Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] сільськогосподарського підприємства «Деметра» (далі ПСП «Деметра») про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що її батько [PERSON] був власником земельної ділянки площею 6,37 га, кадастровий №3525881600:02:000:0157, розташованої на території Брусівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області. 01.04.2010 року між її батьком та відповідачем по справі був укладений договір оренди землі строком на 10 років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Устинівському районі 19.12.2011 року за №352580004000454. Після смерті батька 15.12.2012 року, вона, як спадкоємець його майна, зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку та, виходячи зі змісту п.40 договору оренди землі, у вересні 2013 року повідомила відповідача, як орендаря, про перехід до неї права власності на орендовану земельну ділянку, надавши копії відповідних документів: свідоцтва про право на спадщину за заповітом, витягів про реєстрацію у Спадковому реєстрі та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Влітку 2016 року позивач отримала в конторі ПСП «Деметра» копії додаткової угоди до договору оренди землі, яка була укладена 20.05.2015 року між нею та відповідачем, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Після ознайомлення з текстом додаткової угоди, позивачем було встановлено, що вона особисто не підписувала вказану додаткову угоду, хто виконав підпис від її імені в графі «Орендодавець» їй не відомо, оскільки довіреності на підписання такого правочину вона нікому на давала, проект додаткової угоди до договору оренди землі для ознайомлення їй не надавався, істотні умови додаткової угоди з нею не обговорювались. З урахуванням викладеного вважає, що додаткова угода до договору оренди землі, укладена 20.05.2015 року, не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст.202, 203, 207 ЦК України, якими передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оскільки додаткова угода від 20.05.2015 року не була підписана нею особисто, що свідчить про недодержання сторонами правочину обов"язкової письмової форми договору оренди землі, та невідповідність умов, викладених в додатковій угоді, її волі та волевиявленню, як учасника правочину, на укладення додаткової угоди до договору оренди землі, наявними є підстави для визнання такої додаткової угоди недійсною. В судовому засіданні по розгляду справи позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник викладені в позовній заяві вимоги підтримали повністю, прохали суд їх задоволити. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра» позовні вимоги не визнала повністю. Суду пояснила, що в 2010 році між [PERSON] та відповідачем ПСП «Деметра» був укладений договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки площею 6,37 га, зареєстрований відділом Держкомзему у Устинівському районі Кіровоградської області 19.12.2011 року за №352880004000454. Даний договір оренди землі був підписаний особисто власником землі [PERSON] після погодження ним та відповідачем умов даного договору. Після смерті [PERSON] його дочка - позивач по справі [PERSON], як спадкоємець, оформила право власності на земельну ділянку, що відповідно до п.40 договору оренди землі не є підставою для зміни умов або розірвання договору, укладеного з попереднім власником. В травні 2015 року позивач [PERSON] особисто звернулася до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди землі та отримання грошових коштів в рахунок орендної плати наперед і після обговорення та погодження з нею всіх умов додаткової угоди остання для її підписання [PERSON], як власником землі, була передана чоловікові позивача - [PERSON] та повернута ним орендарю ПСП «Деметра» з підписом у графі «Орендодавець», що свідчить про обізнаність позивача по справі про існування додаткової угоди, її умов та наявність у позивача волевиявлення на укладення такого правочину з відповідачем. Додаткова угода до договору оренди була підписана сторонами 20.05.2015 року, право оренди зареєстроване 24.07.2015 року. Представник відповідача також зазначила, що умови договору оренди землі виконуються відповідачем в повному обсязі і позивач не зверталася до відповідача з претензіями та вимогами щодо їх неналежного виконання та повернення їй земельної ділянки; додаткова угода до договору оренди землі не суперечить вимогам закону, оскільки укладена в письмовій формі з власником земельної ділянки і право оренди зареєстроване відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; волевиявлення сторін при укладенні додаткової угоди до договору оренди землі було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що підтверджується такими фактами, як нарахування відповідачем ПСП «Деметра» орендної плати та своєчасне її одержання позивачем. З урахуванням викладеного, вважала, що додаткова угода до договору оренди землі є дійсною та законною, а одностороння відмова позивача від укладеного правочину не може визнаватися обставиною для визнання її недійсною. 12.01.2018 року до початку розгляду справи по суті ПСП «Деметра» був пред"явлений зустрічний позов до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсною додаткової угоди від 20.05.2015 року до договору оренди від 01.04.2010 року земельної ділянки площею 6,37 га, кадастровий номер 3525881600:02:000:0157 (а.с.190-193 Том 1). Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.193 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 12.01.2018 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об"єднані в одне провадження з первісним позовом (а.с.209-212 Том 1). 02.02.2018 року до закінчення підготовчого провадження ПСП «Деметра» був пред"явлений зустрічний позов із збільшеним розміром позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON], а саме: 1) про визнання дійсною додаткової угоди від 20.05.2015 року до договору оренди від 01.04.2010 року земельної ділянки площею 6,37 га, кадастровий номер 3525881600:02:000:0157, право оренди зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23144254 від 24.07.2015 року; 2) про визнання права оренди землі на підставі додаткової угоди від 20.05.2015 року до договору оренди від 01.04.2010 року земельної ділянки площею 6,37 га, кадастровий номер 3525881600:02:000:0157, право оренди зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23144254 від 24.07.2015 року (а.с.30-34 Том 2). Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.193 ЦПК України ухвалою суду від 02.02.2018 року зустрічний позов із збільшеним розміром позовних вимог був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об"єднані в одне провадження з первісним позовом (а.с.43-46 Том 2). В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» викладені в зустрічному позові вимоги підтримала повністю. На обгрунтування позовних вимог зазначила про те, що 01.04.2010 року між [PERSON] та відповідачем ПСП «Деметра» був укладений договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки площею 6,37 га, зареєстрований відділом Держкомзему у Устинівському районі Кіровоградської області 19.12.2011 року за №352880004000454. Після смерті [PERSON] права та обов"язки орендодавця перейшли до його дочки відповідача [PERSON], яка в 2014 році надала працівникам ПСП «Деметра» відповідні документи на підтвердження її права власності на земельну ділянку з проханням продовжити термін дії договору ще на 10 років та надати грошові кошти в рахунок орендної плати наперед на термін продовження строку договору у зв"язку із сімейними обставинами. 20.05.2015 року працівники ПСП «Деметра» погодили з відповідачем [PERSON] текст додаткової угоди до договору оренди з терміном дії до 31 грудня 2031 року та на її прохання, висловлене в телефонному режимі, надали додаткову угоду її чоловіку другому відповідачу по справі [PERSON] для передачі дружині, як власнику земельної ділянки, для підписання, оскільки вона особисто не мала змоги приїхати до місця знаходження ПСП «Деметра». В подальшому чоловік відповідача повернув підписану додаткову угоду орендарю, зазначивши, що вона підписана особисто [PERSON], яка телефонувала та цікавилась у працівників ПСП «Деметра» про те, чи було зареєстровано додаткову угоду. Після державної реєстрації права оренди землі на підставі укладеної додаткової угоди один її примірник знову через чоловіка відповідача [PERSON] - [PERSON] був переданий орендодавцеві. Також суду пояснила, що відповідно до змісту ст.218 ЦК України якщо одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. З огляду на викладене, додаткова угода від 20.05.2015 року є дійсною та такою, що визнана відповідачем [PERSON], яка отримувала орендну плату в розмірі, визначеному не договором оренди, а додатковою угодою до нього, тобто виконувала її умови, отримала наперед оренду плату до 2022 року і жодного разу не зверталась до орендаря з приводу неналежного виконання ним умов укладеної між сторонами додаткової угоди. При цьому висновок судового експерта, яким встановлено виконання підпису на додатковій угоді до договору оренди землі не відповідачем [PERSON], а іншою особою, не може бути належним доказом по справі, оскільки є неповним, і орендар ПСП «Деметра» не підробляло підпису власника земельної ділянки, оскільки в укладенні угоди приймали участь два відповідачі [PERSON], як орендодавець, та її чоловік [PERSON], якого вона уповноважувала отримувати додаткову угоду та який повернув підписану додаткову угоду орендарю. З урахуванням того, що право оренди реєструється на підставі додаткової угоди до договору оренди землі, прохала суд визнати за ПСП «Деметра» право оренди землі на підставі додаткової угоди від 20.05.2015 року. В судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом [PERSON] проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечила. Суду пояснила, що у липні 2016 року вона, особисто перебуваючи в конторі ПСП «Деметра», отримала примірник додаткової угоди від 20.05.2015 року. Вказану додаткову угоду вона особисто не підписувала. Свого чоловіка відповідача [PERSON] на підписання цієї угоди чи отримання останньої, з метою передачі їй для підписання, вона не уповноважувала. Грошові кошти від позивача за зустрічним позовом були нею отримані на виконання договору оренди лише за 2015, 2016 та 2017 роки. Жодні інші грошові суми в рахунок орендної плати наперед нею від орендаря не отримувались. В судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] викладені в зустрічному позові вимоги не визнала повністю. Суду пояснила, що після смерті батька [PERSON], з яким ПСП «Деметра» був укладений договір оренди землі, відповідач [PERSON] успадкувала належну йому земельну ділянку і до неї відповідно до п.40 вказаного договору перейшли прав та обов"язки орендодавця. Отримавши в липні 2016 року в конторі ПСП «Деметра» примірник додаткової угоди та ознайомившись з її змістом, [PERSON] з"ясувала, що підпис в графі «Орендодавець» виконаний не нею, у зв"язку з чим вона звернулась до суду з позовом про визнання додаткової угоди недійсною. Посилання представника ПСП «Деметра» на погодження з орендодавцем умов додаткової угоди та обставини ведення перемовин щодо підписання додаткової угоди в телефонному режимі, в тому числі і здійснення постійного контролю [PERSON], як власника земельної ділянки, за проведенням державної реєстрації додаткової угоди, не відповідають дійсності та не передбачені нормами закону. Орендну плату [PERSON] отримувала у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації за договором оренди землі від 01.04.2010 року, а тому її розмір не міг бути кожного року однаковий. Жодних належних доказів отримання відповідачем орендної плати наперед ПСП «Деметра» надано суду не було. Крім того, обставини щодо виплати орендної плати не стосуються позовних вимог за зустрічним позовом, додаткова угода не може бути визнана дійсною, оскільки не підписана [PERSON], як власником земельної ділянки, що свідчить про відсутність її волевиявлення на його укладення, а тому позовна вимога ПСП «Деметра» про визнання права оренди також не підлягає задоволенню, оскільки право оренди випливає з чинності та дійсності додаткової угоди. В судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав повністю. Суду пояснив, що обставини укладення додаткової угоди від 20.05.2015 року йому не відомі. Він не отримував у конторі ПСП «Деметра» додаткову угоду з метою передачі дружині відповідачу [PERSON] для її підписання, не підписував додаткову угоду особисто та не вчиняв інших дій щодо повернення підписаної додаткової угоди працівникам ПСП «Деметра». Жодних повноважень, пов"язаних з укладенням додаткової угоди, його дружина [PERSON] йому не надавала. На виконання вимог п.2 ч.3 ст.265 ЦПК України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи. Ухвалою суду від 04.09.2017 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування від Компаніївської центральної бібліотечної системи доказів - оригіналів документів, які містять зразки її почерку (підпису) (а.с.43-44, 67-69 Том 1). В судовому засіданні 26.09.2017 року ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ПСП «Деметра» про витребування медичної документації на підтвердження фізичного стану позивача [PERSON] через наявну в минулому травму руки у зв"язку із не зазначенням представником назви медичного закладу, від якого суд має витребувати необхідні документи та їх найменування. Одночасно роз"яснено позивачу [PERSON] необхідність надання медичної документації для врахування при проведенні експертного дослідження (а.с.83-84 Том 1). Ухвалою суду від 28.09.2017 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи. Крім іншого, зазначено про надання суду медичної документації про відсутність травм верхніх кінцівок та інших захворювань у позивача [PERSON] за період часу з 2015 по 2017 роки. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.95-98 Том 1). Ухвалою суду від 05.12.2017 року, у зв"язку з надходженням висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, провадження у справі відновлено (а.с.156-157 Том 1). Ухвалою суду від 30.01.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» про призначення судової експертизи у даній цивільній справі як такого, що не відповідає вимогам ч.1 ст.103 ЦПК України (а.с.206 Том 1, а.с.18-20 Том 2). Ухвалою суду від 22.03.2018 року частково задоволено клопотання представника ПСП «Деметра» про виклик в судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON], відмовлено у виклику в судове засідання, як свідка, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] (а.с.165 Том 1, а.с.127-128 Том 2). Ухвалою суду від 22.03.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» про призначення комплексної судової експертизи у даній цивільній справі (а.с.79-82, 129-131 Том 2). В судовому засіданні 19.04.2018 року ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати відмовлено в задоволенні клопотань представника позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» про: 1) допит в якості свідка відповідача [PERSON] у зв"язку з відмовою останнього від давання показань згідно положень ст.71 ЦПК України та 2) визнання обов"язковою явки відповідача [PERSON] для надання особистих пояснень у зв"язку із прибуттям відповідача в судове засідання по розгляду справи по суті (а.с.165-167, 187 Том 2). Ухвалою суду від 19.04.2018 року залишені без розгляду подані в судовому засіданні по розгляду справи по суті клопотання представника позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» про призначення додаткової судової експертизи та судової експертизи (а.с.170-180 Том 2). Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON], її представника, представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра», відповідача за зустрічним позовом [PERSON], дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що позивач за первісним позовом [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,3679 га, кадастровий номер 3525881600:02:000:0157, розташованої на території Брусівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, що підтверджується відповідним записом в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КР №020722, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №132 від 30.03.2002 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 10.09.2013 року (а.с.13-15 Том 1). Підставою виникнення права власності позивача за первісним позовом [PERSON] на вказану вище земельну ділянку було свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори від 10.09.2013 року після смерті батька\~позивача [PERSON], який помер 15.12.2012 року (а.с.11,16 Том 1). Судом по справі також встановлено, що за життя батька позивача по справі за первісним позовом [PERSON] [PERSON], між ним та ПСП «Деметра» 01.04.2010 року було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого (пункти 1, 2 договору) [PERSON], як орендодавець, надав, а відповідач по справі ПСП «Деметра», як орендар, прийняв у строкове, платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,37 га (а.с.4-5 Том 1). Вказане підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки, що був складений за участі сторін договору 01.04.2010 року (а.с.6 зворот Том 1). Відповідно до п.8 договору оренди землі його укладено на 10 років (а.с.4 Том 1). Згідно п.43 договору оренди землі договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с.5 зворот Том 1). Судом встановлено, що договір оренди землі від 01.04.2010 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Устинівському районі 19.12.2011 року за №352880004000454 (а.с.5 зворот Том 1). До закінчення строку дії даного договору 20 травня 2015 року між позивачем по справі за первісним позовом [PERSON], як орендодавцем, та відповідачем за первісним позовом ПСП «Деметра» в особі директора [PERSON], як орендарем, було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2010 року, відповідно до п.8 якої строк дії договору продовжено на 10 років та визначено, що строк дії договору закінчиться 31 грудня 2031 року (а.с.8 Том 1). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованого 03.08.2015 року, інше речове право: право оренди земельної ділянки на підставі додаткової угоди від 20.05.2015 року до договору оренди земельної ділянки від 01.04.2010 року було зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Устинівського районного управління юстиції Кіровоградської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23144254 від 24.07.2015 року (а.с.17 зворот Том 1). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2015 року по 3 квартал 2017 року позивачу за первісним позовом [PERSON] відповідачем за первісним позовом ПСП «Деметра» був виплачений дохід за кодом та ознакою доходу «106 надання майна в лізинг»: 1) за 3-ій квартал 2015 року в сумі 5449, 32 грн., сума утриманого податку 817, 40 грн.; 2) за 4-ий квартал 2016 року в сумі 6539,18 грн., сума утриманого податку 1177,35 грн. (а.с.118 Том 2). Також, як вбачається з даних, зазначених у відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року, позивачу за первісним позовом [PERSON] відповідачем за первісним позовом ПСП «Деметра» був виплачений дохід за кодом та ознакою доходу «106 надання майна в лізинг»: за 4-ий квартал 2017 року в сумі 6539,18 грн., сума утриманого податку 1177,05 грн. (а.с.117 Том 2). Зазначені вище суми доходів та періоди їх нарахування і виплати орендодавцю [PERSON] відповідають наданим представником відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра» податковим розрахункам сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 3-ій квартал 2015 року, 4-ий квартал 2016 року та 4-ий квартал 2017 року (а.с.149-159 Том 2). Факт отримання зазначених вище сум позивачем за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні не заперечувався. Відповідно до довідки №74 від 25.09.2017 року, виданої Компаніївською централізованою бібліотечною системою відділу культури, туризму та культурної спадщини райдержадміністрації, позивач за первісним позовом [PERSON] 20 травня 2015 року перебувала на робочому місці з 08-00 год. до 17-00 год.(а.с.119 Том 2). Виконуючи приписи ст.264 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним учасниками судового процесу, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів, в тому числі вирішуючи питання про те, чи були порушені права позивачів за первісним та зустрічним позовами, за захистом яких вони звернулись до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Згідно положень ст.1, ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Істотними умовами договору оренди землі є, крім іншого, строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі»). Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу, крім інших, може бути визнання правочину недійсним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що звернення позивача за первісним позовом [PERSON] до суду з позовом про захист свого порушеного права, як власника земельної ділянки та орендодавця, шляхом визнання недійсною додаткової угоди від 20.05.2015 року до договору оренди землі від 01.04.2010 року, здійснено у конкретний спосіб, визначений ЦК України, та обумовлене недотриманням відповідачем ПСП «Деметра» при укладенні додаткової угоди до договору оренди землі загальних вимог, додержання яких є необхідним для її правомірності. Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно положень ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч.2 ст.792 ЦК України). Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві\~земельну\~ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до\~\~умов\~\~договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ст.ст.14, 16 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). \~\~\~\~ Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України). Відповідно до роз"яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до вимоги, встановленої ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Виходячи з викладеного, правочин, як вольова дія, являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Таким чином, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Крім того, волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, встановленою\~ст.627 ЦК України. Ухвалою суду від 28.09.2017 року за клопотанням позивача по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Кропивницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. В розпорядження експерта було надано два оригінальні примірники додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2010 року, укладеної 20 травня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПСП «Деметра» щодо земельної ділянки кадастровий №3525881600:02:000:0157 площею 6,3679 га (а.с.43-44, 95-98 Том 1). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14.11.2017 року №678/679/17-27 при порівнянні досліджуваних підписів з підписами-зразками [PERSON] було встановлено розбіжності таких окремих ознак підписного почерку: 1) будова рухів при виконанні за ступенем складності, при виконанні початкової частини 1-го елементу літери «р», в досліджуваних підписах проста, в зразках ускладнена; 2) форма рухів при виконанні основної частини 2-го елементу літери «Г» в досліджуваних підписах прямолінійна, в зразках дугова; заключної частини 1-го елементу літери «р» в досліджуваних підписах прямолінійна, в зразках дугова; 3) форма рухів при поєднанні основної та заключної частини 2-го елементу літери «Г», в досліджуваних підписах прямолінійна, в зразках кутаста; 4) напрямок рухів при виконанні основної частини 2-го елементу літери «р» в досліджуваних підписах зверху вниз, в зразках вниз наліво; 5) відносна протяжність рухів при виконанні 1-го елементу літери «р», в досліджуваних підписах відповідає прописам, в зразках збільшена відносно прописів; 6) розміщення точки початку рухів при виконанні початкової частини 1-го елементу літери «р», в досліджуваних підписах вгорі, в зразках ліворуч від 1-го елементу. На підставі оцінки результатів порівняльного дослідження експертом були встановлені стійкі, суттєві розбіжні ознаки, які виходять за межі варіантів ознак підписного почерку [PERSON] і створюють сукупність, достатню для категоричного висновку про те, що підписи від імені [PERSON] у розділі «Реквізити та підписи сторін» у графі «Орендодавець» та у рядку перед прізвищем та ініціалами «[PERSON]М.» у двох оригінальних примірниках додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2010 року, укладеної 20 травня 2015 року, зареєстрованої державним реєстратором Реєстраційної служби Устинівського районного управління юстиції Кіровоградської області 22.07.2015 року, виконані не самою [PERSON], а іншою особою. При цьому експертом в порядку експертної ініціативи також було вирішено питання та надано висновок про те, що підписи від імені [PERSON] у досліджуваних документах, виконані рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів (а.с.107-112 Том 1). З огляду на викладене, суд вважає встановленою обставину не підписання позивачем за первісним позовом [PERSON] додаткової угоди від 20 травня 2015 року до договору оренди землі від 01 квітня 2010 року на підставі вказаного вище висновку експерта, дослідженого в судовому засіданні. При цьому, оцінюючи належність та допустимість висновку експерта як письмового доказу та мотивуючи його врахування, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно положень ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.п.1.1 розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертних та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року №1950/5 (далі Науково-методичні рекомендації), основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Експертне дослідження у справі проведене у відповідності до вимог Закону України «Про судову експертизу» кваліфікованими судовими експертами, які внесені до реєстру атестованих судових експертів, а саме: 1) судово-почеркознавче дослідження документів судовим експертом, що має кваліфікацію 5 класу за спеціальністю: 1.1 «Дослідження почерку та підписів» (свідоцтво від 02.08.2017 року №675-17, видане ЕКК КНДІСЕ МЮУ, дійсне до 02.08.2022 року); 2) судово-технічне дослідження документів - експертом 4 класу за спеціальностями: 2.1 «Дослідження реквізитів документів»; 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів» (свідоцтво від 02.08.2017 року №670-671-17, видане ЕКК КНДІСЕ МЮУ, строк дії до 02.08.2022 року). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14.11.2017 року містить докладний опис проведеного дослідження та обгрунтовані, чіткі висновки з поставленого питання та питання, вирішеного в порядку експертної ініціативи. При цьому суд не приймає до уваги наведені представником відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра» у відзиві на первісну позовну заяву від 19.01.2018 року під час підготовчого провадження (а.с.222-227 Том 1) та розгляду справи по суті аргументи щодо неповноти висновку експерта, оскільки експертом: не було взято до уваги наявну травму правої руки позивача; в якості вільних зразків були прийняті одні і ті ж документи - акти від установи, де працює позивач за первісним позовом; при наданні експериментальних зразків почерку позивач за первісним позовом навмисно намагалась змінити зовнішній вигляд почерку, писала та швидко, то уповільнено; при дослідженні підписів позивача експертом взято до уваги тільки зображення зразків підписів, які виконані позивачем з нахилом за наявності достатньої кількості експериментальних зразків; експертом не взято до уваги, що всі експериментальні зразки були виконані позивачем у схвильованому стані; експертом не було витребувано додаткових матеріалів, виходячи з наступного. Судом встановлено, що додаткова угода до договору оренду землі була укладена 20 травня 2015 року. Згідно отриманої медичної документації позивач за первісним позовом [PERSON] не мала в період часу з 2015 по 2017 роки травм та захворювань верхніх кінцівок та інших захворювань, які могли вплинути на зміну нею почерку (підпису), про що було зазначено в ухвалі про призначення судової почеркознавчої експертизи, направленої на виконання експертам Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.90-92, 96 Том 1). Відповідно до п.п.1.5 п.1 Розділу І Науково-методичних рекомендацій вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням. Судом для дослідження експертів були надані вільні зразки, що відповідають таким вимогам за часом виконання та матеріалами письма, оскільки акти, витребувані судом за місцем роботи позивача за первісним позовом, виконані на протязі 2015 року, починаючи з лютого по грудень 2015 року, в тому числі, і два акти, складені за участю позивача 13 травня 2015 року; вказані акти виконані кульковою ручкою на білому папері формату А-4. Також суд зазначає, що відібрання експериментальних зразків у позивача за первісним позовом [PERSON] здійснювалося в судовому засіданні, в присутності представника відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра» та головуючого судді і при цьому намагань позивача змінити свій почерк та підпис судом встановлено не було. Натомість відібрання експериментальних зразків почерку (підпису) позивача за первісним позовом [PERSON] здійснювалось у двох судових засіданнях 04.09.2017 року та 26.09.2017 року з метою усунення будь-яких факторів, що могли викликати сумнів в отриманих судом експериментальних зразках, зокрема, втома виконавця, хвилювання тощо. При цьому суд звертає увагу, що у присутнього у судових засіданнях представника відповідача за первісним позовом під час відібрання експериментальних зразків та витребування судом документів, що містять вільні зразки підпису позивача [PERSON] за місцем її роботи, а також визначення експертної установи для проведення експертизи, не виникало заперечень, викладених ним в подальшому у відзиві на позовну заяву. Щодо тверджень представника відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра» про те, що експертом для дослідження було взято лише зображення зразків підписів, які виконані позивачем з нахилом (знімки 13-16) за наявності достатньої кількості експериментальних зразків та не було витребувано додаткових матеріалів, суд приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки при проведенні судово-почеркознавчої експертизи експертом використовувались відповідні методики проведення експертиз, внесені до Реєстру методик проведення експертиз Міністерства юстиції України, а за змістом п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про судову експертизу» та п.2 ч.6 ст.72 ЦПК України заявляти клопотання про надання експерту додаткових матеріалів і зразків, є його правом за умови недостатності наданих обєктів та зразків для проведення експертного дослідження, а не обовязком експерта, тому вказана обставина не може враховуватись як така, що ставить під сумнів висновок експерта. На підставі викладеного, експертиза у справі була призначена та проведена з додержанням вимог\~ЦПК України та «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (з наступними змінами), а тому суд оцінює висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14.11.2017 року №678/679/17-27 як такий, що відповідає вимогам закону, та є належним і допустимим доказом по справі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, судом під час з"ясування обставин справи та перевірки їх доказами не встановлено, а представником відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра» не було надано суду доказів, які б відповідали вимогам допустимості, на підтвердження підписання додаткової угоди особисто позивачем за первісним позовом [PERSON] чи уповноваження [PERSON] іншої особи на здійснення представництва її інтересів, в тому числі і свого чоловіка відповідача [PERSON] та укладення саме ним додаткової угоди з ПСП «Деметра», як і не спростовано належними засобами доказування заперечення відповідачів за зустрічним позовом щодо наявності у [PERSON] наданого відповідачем [PERSON], як власником землі, права вчиняти правочини від її імені відповідно до вимог ст.ст.237, 238, 239, 244 ЦК України. При цьому суд відхиляє, як докази, показання свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування у даній справі - обставин на підтвердження підписання або не підписання позивачем за первісним позовом [PERSON] додаткової угоди до договору оренди землі та не відповідають вимогам щодо допустимості доказів, передбаченим ч.2 ст.78 ЦПК України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, в даному випадку при розгляді справи - висновком експерта, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, встановивши, що додаткову угоду, укладену 20 травня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2010 року, позивач [PERSON] особисто не підписувала, повноваження на це іншій особі у встановленому законом порядку не надавала, суд вважає доведеним факт відсутності волевиявлення позивача, як орендодавця, на укладення додаткової угоди на визначених у ній умовах. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги зазначене представником позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» на обгрунтування позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] твердження про те, що, дослівно: «…правочин, вчинений [PERSON] (відповідач) з перевищенням повноважень та внаслідок зловмисної домовленості з другим відповідачем, і у разі їх несхвалення особою, яку він представляє, такі правочини породжують відповідні правові наслідки для самого представника, який набуває статусу сторони правочину у відповідності до ст.ст.232, 241 ЦК України (а.с.33 Том 2). Мотивуючи не застосування до спірних правовідносин даних норм права, на які посилалась представник ПСП «Деметра», суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно положень ч.1 ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Натомість правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину (ч.ч.1, 2 ст.241 ЦК України). Таким чином, наведені вище правові норми можуть бути застосовані лише у випадку наявності між особами відносин представництва, що виникли з підстав, визначених ст.237 ЦК України, і передбачають набуття саме особою, яку представляють, прав та обов"язків у разі схвалення нею правочину, вчиненого представником з перевищенням повноважень, та жодним чином не визначають умов набуття представником, який діяв з перевищенням повноважень, статусу сторони правочину. Натомість положення ст.232 ЦК України, яка передбачає наслідки правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, взагалі не стосується спірних правовідносин, оскільки сторонами додаткової угоди до договору оренди землі, укладеної 20 травня 2015 року, зазначені відповідач за зустрічним позовом [PERSON], як орендодавець, та позивач за зустрічним позовом ПСП «Деметра», як орендар, а тому укладення спірного правочину відповідачем за зустрічним позовом [PERSON], який не є представником жодної із сторін, внаслідок зловмисної домовленості з другим відповідачем [PERSON], яка є лише однією стороною додаткової угоди, є неможливим. Крім того, з урахуванням встановлених обставин справи, до спірних правовідносин сторін, на думку суду, не можуть бути застосовані і положення ч.2 ст.1158 ЦК України, наведені представником позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» в запереченні на відповідь на відзив [PERSON] від 28.02.2018 року (а.с.59 Том 2), оскільки вони були наведені представником поза системним зв"язком з іншими частинами вказаної статті. Так, відповідно до ч.1 ст.1158 ЦК України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Тобто лише за наявності підстави, передбаченої ч.1 вказаної вище статті, можливе застосування ч.2 ст.1158 ЦК України, згідно якої особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір. Разом з тим, судом під час розгляду справи не встановлено, а представником відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра» не надано доказів того, що інша особа підписала додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки в умовах, коли [PERSON], як власнику землі, загрожувала небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, як і того, ким саме була підписана додаткова угода. На підставі викладеного, встановивши обставини, які спростовують передбачену ст.204 ЦК України презумпцію правомірності оспорюваного позивачем правочину; враховуючи, що законні права позивача за первісним позовом [PERSON], як орендодавця, під час укладення та підписання 20.05.2015 року додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.04.2010 року були порушені, оскільки виключне право на підписання додаткової угоди належить власнику землі або уповноваженій ним у встановленому законом порядку особі, проте [PERSON] особисто не підписувала вказану додаткову угоду, що свідчить про дефект волі і волевиявлення позивача, як учасника даного правочину, суд приходить до висновку про недодержання під час укладення додаткової угоди вимог, встановлених ст.203 ЦК України, що є підставою для застосування судом, передбаченого ч.3 ст.215 ЦК України (законом) способу захисту порушеного права позивача, а саме: визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.04.2010 року, укладеної 20.05.2015 року, недійсною у зв"язку з чим первісний позов [PERSON] підлягає до задоволення повністю. Щодо позовних вимог ПСП «Деметра» за зустрічним позовом: 1) про визнання дійсною додаткової угоди від 20.05.2015 року до договору оренди від 01.04.2010 року земельної ділянки площею 6,37 га, кадастровий номер 3525881600:02:000:0157, право оренди зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23144254 від 24.07.2015 року; 2) про визнання права оренди землі на підставі додаткової угоди від 20.05.2015 року до договору оренди від 01.04.2010 року земельної ділянки площею 6,37 га, кадастровий номер 3525881600:02:000:0157, право оренди зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23144254 від 24.07.2015 року, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно роз"яснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв"язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність посилання представника позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» про можливість захисту його порушеного права, як орендаря, іншими способами, не передбаченими законом, зокрема, шляхом визнання дійсною додаткової угоди, укладеної 20.05.2015 року до договору оренди землі від 01.04.2010 року, оскільки у цьому випадку обраний спосіб захисту, згідно з нормами ч.2 ст.5 ЦПК України, не повинен суперечити закону. Натомість визнання дійсною додаткової угоди, укладеної 20.05.2015 року до договору оренди землі від 01.04.2010 року, за встановленої судом підстави її недійсності, не відповідає зазначеній вимозі закону, оскільки суперечить положенням ст.203 ЦК України, яка передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. При цьому суд не приймає до уваги, викладені в заявах по суті справи, твердження представника позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» про те, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки є дійсною та законною, оскільки укладена в письмовій формі з власником земельної ділянки і право оренди на її підставі зареєстроване відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; волевиявлення сторін при укладенні додаткової угоди до договору оренди землі було вільним і відповідало їх внутрішній волі, оскільки відповідач за зустрічним позовом [PERSON] особисто зверталася до працівників ПСП «Деметра» з метою укладення додаткової угоди та визнавала її дійсність протягом всього часу дії додаткової угоди, починаючи з 2015 року, про що свідчить отримання нею орендної плати в розмірі, передбаченому додатковою угодою, а також наперед до 2022 року; відсутність претензій (вимог) щодо неналежного виконання ПСП «Деметра» умов укладеної додаткової угоди, з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що спірна додаткова угода є зареєстрованою у встановленому законом порядку, проте висновком судово-почеркознавчої експертизи підтверджено, що позивач [PERSON], як власник земельної ділянки, її не підписувала, а тому, виходячи з положень ст.ст.203, 215 ЦК України, підписання правочину особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання його недійсним, незалежно від дотримання інших вимог, передбачених законодавством. Учасниками справи під час судового розгляду не заперечувався факт отримання позивачем за первісним позовом [PERSON] від відповідача грошових коштів за користування земельною ділянкою за 2015, 2016 та 2017 роки. Разом з тим, у відповіді на відзив ПСП «Деметра» від 29.01.2018 року, поданій до суду (а.с.1-3 Том 2), та в ході розгляду справи по суті, позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник зазначили про отримання позивачем зазначених грошових коштів від ПСП «Деметра» в період чинності договору оренди землі від 01.04.2010 року, строк дії якого закінчується лише у 2021 році, та саме на його виконання, і відповідно заперечили факт обізнаності відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про отримання нею орендної плати саме за додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки, укладеної 20.05.2015 року. Зазначену позицію відповідача за зустрічним позовом [PERSON] представником ПСП «Деметра» не було спростовано належними та допустимими доказами. При цьому судом, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.265 ЦПК України відхилені, як докази, надані представником відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра», копії письмових документів, а саме: відомостей про виплату позивачу за первісним позовом [PERSON] орендної плати згідно додаткової угоди за 2015 рік у загальній сумі 8500,00 грн. (за серпень - 337, 79 грн. та 162,21 грн., за червень - 5000 грн., за грудень - 3000 грн.); за 2016 року у загальній сумі 5500,00 грн. (за серпень - 3708, 50 грн. та 1791,50 грн.); за 2017 рік у загальній сумі 5500,00 грн. (за серпень 3708,50 грн. та 1791,50 грн.), оскільки зазначені суми виплат не відповідають сумам виплаченого доходу [PERSON] за кодом та ознакою доходу «106 - надання майна в лізинг» згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків як з урахуванням, так і без врахування утриманих податків за вказані роки, а також податковим розрахункам сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ПСП «Деметра» за період з 2015 по 2017 роки (а.с.61-68, 117, 118, 149-151, 153-155, 157-159 Том 2). Також судом відхилені, як докази, надані представником відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра» копії документів відомостей про виплату грошей за 2018, 2019, 2020, 2021 роки на підтвердження отримання позивачем [PERSON] наперед орендної плати за землю згідно додаткової угоди, оскільки зазначені виплати не підтверджені відповідною податковою документацією і представником ПСП «Деметра» не спростовано належними та допустимими доказами заперечення позивача [PERSON] про їх отримання (а.с.69-76 Том 2). Натомість, надані позивачем за первісним позовом [PERSON] відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених їй доходів та утриманих податків, які відповідають тим, що зазначені в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, в тому числі [PERSON], і сум утриманого з них податку ПСП «Деметра» за період з 2015 по 2017 роки, не спростовують твердження позивача за первісним позовом та її представника про нарахування та виплату позивачу орендної плати відповідно до умов договору оренди землі від 01.04.2010 року, який передбачає обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції, та строк дії якого закінчується лише 19.12.2021 року. Крім того, судом встановлено, про що зазначалось вище, що сам договір оренди землі був укладений 01.04.2010 року строком на 10 років. Державна реєстрація договору проведена 19.12.2011 року, після якої він набрав чинності. Додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, в якій сторони продовжили строк його дії до 31.12.2031 року, була укладена 20.05.2015 року, право оренди земельної ділянки на її підставі зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 24.07.2015 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що отримання позивачем [PERSON] орендної плати в 2015, 2016 та 2017 роках не суперечило раніше укладеному договору оренди землі, строк дії якого не закінчився, та не свідчить про виникнення цивільних прав та обов"язків за додатковою угодою до вказаного договору від 20.05.2015 року. При цьому доводи представника позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» про наявність волі позивача, як орендодавця, на укладення додаткової угоди, про що свідчить отримання нею орендної плати, в тому числі і наперед, не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оскільки виключне право на підписання договору, в даному випадку додаткової угоди до нього, належить власнику землі або уповноваженій ним в установленому законом порядку особі, а підписання договору (додаткової угоди) іншою, не уповноваженою власником землі особою свідчить про порушення законних прав орендодавця під час укладення та підписання договору оренди землі та (або) додаткової угоди до нього. Тому за вказаних обставин отримання орендної плати та відсутність з боку позивача за первісним позовом [PERSON] вимог щодо неналежного виконання відповідачем ПСП «Деметра» умов договору не мають правового значення при вирішення даного спору, оскільки підтверджують лише факт виконання умов договору оренди землі, а не наявність волевиявлення власника земельної ділянки, як орендодавця, на укладення додаткової угоди до нього. Доказів, які б спростовували наведені вище позивачем за первісним позовом аргументи, представник відповідача ПСП «Деметра» суду не надав. З урахуванням встановлених обставин та наданих сторонами доказів на їх підтвердження, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги за зустрічним позовом ПСП «Деметра» до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсною додаткової угоди. Вирішуючи позовну вимогу позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» про визнання за ним права оренди на земельну ділянку, належну [PERSON], на підставі додаткової угоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та правочини. Згідно ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. Таким чином, обов"язковою умовою виникнення у позивача за зустрічним позовом ПСП "Деметра" права оренди на земельну ділянку, належну на праві власності відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] на підставі додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, укладеної 20 травня 2015 року, є відповідність останньої загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбаченим ч.3 ст.203 ЦК України. Позивач за первісним позовом [PERSON] з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі від 01.04.2010 року до суду не зверталась, а тому право оренди ПСП «Деметра» на підставі вказаного договору оренди землі не є предметом спірних правовідносин сторін. Разом з тим, право оренди ПСП «Деметра» згідно умов та на підставі додаткової угоди, укладеної 20.05.2015 року, до договору оренди землі від.01.04.2010 року не може бути визнане судом за встановленої невідповідності додаткової угоди, як правочину, вимогам закону, передбаченим ст.ст.203, 215 ЦК України, зокрема, відсутності волевиявлення [PERSON], власника земельної ділянки, а тому позовна вимога ПСП «Деметра» про визнання права оренди саме на підставі додаткової угоди, яка не відповідає вимогам правомірності правочину, також не підлягає до задоволення. При цьому безпідставним є посилання представника відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра» у запереченні на відповідь на відзив позивача [PERSON] від 28.02.2018 року на те, що одностороння відмова позивача від укладеного правочину не може визнаватися обставиною для визнання додаткової угоди недійсною з підстав, передбачених ч.3 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України; відповідно до вимог ст.214 ЦК України відмова від одностороннього правочину може відбуватися лише за взаємною згодою сторін (а.с.58 Том 2). Мотивуючи не застосування до спірних правовідносин даних норм права, на які посилалась представник ПСП «Деметра», суд зазначає наступне. Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди, укладеної 20.05.2015 року до договору оренди земельної ділянки від 01.04.2010 року, з підстав не підписання нею вказаного правочину, що свідчить про відсутність у неї волевиявлення на укладення додаткової угоди, а тому пред"явлення позивачем такої вимоги з метою захисту свого порушеного права, як власника землі, не є односторонньою відмовою від правочину в розумінні діючого законодавства України. Також суд вважає безпідставними посилання представника позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» на положення ст.50 ЦПК України при обгрунтуванні пред"явленого до відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст.48 ЦПК України). За змістом ч.2 ст.50 ЦПК України участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обовязки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обовязки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обовязки. Згідно положень ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.13 ЦК України). Цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. З огляду на зазначені правові норми представником позивача за зустрічним позовом ПСП «Деметра» не було доведено під час судового розгляду наявності підстав, за яких допускається процесуальна співучасть у даній справі, зокрема, пред"явлення зустрічного позову не тільки до позивача за первісним позовом [PERSON], як власника земельної ділянки та сторони правочину, але й до відповідача [PERSON], який не є учасником договірних відносин, що склалися між позивачем за первісним позовом [PERSON] та ПСП «Деметра» з приводу оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, оскільки відповідач [PERSON] не має спільних та (чи) однорідних з [PERSON], як орендодавцем, прав та обов"язків, що виникли з однієї підстави договору оренди землі від 01.04.2010 року та (або) додаткової угоди до вказаного договору, укладеної 20.05.2015 року. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що обраний представником позивача за зустрічним позовом ПСП "Деметра" спосіб захисту цивільного права - визнання дійсною додаткової угоди, укладеної 20 травня 2015 року, до договору оренди землі від 01 квітня 2010 року, за встановленої судом підстави її недійсності, не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів юридичної особи, визнання права оренди ПСП "Деметра" на підставі такої додаткової угоди, як правочину, суперечить вимогам закону щодо правомірності правочину, на підставі якої виникає цивільне право, не доведення представником ПСП "Деметра" порушення відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] його прав та інтересів, які підлягають захисту в судовому порядку, та необгрунтованість пред"явленого зустрічного позову до відповідача [PERSON], суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ПСП "Деметра" в повному обсязі заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом [PERSON] при пред"явлені позову до суду був сплачений судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., що підтверджується оригіналом квитанції № 0.0.815004682.1 від 25.07.2017 року (а.с.1 Том 1). У зв"язку із задоволенням позову [PERSON] в повному обсязі, зазначена сума судового збору підлягає стягненню на її користь з відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра». Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати, повязані із проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. На підставі рахунку №9867 від 09 жовтня 2017 року, наданого Кропивницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, судом встановлено, що розмір витрат на проведення по справі судової почеркознавчої експертизи №678/679/17-27 складає 6190 грн. 00 коп., виходячи із кількості годин 50,000 та вартості однієї години проведеної експертизи 123,80 грн. (а.с.104 Том 1). Відповідно до квитанції №0.0.875883041.1 від 20.10.2017 року позивачем за первісним позовом [PERSON] була проведена оплата вартості експертизи №678/679/17-27 у сумі 6190 грн. 00 коп., отримувачем зазначено: КНДІ суд.експертиз, код отримувача 02883096, що відповідає реквізитам вказаного вище рахунку (а.с.246 Том 1). З огляду на викладене, суд вважає наданий експертною установою рахунок №9867 від 09 жовтня 2017 року та оригінал квитанції №0.0.875883041.1 від 20.10.2017 року, наданий позивачем за первісним позовом [PERSON], належними доказами на підтвердження понесених останньою судових витрат, що пов"язані з розглядом справи, а саме: витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи, розмір яких є обгрунтованим, а тому зазначені витрати в сумі 6190 грн. 00 коп. в порядку розподілу судових витрат, передбаченому п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, покладаються на відповідача за первісним позовом ПСП «Деметра». Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.2 ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем за первісним позовом [PERSON] було надані: ордер серія КР №007326 від 04.08.2017 року, виданий адвокатом [PERSON]; витяг з договору про надання правової допомоги від 04.08.2017 року, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON], в якому зазначено, що оплата праці адвоката визначається у розмірі мінімального розміру заробітної плати, чинного на час укладення договору; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №82/148, виданого [PERSON]; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, що містить інформацію про адвоката [PERSON]; квитанцію прибуткового касового ордеру №274 від 04.08.2017 року про оплату позивачем [PERSON] послуг адвоката [PERSON] в сумі 6400 грн. 00 коп. та опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі №403/365/17 (а.с.39-42, 247 Том 1, а.с.184-185 Том 2). З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.137 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: складністю даної справи, оскільки судом здійснювався спільний розгляд зустрічного та первісного позовів; обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та часом, витраченим на їх надання (виконання), виходячи із підготовки позовної заяви, відзивів на зустрічний позов, зустрічний позов із збільшеними позовними вимогами, заперечення на відповідь на відзив ПСП «Деметра», клопотань про призначення експертизи та витребування доказів, здійснення представництва інтересів позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом під час підготовчого провадження та розгляду справи по суті. На підставі викладеного, враховуючи, що судовими витратами при розгляді первісного позову, який судом задоволений, є сплачений позивачем [PERSON] судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. за предявлення до суду позовної вимоги немайнового характеру та витрати, повязані з розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6400 грн. 00 коп. і витрати, пов"язані проведенням судової почеркознавчої експертизи у розмірі 6190 грн. 00 коп., суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача ПСП «Деметра» обовязку відшкодувати на користь позивача за первісним позовом [PERSON] понесені нею судові витрати на загальну суму 13230 грн. 00 коп.. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв"язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову ПСП «Деметра» до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсною додаткової угоди від 20.05.2015 року до договору оренди від 01.04.2010 року та визнання права оренди землі на підставі додаткової угоди від 20.05.2015 року до договору оренди від 01.04.2010 року в повному обсязі позовних вимог, понесені позивачем за зустрічним позовом ПСП «Деметра» судові витрати у виді сплаченого ним судового збору за дві позовні вимоги немайнового характеру в загальному розмірі 3524 грн.00 коп. (а.с.205 Том 1, а.с.35 Том 2) відшкодуванню відповідачами за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] не підлягають.

Outcome: approved