цього, має право вимагати від інших співвласників відповідної матеріальної компенсації, позивач просить суд: розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ним право власності на квартиру за вищезазначеною адресою та зобов"язати його сплатити компенсацію вартості спільно придбаної у шлюбі 0,015% квартири відповідачці [PERSON] у розмірі 13001 грн. 21 коп., що складає 2574,49 дол. США; автомобіль Chevrolet Aveo та зобов"язати його сплатити відповідачці компенсацію частини вартості автомобіля у сумі 26561 грн. 88 коп.; визнати, що земельні ділянки, розташовані у селі Степанівка Приазовського району Запорізької області не є об"єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на ці земельні ділянки.; виселити відповідачку із квартири за вищезазначеною адресою без надання іншого житлового приміщення та зняти останню з реєстрації за адресою квартири та стягнути з відповідачки судові витрати. Під час судового розгляду справи позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив суд: розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ним право власності на квартиру за вищезазначеною адресою та зобов"язати його сплатити компенсацію вартості спільно придбаної у шлюбі 0,015% квартири відповідачці [PERSON] у розмірі 18372 грн. 57 коп.; автомобіль Chevrolet Aveo та зобов"язати його сплатити відповідачці компенсацію частини вартості автомобіля у сумі 26561 грн. 88 коп.; виселити відповідачку із квартири за вищезазначеною адресою без надання іншого житлового приміщення та зняти останню з реєстрації за адресою квартири, а також та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати (а.с.126). У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнав повністю, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити первісний позов, у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. Відповідачка [PERSON] первісний позов не визнала повністю, звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, у якому просила суд розділити придбані у шлюбі квартиру за зазначеною позивачем адресою та автомобіль - автомобіль Chevrolet Aveo, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 78331 грн., які придбані за спільні сумісні кошти подружжя під час шлюбу, визнавши за нею право власності на ? частину квартири та на ? частину автомобіля, при цьому автомобіль виділити позивачу, стягнувши на її користь в порядку компенсації ? частину вартості автомобіля. Під час судового розгляду позивачка за зустрічним позовом звернулася до суду з уточненим зустрічним позовом, , вказавши, що на підставі договору дарування грошей з боку [PERSON] на ім*я [PERSON] на суму 3000 грн., позивач [PERSON] отримав зазначену суму грошей в дар, які використав для сплати першого внеску для купівлі спірної квартири. Враховуючи ціну нерухомості на момент придбання квартири 116150 грн., що складає у відсотковому співвідношенні 25,8 %, або 129/500 часток квартири, таким чином, спільна власність подружжя в квартирі складає 371/500 частин, а її власність в свою чергу складає 371/1000 частини квартири. У уточненій позовній заяві позивачка [PERSON] просила суд поділити майно, набуте сторонами за час шлюбу, виділивши [PERSON] 371/1000 частину спірної квартири та визнати за нею право власності на зазначену частину квартири. Поділити майно, набуте сторонами за час шлюбу шляхом стягнення з [PERSON] на її користь вартість автомобіля у розмірі 39165 грн. 50 коп., виділивши останній позивачу. Проти позовних вимог позивача за первісним позовом, заперечувала в частині стягнення з позивача на її користь в порядку компенсації за автомобіль в сумі 26561,88 грн. та в частині сплати компенсації за квартиру, а також з приводу виселення, зняття реєстрації з тих підстав, що частина квартири, за винятком тієї частки, що приходиться на 30000 грн., які були подаровані матір*ю позивача на перший внесок за кредитним договором на квартиру, були придбані нею з позивачем за власні грошові кошти подружжя, набуті під час шлюбу, їй не було відомо про існування договору пожертви, так як кредит сплачувався із спільних грошових коштів сім*ї , не враховуючи допомогу родичів, при цьому зазначила, що батьки у позивача пенсіонери і надавати фінансову допомогу не мали можливості. Квитанції, які були надані суду в якості доказів сплати саме матір*ю позивача по кредиту, не доводять цього факту, оскільки в зазначених квитанціях вказано, що [PERSON] вносила на поточний рахунок [PERSON] грошову суму, при цьому відповідачка не виключає, що мати вносила гроші на рахунок позивача гроші, отримані саме від останнього, також не відомо походження цих грошей. З приводу договору пожертви грошей на погашення частини кредиту з боку матері позивача, заперечує з тих підстав, що їй ніколи не було відомо про існування цього договору, крім того кредит був повністю погашений 30.11.2007р., в той час як договір пожертви оформлен лише 01.12.2007р. Також зазначила, що автомобіль був придбаний сторонами на спільні грошові кошти, набуті сторонами під час шлюбу. Просила суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а уточнений зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 2. ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 356 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено: З 03.10.2003р. сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом РАГС Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 933, який було розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2012р. Під час шлюбу сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], власником якої є позивач за первісним позовом [PERSON] (надалі „позивач") на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 261. Право власності на нерухоме майно зареєстровано ОП ЗМБТІ 01.02.2006р. за реєстровим № 13678707. Ціна нерухомого майна - квартири за вищезазначеною адресою за даним договором купівлі-продажу становить 116 150 грн. (а.с.15). З0.01.2006р. між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] укладено договір дарування грошових коштів, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв як дарунок 30 000 грн., що на день укладення цього правочину є еквівалентом суми 6000 дол. США. Гроші, що даруються, згідно договору, обдарований [PERSON] має намір витратити на придбання житла (а.с.17). 30.01.2006р. між позивачем [PERSON] та Акціонерним комерційним банком „Райфайзенбанк Україна" укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав, а позивач [PERSON] отримав грошові кошти на придбання нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] у сумі 17500 дол. США з датою повернення кредиту 30.01.2021р. Як зазначено у кредитному договорі, сума першочергового внеску складає 22,22% вартості нерухомого майна у відповідності до Договору купівлі-продажу. Згідно заяви позичальника [PERSON] від 30.11.2007р. та банківської квітанції № 60 від 30.11.2007р., отримані за вищезазначеним кредитним договором кредитні кошти на придбання квартири були повністю погашені позивачем [PERSON] 30.11.2007р. (а.с.44-45). Ця обставина підтверджується позивачем у позовній заяві [PERSON] (позивача за первісним позовом), згідно якої „фактично сума кредиту в повному обсязі погашена 30.11.2007р.", а також була підтверджена позивачем [PERSON] і у судовому засіданні. З0.01.2006р. між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] укладено договір дарування грошових коштів, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв як дарунок 30000 грн., що на день укладення цього правочину є еквівалентом суми 6000 дол. США. Гроші, що даруються, згідно договору, обдарований [PERSON] має намір витратити на придбання житла (а.с.17). Проти цієї обставини не заперечувала відповідачка [PERSON] (позивачка) за зустрічним позовом, яка у судовому засіданні уточнила зустрічний позов про поділ спільно майна подружжя - квартири, вказавши, при придбанні квартири грошові кошти у сумі 30 000 грн. дійсно були подаровані позивачу за первісним позовом [PERSON] - його матір"ю [PERSON] для придбання житла, а тому просила суд визначити право власності на частку квартири, яка приходиться на 30 000 грн. за позивачем, і решту частину квартири визнати спільною власністю подружжя, яку розділити між сторонами у рівних частках. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що частка квартири, набутої сторонам у шлюбі вартістю 116150 грн. згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2006р., на придбання якої позивачу подаровані гроші у сумі 30 000 грн. його матір*ю [PERSON] за договором дарування від 30.01.2006р., складає 26/100 часток від усієї суми (116150 грн., за яку була придбана квартира згідно договору купівлі-продажу) зазначеної квартири, а тому на зазначену частку квартири 26/100 право власності необхідно визнати за позивачем на підставі вищезазначеного договору дарування. Таким чином спільним сумісним майном сторін, придбаним у період шлюбу слід визначити 74/100 часток квартири за вищезазначеною адресою. Відповідно ? частина спільного майна подружжя складає 37/100 частин квартири. Тобто, за позивачем за первісним позовом необхідно визнати право власності на 26/100 частин квартири на підставі договору дарування грошових коштів та на 37/100 частин квартири у порядку поділу спільного майна подружжя, а усього за позивачем [PERSON] необхідно визнати право власності на 63/100 частин квартири, а за відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] - відповідно право власності на 37/100 частин квартири. При цьому суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання його особистої власності на відповідні частини придбаної у період шлюбу квартири на підставі внесення грошових коштів на погашення кредиту його матір*ю третью особою [PERSON] у сумі 1784 дол. США, що дорівнює за курсом НБУ на період 2006р. 9009 грн. 20 коп., а також за договором пожертви від 01.12.2007 р., укладеного між ним та третьою особою [PERSON] на суму 78941 грн. 60 коп., що еквівалентно 15 632 дол. США , такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно Договору про пожертву від 01.12.2007р., укладеного між пожертвувачем [PERSON] та обдаровуваним [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], р.н. 1900, пожертвувач передає у пожертву, а обдаровуваний приймає у пожертву гроші у сумі 78941 грн. 60 коп., що еквівалентно 15632 дол. США, пожертва спрямовується на погашення перед Банком за кредитним договором № МL-201/121/206 від 30.01.2006р., пожертва перераховується готівкою на банківський рахунок обдаровуваного. Відповідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 729 ЦК України, пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. Договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом. Надані позивачем на підтвердження тієї обставини, що його мати сплатила у погашення кредиту за придбану ним з дружиною квартиру, квитанції про сплату грошових коштів в рахунок погашення боргу за квартиру, свідчать про те, що грошові кошти за вказаними квитанціями перераховувалися третьою особою [PERSON] на ім*я позивача [PERSON], при цьому суду позивачем не надано доказів стосовно того, куди саме були витрачені ці кошти. Що стосується суми, подарованої [PERSON], на підставі договору пожертви від 01.12.2007р. у рахунок погашення позивачем заборгованості за квартиру за кредитним договором у сумі 78941 грн. 60 коп. (еквівалент 15 632 дол. США ) суд також не приймає до уваги, оскільки, відповідно наданих позивачем банківських квитанцій та його заяви до банку щодо дострокового погашення кредиту, кредит був погашений 30.11.2007р. , тобто до укладення договору про пожерту між ним та його матір*ю [PERSON] 01.12.2007р. Згідно Договору про пожертву від 01.12.2007р., укладеного між пожертвувачем [PERSON] та обдаровуваним [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], р.н. 1900, пожертвувач передає у пожертву, а обдаровуваний приймає у пожертву гроші у сумі 78941 грн. 60 коп., що еквівалентно 15632 дол. США, пожертва спрямовується на погашення перед Банком за кредитним договором № МL-201/121/206 від 30.01.2006р., пожертва перераховується готівкою на банківський рахунок обдаровуваного. Таким чином, оплата вартості квартири за договором купівлі-продажу складалась із двох частин: 30000,00 грн., подарованих позивачеві матір'ю [PERSON] за договором дарування від 30.01.2006 р., та решти 86150 грн., отриманих сторонами за кредитним договором №ML-201/121/2006 від 30.01.2006 р., укладеним з Банком. Квартира використовувалась для спільного проживання сім'ї сторін, тобто кредитний договір укладався в інтересах сім'ї. Кредитні кошти надійшли у сімейний бюджет, а отже стали об'єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін. За таких обставин квартира була придбана частково за рахунок коштів, які становили особисту приватну власність позивача (30000 грн.), а частково за рахунок коштів, які перебували у спільній сумісній власності подружжя (86150 грн.). Водночас, внаслідок укладення кредитного договору у сторін виник солідарний обов'язок перед кредитором - ЗАТ «ОТП Банк». Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно зі ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Позивач не надав суду жодних пояснень чи доказів правової природи відносин, що виникли з приводу, як він стверджує, часткового погашення батьками позивача зобов'язань за кредитним договором: чи надавалися ці кошти подружжю на засадах подальшого повернення, чи то були відносини дарування. Надання коштів за договором про пожертву від 01.12.2007 р. суд розцінює як дарування коштів позивачу з метою подальшого погашення солідарного боргового обов'язку, що породжує для позивача право вимоги, передбачене ст. 544 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що квартира була придбана сторонами під час шлюбу за кредитним договором, за відрахуванням внеску у сумі 30 0000 грн. подарованих позивачу його матір*ю, таким чином, придбавши у власність квартиру за кредитним договором під час шлюбу, сторони придбали квартиру у спільну сумісну власність, а тому з зазначених підстав у сторін виник солідарний борг по сплаті за квартиру за кредитним договором. За таких обставин, отримавши від матері грошові кошти за договором пожертви, яка згідно договору про пожертву спрямовується на погашення перед Банком заборгованості за кредитним договором, позивач не набуває права особистої власності на частку квартири, яка у грошовому виразі відповідає розміру грошових коштів, перерахованих Банку третьою особою [PERSON] за договором пожертви, а дає лише підстави позивачу вимагати частину зазначеної сум, яка була сплачена у погашення боргу за придбану у шлюбі квартиру сторонами, у порядку компенсації від відповідачки. Крім того, на момент перерахування Банку 30.11.2007р. грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, Договір пожертви від 01.12.2007р. не був укладений, у банківській квитанції про перерахування коштів не зазначено, що ці гроші [PERSON] (третя особа) перераховує Банку у якості пожертви на погашення боргу за кредитним договором на отримання грошей на придбання квартири. Згідно ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму яка перевищує п*ятидесятикратний розмір неподаткового мінімума доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до п. 5.1 Договору про пожертву, він є укладеним з моменту прийняття пожертви. Моментом прийняття пожертви є фактичне надходження пожертви на банківський рахунок обдаровуваного. Позивач також не надав доказів виконання пожертвувачем договору про пожертву з моменту його укладення у формі, передбаченій законом. Також за період шлюбу сторони придбали автомобіль Chevrolet Aveo II SE 1.6 4dr M/T [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується Договором купівлі-продажу автомобіля від 04.10.2008р., укладеного між ТОВ „УкрАвтоЗазСервіс" та позивачем [PERSON], кредитним договором від 10.10.2008р., за яким позивачем було отримано у кредит 11479 дол. США (56558 грн. 18 коп.) терміном до 09.10.2015р, а також Свідоцтвом про реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу на ім"я останнього. У судовому засіданні сторони погодилися щодо оцінки придбаного за період шлюбу вищезазначеного автомобіля у розмірі 78331 грн. Відповідно ? частина вартості придбаного автомобіля складає 39 165 грн. 50 коп. Позивачем внесено на депозитний рахунок Комунарського районного суду м. Запоріжжя відповідну суму грошової компенсації вартості автомобіля. Що стосується посилання позивача за первісним позовом на ту обставину, що відповідно банківських квитанцій його мати сплатила за автомобіль 36187 грн. 59 коп., що становить 40,8% вартості автомобіля, а також його сестра [PERSON] сплатила за переказом з-за кордону 22422 грн. 90 коп. (3000 дол. США) а тому право власності на частину автомобіля у грошовому виразі, яка припадає на сплачені матір*ю та сестрою грошові кошти, необхідно визнати за ним, суд вважає безпідставним, оскільки, як вбачається з вищезазначених квитанцій, [PERSON] перерахувала грошові кошти на ім"я [PERSON], при цьому суду позивачем не надано доказів стосовно того, куди саме були витрачені ці кошти, а банківські роздруківки не містять офіційних свідчень (письмові помітки на печатній роздруківці Банку щодо прізвища та ім"я та по батькові [PERSON] суд не вважає належним доказом). Ту ж оцінку суд надає і переказу грошової суми з-за кордону. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання за ним права власності на вищезазначену ним частину квартири підлягають частковому задоволенню у розмірі 63/100 частин спірної квартири та визнання права власності на ? частину автомобіля, придбаного під час шлюбу за спільні сумісні грошові кошти подружжя та виділенню автомобіля у власність позивача зі стягненням на користь відповідачки в порядку компенсації ? вартості автомобіля. У іншій частині первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю, а в частині виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації - за безпідставністю. Зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі з вищезазначених у рішенні підстав.

Outcome: partial