Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що 01.10.2006 р. , вона , як орендодавець уклала Договір оренди землі № 7 , згідно якого передала приватному підприємцю [PERSON] , як орендарю , належну їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Петропавлівською РДА 15.03.2002 р. земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , площею 7.230 га , індексованою вартістю земельної ділянки 193 270.61 грн. , розташовану на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Згідно вищевказаного договору оренди землі , вона , як орендодавець надала , а орендар [PERSON] прийняв в строкове платне користування земельну ділянку с/г призначення , яка знаходиться в с. Миколаївка. Відповідно до п. 5 Договору оренди землі № 7 нормативна грошова оцінка земельної ділянки на день підписання договору становила 56 564.36 грн. Згідно п. 8 Договір укладено на 5 років. Договір оренди землі № 7 від 01.10.2006 р. зареєстровано , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 18.04.2007 р. за № 040712900326 . Відповідно до п. 42 Договору оренди землі № 7 від 01.10.2006 р. - цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації , тобто дія договору припинилась 18.04.2012 р. Не дивлячись на фактичне припинення договору оренди землі № 7 від 10.06.2006 р. відповідач продовжував користуватися належною їй земельною ділянкою і після закінчення його дії . 21.07.2017 р. на її вимогу про повернення земельної ділянки відповідач вручив їй Додаткову угоду № 2 про зміну Договору оренди землі № 7 від 01.10.2006 р. , згідно якої строк дії договору вказано до 31.12.2027 р. , тобто цією додатковою угодою вносилися зміни самим відповідачем до Договору оренди землі , який припинив свою дію 18.04.2012 р. і вказана угода не може породжувати будь-які юридичні наслідки для неї , як власника земельної ділянки . В угоді відсутні реквізити осіб , які підписали угоду , відсутні відомості про державну реєстрацію додаткової угоди і тому вказану угоду слід вважати нікчемною . На її прохання повернути належну їй земельну ділянку відповідач відповів категоричною відмовою і став виказувати їй погрози майнового та фінансового характеру. Виходячи з наведеного , вважає , що відповідач протиправно і незаконно порушив її права власника земельної ділянки , в зв"язку з чим вона змушена звертатися до суду за захистом свого порушеного права . Просить суд : - визнати Додаткову угоду № 2 від 20.10.2016 р. про зміну Договору оренди землі № 7 від 01.10.2006 р. - нікчемною . - витребувати та зобов"язати [PERSON] повернути належну їй , [PERSON] земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва , площею 7.230 га , розташовану на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області , згідно Державного акту на право приватної власності на землю , серії [NUMBER] , виданого Петропавлівською райдержадміністрацією 15.03.2002 р. у стані не гіршому порівняно з тим , у якому він зайняв . - стягнути з [PERSON] судові витрати по справі на користь держави . В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та пояснила , що дійсно 01.10.2006 року вона уклала договір оренди землі з відповідачем . Умови договору , а саме строк дії договору , орендну плату та інші умови на час його укладення її задовольняли. Однак , в останній час відповідач не в повній мірі виконував свої договірні зобов"язання . Дана обставина проявилася в тому , що відповідач відмовлявся робити оранку городів ( два городи ) , не повністю сплачував в натуральному виразі орендну плату ( не повністю сплатив олію та цукор ). Крім того , останнім часом почав відноситися до неї грубо та зухвало. Постійно погрожував зменшити розмір орендної плати та ін. В зв"язку з цим , вона прийняла рішення про розірвання договору оренди землі з відповідачем. А тому , вона зустрілася з ним та поставила питання про розірвання договору та про повернення земельної ділянки. На її вимогу відповідач запропонував їй додаткову угоду № 2 про зміну Договору оренди землі . Вона не читала самого тексту спірної угоди , так як вона юридично неграмотна людина та не розуміє значення всіх юридичних викладок та термінів та підписала даний документ . Вона змушена була підписати даний документ , так як відповідач в усній формі запевнив її у вигідності продовження договірних стосунків та у вигідності всіх суттєвих умов договору. Тобто , на думку позивача , нікчемність спірної угоди полягає в тому , що вона підписана в результаті введення її в оману з боку відповідача. Вона не бажає продовжувати орендні стосунки з відповідачем , має намір повернути собі свою земельну ділянку і в зв"язку з цим змушена звертатися до суду за захистом свого порушеного права . Представник позивача-1 підтримала вимоги своєї довірительниці . В доповнення пояснила , що відповідач шляхом обману домігся підписання даної угоди , а тому її слід визнати нікчемною . Крім того , на її думку відповідач своєчасно не направив позивачу лист-повідомлення про намір продовжити орендні стосунки , не надав до даного листа проект додаткової угоди . Також представник вважає , що при підписанні вказаної угоди відповідач запропонував позивачу занадто малий розмір орендної плати. Просить позов задоволити у повному обсязі . Представник позивача-2 також підтримав вимоги позивача. Доповнив , що оспорювана додаткова угода не відповідає вимогам , які пред"являються як до документу. А саме - в угоді відсутні відомості про державну реєстрацію угоди , тобто вона не пройшла державної реєстрації у держреєстрі , а тому не породжує цивільних прав та юридичних наслідків . Також просить позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав . На його думку сама назва позовної вимоги є необгрунтованою. Адже , в даному випадку додаткову угоду можливо визнати оспорюваною , а не нікчемною. Крім того , представник посилається , що дана угода оформлена належним чином , зареєстрована та підписана сторонами . А тому підстав вважати її нікчемною у суду немає . Доказів введення позивача в оману не надано . Крім того , на підтвердження своєї позиції представник відповідача посилається на додаткову угоду від 16.07.2010 р. про зміну Договору оренди землі № 7 від 01. В даній угоді змінені умови договору в сторону збільшення орендної плати , визнана номенклатура , кількість та вартість продукції , а термін договору продовжено ще на 10 років . Просить в позові відмовити. Вислухавши позивача , його представників , представника відповідача , вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню. Ті обставини, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7.230 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Петропавлівською РДА 15.03.2002 р. з для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , індексованою вартістю земельної ділянки 193 270.61 грн. та розташована на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області підтверджені матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню. З цих же підстав не підлягає доказуванню те, що 01.10.2006 р. між позивачем відповідачем укладено Договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Крім того , додатковою угодою від 16.07.2010 р. , укладеною між сторонами , внесені зміни до вищезазначеного договору , збільшено розмір орендної плати , уточнено номенклатура , кількість та вартість продукції , що надається в якості орендної плати , забороняється передавати землю в суборенду без письмової згоди орендодавця. Термін договору продовжено на 10 р. з моменту державної реєстрації цієї угоди. Також сторони дійшли згоди про наступне - якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди , то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах , які були передбачені договором. Дана угода підписана сторонами та зареєстрована у відділі Держкомзему у Петропавлівському районі , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.03.2011 р. № 122585514000065 . Отже , спірними в даному випадку є питання стосовно того, чи були порушені суттєві умови вказаного Договору оренди земельної ділянки та чи є підстави для визнання нікчемної додаткової угоди № 2 від 20.10.2016 р. про зміну Договору оренди землі № 7 від 01.10.2006 р Проаналізувавши узгоджені сторонами та зазначені у Договорі оренди та додатковій угоді до договору оренди від 20.10.2016 року умови, суд дійшов висновку про те, що зазначені документи у повному обсязі містять перелік істотних умов, визначених у ст. 15 ЗУ " Про оренду землі " , додатковою угодою змінено лише певні істотні умови договору (термін дії, розмір орендної плати), решта істотних умов залишилась незмінними та регулюється основним договором з додатками, в тому числі розмір та місце розташування земельної ділянки, відтак твердження представників позивачки про відсутність у додатковій угоді істотних умов договору - безпідставні.. Ухвалюючи судове рішення про відмову в позові, суд виходить із того, що суттєві умови Договору оренди порушені не були, сторони належним чином виконували його умови. Як на підставу нікчемності угоди представник позивача-1 посилається на занижений розмір орендної плати , а саме в п. 9 Додаткової угоди розмір орендної плати становить 6000 ( шість тисяч ) грн. на рік. Суд не погоджується з даної позицією представника позивача-1 . Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч. 1 ст. 15, ст. 21 Закону України «Про оренду землі». Згідно з п.п. 288.1, 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Згідно з п. 288.4, пп. 288.5.1, 288.5.2 п. 288.5. ст. 288 Податкового кодексу України (в редакції на дату звернення позивача з позовом) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3-х відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Враховуючи вищевказане , в даному випадку мінімальний розмір орендної повинен бути не менше 5798.1 грн. ( нормативна грошову оцінку земельної ділянки 193270.61 грн. : 3 % ) , а згідно п.9 Додаткової угоди такий розмір становить 6000 грн. Крім того , сторона позивача обґрунтовувала свій позов з огляду на те, що в судовому засіданні було встановлено, що Додаткова угода від 20.10.2017 р. підписана позивачем в результаті обману з боку відповідача , а тому така угода є нікчемною . Суд вважає, що існування в природі Додаткової угоди до підписаного , зареєстрованого в належному порядку та існуючого Договору не суперечить Цивільного Кодексу України , іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому таку Додаткова угоду визнати нікчемною неможливо. Суд виходить з того, що нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Оскільки відповідно до п. 2 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним, вкрай важливим є розмежування двох двох понять : «нікчемний правочин» та «оспорюваний правочин», бо кожен з видів недійсності правочинів передбачає різні шляхи захисту прав та інтересів. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року № 6-10 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того , позивач зазначає , що відповідач протиправно та незаконно порушив її права власника земельної ділянки , в зв"язку з чим вона змушена звертатися до суду за захистом свого порушеного права. З цього приводу суд зазначає про наступне. Відповідно до частини першої ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду , органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Між тим, визначаючи нікчемною вищевказану додаткову угоду укладену між сторонами щодо змін до договору оренди землі лише за невідповідністю реквізитів осіб , які підписали угоду , за відсутністю відомостей про її державну реєстрацію суд бере до уваги те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а в судовому засіданні не було встановлено, що право позивача порушено з врахування вимог , зазначених ч. 1 ст. 15 ЗУ " Про оренду землі " та , на які він посилався в обґрунтування своїх вимог Стороною позивача не доведено порушення у зв'язку з цим його законних прав як власника земельної ділянки і в чому саме воно полягає . Адже позивач отримувала орендну плату від орендаря протягом всього терміну дії договору і у неї ( позивача ) не було жодних претензій до відповідача, в тому числі, і щодо неналежного виконання умов договору, чим підтверджується його внутрішня воля про згоду на користування його земельною ділянкою відповідачем та фактичні дії позивача свідчать про прийняття ним умов договору і погодження з ними, у зв'язку з чим відсутні законні підстави для визнання недійсним цього договору. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-111цс14, які згідно ст. 3607 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Крім того , представником відповідача надано суду Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , про реєстрацію іншого речового права ( індексний номер 76550101 ) від 21.12.2016 р. Згідно даного документу вбачається , що у Державному реєстрі є договір оренди землі ,... виданий 01.10.2006 р. , видавник ФОП [PERSON] та Додаткова угода про зміни до Договору оренди .... видана 20.10.2016 р. Таким чином, виходячи з наведених норм права, вимога позивача до відповідача про повернення земельної ділянки , не підлягає задоволенню. На підставі зазначеного ,

Outcome: approved