Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Деснянського районного відділу ДВС про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою державного виконавця Відділу ДВС Деснянського РУЮ від 15.07.2005 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 05.07.2005 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 32329, 00 грн. Постановою державного виконавця від 01.08.2005 року було накладено арешт на все майно, що належить позивачці, а саме квартиру [ADDRESS] та Ѕ частину квартири [ADDRESS] , заборонивши здійснювати відчуження цього майна. На виконання судового рішення позивачкою 26.09.2005 року було перераховано на розрахунковий рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 30567,9 грн., про що було повідомлено державного виконавця особисто стягувачем заявою від 12.10.2005 року, в якій також було зазначено про отримання залишку боргу у розмірі 816, 66 грн. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . При зверненні до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивачці стало відомо про те, що після виконання судового рішення державним виконавцем не було знято арешт з майна. 24.06.2020 року позивачка звернулась із скаргою до Відділу ДВС із проханням вирішити питання щодо зняття арешту з майна, але їй було повідомлено про те, що станом на 06.07.2020 року у Відділі виконавчі провадження щодо виконання судових рішень, де боржником є [PERSON] , немає. Оскільки вирішити дане питання не виявилось можливим, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить звільнити з-під арешту майно, що належить на праві власності [PERSON] , а саме Ѕ частину квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , що був накладений постановою державного виконавця Відділу Державно виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві № АА 629883 від 01.08.2005 року, зареєстрований за № 2316591 та № 2316561 П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Відділу ДВС Деснянського РУЮ від 15.07.2005 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 05.07.2005 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (матері позивачки) боргу у розмірі 32329, 00 грн. Постановою державного виконавця від 01.08.2005 року було накладено арешт на все майно, що належить позивачці, а саме квартиру [ADDRESS] та Ѕ частину квартири [ADDRESS] , із забороною здійснення відчуження цього майна. На виконання судового рішення позивачкою 26.09.2005 року було перераховано на розрахунковий рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 30567,9 грн., про що було повідомлено державного виконавця особисто стягувачем заявою від 12.10.2005 року, в якій також було зазначено про отримання залишку боргу у розмірі 816, 66 грн., що підтверджується відповідною квитанцією та заявою, що наявні у матеріалах справи. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивачка [PERSON] , як рідна дочка померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки. В установлений законом строк позивачка звернулась до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріальної контори позивачці стало відомо про те, що після виконання судового рішення державним виконавцем не було знято арешт з майна, що належить їй на праві власності. 24.06.2020 року позивачка звернулась із скаргою до Відділу ДВС із проханням вирішити питання щодо зняття арешту з майна, але їй було повідомлено про те, що станом на 06.07.2020 року у Відділі виконавчі провадження щодо виконання судових рішень, де боржником є [PERSON] , немає. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв"язку із закінченням виконавчого провадження. Як встановлено при розгляді справи, виконавче провадження про стягнення грошових коштів з [PERSON] виконано у повному обсязі, на підтвердження чого суду надано належні та допустимі докази, відкритих виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON] , на даний час немає. Але під час закінчення виконавчого провадження вимоги Закону щодо зняття арешту з майна виконані не були, у зв"язку з чим тривалий час питання про скасування арешту не вирішено, що призводить на даний час до порушення прав позивачки, як власника майна. Враховуючи те, що на даний час позивачка не може вільно розпоряджатися своєю власністю, жодних невиконаних боргових зобов"язань, за якими був накладений арешт, немає, підстав для накладення арешту немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved