Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів, у якому просить визнати недійсним договір дарування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , укладений за його письмовою згодою між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. № 3572 від 02.07.2009. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що йому та його дружині [PERSON] належало на праві спільної сумісної власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування був укладений ним з метою уникнення виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.03.2010 у справі № 2-508/10, яким були задоволені вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом у сумі 9 950, 08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 79 235 грн. 47 коп. [PERSON] та її донька [PERSON] сказали йому, що у зв"язку з неможливістю сплачувати заборгованість є ризик того, що ПАТ «Універсал Банк» забере за борги їхнє домоволодіння. Щоб цього не відбулося єдиний вихід - це оформити фіктивний договір дарування на [PERSON] (доньку його дружини). Також відповідачки його запевнили, що після надання згоди на цей договір, він буде мешкати в квартирі [ADDRESS] (не приватизована квартира відповідачки [PERSON] ), або в [ADDRESS] . З [PERSON] він одружився у лютому 2001 року та проживав разом з нею у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . У той час він продав квартиру, яка була спільною власністю з його колишньою дружиною, кошти розділили, і свої кошти він витратив частково на утримання сім"ї, частково на оплату кредиту за автомобіль. Він працював у таксі, сплачував кредит за автомобіль і забезпечував сім"ю. У 2008 році [PERSON] та [PERSON] , без вагомих пояснень, вигнали його з квартири, розірвавши стосунки з ним. В домоволодіння в [ADDRESS] , його не пускають і на даний час він взагалі не має місця проживання. Такі дії [PERSON] та [PERSON] дали йому підстави вважати та переконали його в тому, що його обдурили і таким чином заволоділи його майном. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. № 3572 від 02.07.2009. Ухвалою суду від 06 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 24 червня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач, будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що він перед шлюбом з [PERSON] , розлучився з попередньою дружиною та розділили спільне майно. Від того шлюбу у нього залишилась частина квартири у м. Києві, яку вони з попередньою дружиною продали, а кошти, отримані від продажу, розділили. За ці кошти він намагався придбати собі окреме житло, однак, цього не відбулося. Частину коштів він витратив на придбання автомобіля, щоб працювати у таксі та забезпечувати сім"ю. Решту віддав [PERSON] . Однак, оскільки його автомобіль мав троє дверцят, його в таксі не допускали і він змушений був орендувати автомобілі. У 2006 році він, спільно з відповідачкою [PERSON] , придбали будинок у с. Запрудка Іванківського району Київської області, який оформили на неї. У 2008 році взяли в банку кредит на придбання автомобіля, у 2009 році банк подав позов до нього та [PERSON] з вимогою повернути всю суму заборгованості. У 2012 році банк через виконавчу службу відібрав автомобіль, оскільки заборгованість не була погашена. Саме через цей кредит було вирішено подарувати будинок в с. Запрудка Іванківського району Київської області дочці його дружини - [PERSON] , щоб зберегти його від вилучення банком за борги. При укладенні договору дарування була домовленість, що він довічно буде там зареєстрований та матиме право там проживати. В травні минулого року, повернувшись із села Запрудка, [PERSON] виставила йому ультиматум: зібрати свої речі та залишити її квартиру. Фактично він був змушений жити на вулиці. У зв"язку з цим він просить визнати договір дарування його частини будинку в с. Запрудка Іванківського району Київської області недійсним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити. У судовому засідання [PERSON] повідомила, що після одруження з [PERSON] та продажу ним квартири він самостійно розпоряджався коштами, які отримав від продажу. Вона цих коштів не бачила та не користувалась ними. Потім за кошти, які він не встиг витратити, купив автомобіль. На кращий автомобіль коштів у нього просто не вистачило. Будинок вона придбала за кошти, які отримала від продажу спадкового майна. Він у будинок не вклав жодної копійки, оскільки, коли він працював, то заробляв лише на хліб і не більше. Вважає договір дарування не фіктивним, оскільки будинок був нею придбаний за спадкові кошти, які отримали від продажу спадщини, яку вона отримала після смерті чоловіка - батька її доньки [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Повідомила, що договір дарування був укладений у 2009 році і з моменту його укладення пройшло вже десять років. Весь цей час вона самостійно утримувала будинок: за свої кошти ремонтувала дах будинку, проводила ремонтні роботи всередині. Позивач не працював і коштів на утримання будинку не мав. Дійсно, у 2009 році мати запропонувала подарувати будинок у с. Запрудка їй, оскільки вважала, що з таким чоловіком вона не тільки не наживе майна, а й втратить те, що було нажито раніше з її ( [PERSON] ) батьком. Тому вона знайшла грошові кошти для переоформлення і вони за тиждень переоформили будинок. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. - у судове засідання не з"явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. На запит суду надіслала копії договору дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згоди [PERSON] на дарування вказаного будинку та договору купівлі - продажу зазначеного житлового будинку. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 13.02.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] ( а.с.13). Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Іванківського районного суду від 24.06.2019 року (справа № 754/5841/18). 02 липня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. посвідчено договір дарування (реєстровий номер 3572) , за яким [PERSON] (дарувальник) подарувала своїй доньці - [PERSON] (обдарованій) житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Факт належності будинку [PERSON] на праві особистої приватної власності перевірено по договору - купівлі продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. 16.12.2005 за реєстровим номером 7172, який зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 16.12.2005 за номером правочину 1043501 та у Києво - Святошинському бюро технічної інвентаризації 20.12.2005 за реєстраційним номером 13169584 ( Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9343916 від 20.12.2005). До договору дарування додається письмова згода [PERSON] , в якій зазначено, що він, згідно п. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України дає згоду своїй дружині [PERSON] на дарування житлового будинку [ADDRESS] її дочці, [PERSON] , [INFO] , зазначена заява підписана [PERSON] власноручно у присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно слідує, що 27.07.2009 було внесено запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на підставі договору дарування від 02.07.2009 на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] .Судом було досліджено рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.03.2010 № 2-508/10, яким було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" 79235,47 грн. в рахунок кредитної заборгованості та судові витрати. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. У справі, що розглядається, позивач, який не є стороною оспорюваного правочину, надав письмову згоду своїй дружині на укладення договору дарування спірного домоволодіння, що є спільною сумісною власністю подружжя, на умовах на її розсуд. При цьому в письмовій згоді зазначено, що позивач погоджується на дарування і заявляє, що такий правочин відповідає інтересам їхньої сім"ї, погоджується з тим, щоб умови договору дарування житлового будинку визначалися [PERSON] самостійно. Вимоги чинного законодавства щодо змісту статей 203, 215, 229 ЦК України нотаріус йому роз`яснив. Позивач в позові посилається, як на підставу недійсності договору дарування, на ч. 5 ст. 203 ЦК України, зокрема, зазначає, що оспорюваний догорів не був спрямований відповідачами на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; вважає оспорюваний договір фіктивним. Свою позицію він обґрунтовує тим, що договір було укладено з метою убезпечення домоволодіння від стягнення за рішенням суду на користь банку за прострочену кредитну заборгованість. Крім того, підтвердженням фіктивності правочину вважає факт реєстрації його місця проживання у подарованому домоволодінні. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК). Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК). Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Ознака вчинення його лише для створення враження повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Як слідує із розділу 2 договору дарування сторони домовились, що під передачею житлового будинку за цим договором слід вважати символічну передачу речі: прийняття обдарованою від дарувальника ключів від житлового будинку та прийняття оригінала примірника договору дарування після його підписання, що й було вчинено в присутності нотаріуса. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно слідує, що 27.07.2009 було внесено запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на підставі договору дарування від 02.07.2009 на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, твердження позивача про те, що договір дарування є фіктивним, спростовується письмовими доказами, які підтверджують волевиявлення сторін договору як дарувальника, так і обдарованого на настання правових наслідків такого договору, адже як слідує із договору дарування передача подарованої речі відбулася, а обдарована через 25 днів вчинила дії щодо проведення реєстрації на себе права власності на подаровану нерухомість. Як слідує з пояснень відповідачів, та не заперечувалось позивачем, за кошти [PERSON] здійснено ремонтні роботи в подарованому домоволодінні. Наявність судового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.03.2010 № 2-508/10, яким було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" 79235,47 грн. в рахунок кредитної заборгованості, на думку суду, не є свідченням того, що оспорюваний договір був спрямований на ухилення від виконання вказаного судового рішення та не передбачав реального настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки договір дарування був укладений за понад 8 місяців перед ухваленням судового рішення. Реєстрація місця проживання позивача в домоволодінні, яке стало предметом оспорюваного договору, також ніяким чином не визначає намірів сторін договору дарування щодо настання юридичних наслідків. Суд звертає увагу, що за усталеною судовою практикою, у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Тому правових підстав, передбачених нормами статей 203, 215, 234 ЦК України, статті 65 СК України, для задоволення позовних вимог про визнання договору дарування домоволодіння недійсним, немає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed