Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання 1/2 - 50% майнових прав на трьохкімнатну квартиру за будівельним номером 105, що знаходиться на 6 поверсі в під"їзді за будівельним номером 3, загальною проектною площею 81,12 кв.м., в багатоповерховому житловому будинку за проектною адресою: [ADDRESS], стягнення витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги мотивував тим, що 15.06.2012 року одружився з відповідачкою. За час перебування в шлюбі відповідачка уклала Договір №17-09-09/13 Д ІІІ купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене у майбутньому з Приватним підприємством "ВАМБУД", предметом якого є трикімнатна квартира за будівельним номером 105, загальною проектною площею 81,12 кв.м., на 6 поверсі, в під"їзді за будівельним [ADDRESS]. Сторони погодили, що вартість квартири на момент укладення Договору становить 194 688 грн. 00 коп. і не підлягає зміні сторонами в односторонньому порядку, окрім випадків, передбачених п.2.2. та п. 2.3. даного договору. Згідно вимог сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майном, як особливим об"єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов"язки. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі наведеного, просив визнати за ним майнові права на 1/2 - 50% на трьохкімнатну квартиру за будівельним номером 105, що знаходиться на 6 поверсі в під"їзді за будівельним номером 3, загальною проектною площею 81,12 кв.м., в багатоповерховому житловому будинку за проектною адресою: [ADDRESS]. 27.02.2017 року відповідачка [PERSON] подала до суду заперечнння проти позову, відповідно до якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, на даний час даний об"єкт нерухомого майна ще не створено і у встановленому порядку введено в експлуатацію не було. Одже, ніхто у встановленому законом порядку право власності на нього не набував. Майновими правами визнаються будь-які права, пов"язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як "право очікування" є складовою частиною майна як об"єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. За відсутності майна, речове право не виникає, а тому визнаватись або не визнаватись судом не може. За таких обставин позов [PERSON] є безпідтсавним, а отже вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають (а.с.20, 21). 12.06.2017 року позивачем подано до суду письмові пояснення по справі №344/15190/16-ц (а.с.33-35). 12.02.2019 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив визнати за ним майнові права на 1/2 - 50% трьохкімнатної квартири за будівельним номером 105 - згідно умов Договору (на трикімнатну квартиру [NUMBER] - після присвоєння будинку поштової адреси та введення будинку в експлуатацію), загальною площею 78,6 кв.м., що знаходиться на 6 поверсі, в багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS]. Вимоги заяви мотивував тим, що на момент подання даної заяви, будинок введено в експлуатацію та йому присвоєно поштову адресу, а квартирі - [NUMBER], що підтверджується листом від 12.02.2019 року за підписом директора Ковальчук М.П. (а.с.72). В судовому засіданні позивач, представник позивача учочнені позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, письмових поясненнях, заяві про уточнення позовних вимог та просили задоволити в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в повному обсязі, з підстав наведених у письмових запереченнях на позов. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно копії повторного свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] виданого 19.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції 15.06.2012 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №629. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини "[PERSON]" (а.с.5). 17.09.2013 року між Приватним підприємством "ВАМБУД" та [PERSON] було укладено Договір №17-09-09/13 Д ІІІ купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому. За даним договором продавець зобов"язується передати у власність покупця квартиру, яка буде створена у майбутньому, а покупець зобов"язується прийняти квартиру у відповідності до умов даного договору та оплатити її. За даним договором продається трикімнатна квартира за будівельним номером 105 (сто п"ять), загальною проектною площею 81,12 (вісімдесят одна ціла дванадцять сотих) кв.м., на 6 (шостому) поверсі, в під"їзді за будівельним №3, в багатоквартирному житловому будинку за проектною адресою: на розі вул. Крихівецька - Довженка в с.Крихівці Івано-Франківської міської ради. Сторони погодили, що вартість квартири на момент укладення даного договору становить 194 688 грн. та 00 коп. і не підлягає зміні сторонами в односторонньому порядку, окрім випадків передбачених п.2.2. та п.2.3. даного договору (а.с.55). На виконання вказаного договору ПП "ВАМБУД" отримано кошти в розмірі 194 692,85 грн., що підтверджується листом директора ПП "ВАМБУД" Ковальчук М.П. від 20.09.2017 року №58/09 (а.с.54). В подальшому, як вбачається із листа директора ПП "ВАМБУД" Ковальчук М.П. в процесі введення в експлуатацію, трикімнатній квартирі за будівельним номером 105 (сто п"ять), загальною проектною площею 81,12 (вісімдесят одна ціла дванадцять сотих) кв.м., на 6 (шостому) поверсі, в під"їзді за будівельним №3, в багатоквартирному житловому будинку за проектною адресою: [ADDRESS], яка є предметом договору №17-09-09/13 Д ІІІ купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому від 17.09.2013 року присвоєно наступну адресу: трикімнатна квартира за номером [ADDRESS] (а.с.74). Аналіз положень ч. 3 ст. 384 ЦК України, згідно яким у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником, а також положень ч. 2 ст. 191 ЗУ «Про кооперацію», згідно яким, право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону, дозволяє суду дійти висновку, що основоположним майновим правом члена житлово-будівельного (житлового) кооперативу є здійснити викуп квартири та стати її власником, а до викупу, тобто оплати повної вартості квартири, член житлово-будівельного кооперативу є власником майна у виді майнових (речових) прав, об"єм яких визначений ч. 1 ст. 191 ЗУ «Про кооперацію» та ч. 2 ст. 384 ЦК України, відповідно до яких член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до положеньст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Відповідно до ч.3 ст.61 СК України все те, що одержане за договором, укладеним одним з подружжя в інтересах сім"ї, стає спільною власністю подружжя. У ч. 2 ст. 65 СК України сформульована правова презумпція, відповідно до якої вважається, що один з подружжя, укладаючи договір стосовно спільного майна, діє зі згоди другого з подружжя. Згідно зі ст. 177 ЦК України майном, як особливим об"єктом, вважаються, зокрема, річ, сукупність речей, а також майнові права та обов"язки. Майнові права є не споживною річчю, майнові права визнаються речовими правами. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78), і це є її процесуальним обов'язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Як роз'яснено в п.п. 22-25 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно дост. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Враховуючи викладені обставини, що відповідачем не доведено вклад у придбання майна, коштів, які належали їй особисто, суд позбавлений можливості застосувати до спірних правовідносин також і положення ч. 7 ст. 57 СК України, відповідно до яких якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Об'єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України). Зідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. З аналізу чинного законодавства (статті 190, 656, 717 ЦК України, Закон від 2 жовтня 1992 р. № 2654-ХІІ «Про заставу»,Закон від 5 червня 2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку», а також з урахуванням висновків Верховного Суду України за результатами розгляду спорів з приводу майнових прав (справи № 6-29429св09, 6-52295св10, 6-32594св10), вбачається, що майнові права, поряд з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами, є об'єктами цивільного обороту. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством (наприклад, захист майнових прав автора - за Законом від 23 грудня 1993 р. № 3792-ХІІ «Про авторське право і суміжні права», а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" - інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Майнове право, що є предметом договору - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно дозакону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Зазначений висновок підтверджується також положенням ч. 1 ст. 1 Закону № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції, яка діяла на момент укладення даного договору) об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання прав. У ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про підставність позовної вимоги про визнання за позивачем 1/2 - 50% майнових прав на трьохкімнатну квартиру за будівельним номером 105 - згідно умов Договору (на трикімнатну квартиру [NUMBER] - після присвоєння будинку поштової адреси та введення будинку в експлуатацію), загальною площею 78,6 кв.м., що знаходиться на 6 поверсі, в багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] та її задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, ціна позову становить 194 688,00 грн. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 1 946,88 грн. витрат по оплаті судового збору (1% від ціни позову). На підставі викладеного, відповідно до ЗУ "Про інвестиційну діяльність", ЗУ«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст. 15, 16, 177, 190, 325, 328, 331, 368, 369, 384 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 17, 76, 81, 89, 141 ЦПК України,

Outcome: approved