Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив - 392», [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовної заяви позивачі зазначили, що вони є дітьми померлого [INFO] [PERSON]. За життя, [PERSON] був членом житлово - будівельного кооперативу № 392 м. Дніпропетровська. Спірна квартира була надана [PERSON] на підставі ордеру. Повну сплату пайового внеску за вказану квартиру було здійснено в липні 1992 року. Однак, [PERSON] за своє життя не займався оформленням свого права власності з отриманням правовстановлючого документу - свідоцтва про право власності, оскільки відповідно до раніше діючого законодавства - право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації. [INFO] [PERSON] помер, та за своє життя не зробив жодних розпоряджень щодо належної йому квартири, тому спадкування квартири проводиться за законом, а не за заповітом, оскільки позивачі та відповідач [PERSON] постійно проживали разом із померлим [PERSON] та зареєстровані за його місцем проживання. Звернувшись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, їм було відмовлено, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру. Також нотаріус звернув увагу на розбіжності в прізвищах спадкодавця та спадкоємців, що викликало необхідність встановити факт родинних відносин між позивачами та померлим [PERSON]Просили суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як сином та рідним батьком, та встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як донькою та рідним батьком. Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька. Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька. [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу - 392» про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що з 09.08.1980 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 22 червня 1999 року, після чого вони розлучилися. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO] (прізвище після шлюбу - [PERSON] ). Під час спільного проживання, [PERSON] вступив до житлово - будівельного кооперативу № 392 м. Дніпропетровськ, до якого 14.05.1986 р. вніс вступний внесок - 50,00 руб., а 23.05.1986 р. перший пайовий внесок - 2912,00 руб.. На підставі ордеру [PERSON], як члену ЖБК- 392 на склад родини з 4-х осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], була надана трикімнатна квартира [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Наголошує, що оскільки пайовий внесок за кооперативну квартиру сплачувався в період сумісного прожвання за рахунок спільних коштів, то вона має право на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], а на іншу частину зазначеної квартири, як спадкоємці, мають право позивачі за первісним позовом. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. В судові засідання з'являвся представник [PERSON] та [PERSON], який позовні вимоги та викладенні в первісній позовній заяві обставини підтримав в повному обсязі, зустрічну позовну заяву визнав в повному обсязі. В судові засідання з'являлась відповідач [PERSON], вимоги викладені у зустрічній позовній заяві підтримала в повному обсязі, первісну позовну заяву визнала в повному обсязі. Зазначила, що позивач [PERSON] та позивач [PERSON] є їх спільними дітьми з померлим [PERSON]. В судові засідання з'являвся представник відповідача - Обслуговуючого кооперативу " Житлово - будівельний кооператив - 392", який вимоги зазначені у первісній позовній заяві та зустрічному позові визнав у повному обсязі, та зазначив, що померлий [PERSON] був членом обслуговуючого кооперативу "Житлово - будівельний кооператив - 392" з 11.04.1987 року. [PERSON] було сплачено повну суму пайового внеску за квартиру, що знаходиться за адресою: . [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 09.08.1980 року, відповідно до якого [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], 09.08.1980 року уклали шлюб, після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON]. 22 червня 1999 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, шлюб між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, актовий запис №304, У шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] [PERSON] [INFO], виданим повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 170, та свідоцтвом про народження [NUMBER], [PERSON] [INFO], виданим повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис №794, батьком позивачів за первісним позовом є - [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Дошлюбним прізвищем [PERSON] є - "[PERSON]", що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 17 жовтня 2015 року, виданим Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Відповідно до довідки № 24/05-1 від 24.05.2016 року складеної головою обслуговуючого кооперативу "Житлово - будівельний кооператив - 392", [PERSON] [INFO], був зареєстрований та проживав по день своєї смерті за адресою: [ADDRESS], разом із колишньою дружиною - [PERSON] 1960 року народження, донькою - [PERSON] 1983 року народження, сином - [PERSON] 1982 року народження. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 20.03.2009 року [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 389. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. З огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що прізвище "[PERSON]" у свідоцтві про смерть було вказано помилково, а факт родинних відносин [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], як батька та дітей знайшов своє підтвердження. Судом також встановлено, що [PERSON] був членом обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив № 392", та на підставі ордеру № 312 серії № 04 від 22.05.1987 р., виданого виконкомом Індустріальної районної ради народних депутатів згідно рішення загальних зборів членів ЖБК від 11.04.1987 р. за № 2, йому було надано квартиру за адресою: [ADDRESS], на склад родини з чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за яку він 23.05.1986 року та 24.07.1992 року повністю сплатив пайовий внесок в розмірі 5000 тисяч карбованців, що підтверджується довідкою № 05/07-1 наданою обслуговуючим кооперативом "Житлово - будівельний кооператив - 392" від 05.07.2016 року. На момент смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] постійно проживали з померлим, що підтверджуються довідкою № 24/05-1 від 24.05.2016 року складеною головою обслуговуючого кооперативу "Житлово - будівельний кооператив - 392". Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька [PERSON] та [PERSON] отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, складену Державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальною контори І.О. Леон. Відмовляючи [PERSON] та [PERSON] нотаріус посилався на те, що згідно довідки, виданої 03.06.2016 року КП "ДМБТІ" за № 7739, станом на 31.12.2012 року відомості щодо реєстрації права власності за адресою: [ADDRESS] відсутні. Отже, в органах, що здійснюють державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за своє життя [PERSON] своє право власності на зазначену квартиру не зареєстрував, що є підставою для відмови у видачі свідоцтва. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин 2, 3 ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За положеннями частин 1, 3 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за кооперативну квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. На підставі п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є, зокрема, день смерті особи. Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України, зазначено, що спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги викладені у первісній позовній заяві та у зустрічній позовній заяві, є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved