Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про тлумачення заповіту. Позов мотивує тим, що 08.01.2015 року помер її дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - земельну ділянку площею 1,770 га, розташовану на території Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 418762 . Вона являється спадкоємцем за заповітом, відповідачка є спадкоємцем за законом та має право на обов"язкову частку у спадщині, як непрацездатна дружина померлого. Відповідачка [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася , звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, а позивачка спадщину прийняла , звернувшись у шестимісячний термін до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу від 19.06.2015 року № 81/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки в заповіті зазначене майно, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0513875, не співпадає з наявним правовстановлюючим документом, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 418762, виданим Бершадською районною державною адміністрацією 19.12.1997 року. Крім того позивачка стверджує, що заповіт складений на її дошлюбне прізвище і при написані допущена помилка , а саме: замість "Підопригорі" зазначено "Підопрогирі". Тому просить суд здійснити тлумачення змісту заповіту, складеного [PERSON], щодо заповітного розпорядження. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала , просить слухати справу у її відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася , надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнала , просить слухати справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами, до яких належить і заповіт. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 213 ЦК України передбачає, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до ч.4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому можуть належати у майбутньому. Приписами частини 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. В судовому засіданні встановлено, що правочином, зміст якого просить розтлумачити позивач є заповіт [PERSON], який укладено в письмовій формі 16 лютого 2007 року, посвідчено секретарем виконкому Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області, зареєстровано в реєстрі за №19 особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. На час розгляду справи заповіт не визнано недійсним. Підстав для встановлення нікчемності або визнання заповіту недійсним не встановлено, спору між сторонами не встановлено. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається із заповіту, [PERSON] заповів сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0513875 виданий 12 лютого 1997 року [PERSON], яка 14.06.2009 року одружилася та прийняла прізвище чоловіка "Дубецька". Однак секретарем виконкому Чернявської сільської ради було допущено помилку в написані прізвища спадкоємця "Підопрогирі" замість "Підопригора". Довідкою відділу Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області від 13.07.2015 року № 228 стверджується , що розпорядженням Бершадської районної державної адміністрації від 26 вересня 2007 року № 388 по Чернятській сільській раді [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 418762 взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0513875, виданого на підставі розпорядження Бершадської районної державної адміністрації від 06.09.1996 року № 231. Судом встановлено, що 08.01.2015 року помер [PERSON]. Позивачці приватним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, що залишилась після смерті [PERSON] в зв'язку з тим, що в поданому заповіті зазначено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0513875 виданий 12.02.1997 року, не співпадає з наявним правовстановлюючим документом, а саме: пред'явлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 418762 виданий Бершадською районною державною адміністрацією 19 грудня 2007 року, що підтверджує право власності на земельну ділянку, що знаходяться на території Чернятської сільської ради. Згідно витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі вчинений [PERSON] , зареєстровий в реєстрі за №19 посвідчений у Виконкомі Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області 16.02.2007 року є чинним. Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що заповідач призначив своїм спадкоємцем [PERSON] заповівши належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0513875, що не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Правочин вчинено у передбаченій законом формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На час відкриття спадщини спадкодавець взамін сертифіката на право на земельну частку(пай) отримав правовстановлюючий документ, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 418762, але змін до заповіту не вніс, а тому беручи до уваги встановлені обставини, загальний зміст правочину, намір спадкодавця, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 16, 25, 202, 203, 213, 1216, 1218, 1220, 1223, ч.1 ст. 1225, 1236 ЦК України,

Outcome: approved