Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 13.09.2007 року в розмірі 727168,51 грн., посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору та не повернення коштів у повному обсязі. Представник позивача Кременецька О.Л. в судовому засіданні позов підтримала. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, також просили суд на підставі ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та процентів, у зв'язку з погіршенням матеріального становища відповідача. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №03-718/07-А, згідно якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 29660,00 доларів США, з оплатою за процентними ставками, встановленими п. 4.1 цього договору (а.с. 7-10). Згідно п. 2.3 кредитного договору, цільовим призначенням кредитних коштів є придбання транспортного засобу «HondaAccord». Відповідно до п. 3.2, 3.3 кредитного договору позичальник зобов»язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 12.09.2014 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок [NUMBER]/[NUMBER]. Позичальник зобов»язується щомісячно, в термін з «1» по «10» число кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 354 долари США та нарахованими процентами, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. Останню сплату щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості позичальник зобов»язується здійснити не пізніше 12.09.2014 року (а.с. 7). Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором, що підтверджується заявою на видачу готівки від 13.09.2007 року. Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2, 3.3, 3.5, 4.3, 4.4, 4.6 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем здійснено останній платіж по тілу кредиту 03.02.2014 року в розмірі 603,96 доларів США, та за процентами 27.01.2015 року в розмірі 161,00 доларів США (а.с. 12-13, 14-16). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак, відповідач свої зобов'язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1054 ЦК України. Так, станом на 20.04.2015 року ( з позовом звернулись до суду 20.08.2015р) сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором за період з 13.09.2007 року по 20.04.2015 року становить 401577,25 грн., яка складається із: строкової заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11296,55 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 237878,84 грн., простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5338,94 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 112425,55 грн., строковоїзаборгованостіза процентами в розмірі 138,63 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 2919,22 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2296,25 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 48353,64 грн. (а.с. 12-16). Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем нарахована також пеня за прострочення виконання відповідачем зобов»язань за період з 20.04.2014 року по 20.04.2015 року в сумі 325591,26 грн. (а.с. 16-25). Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Перевіривши принцип нарахування пені, позивачем правомірно здійснено нарахування пені на підставі п 6.1 кредитного договору в національній валюті України відповідно за кожен день прострочення (від суми простроченого тіла, яке в свою чергу нараховано в гривні), що всього складає 326591,26 рн.( а.с.20-24). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов"язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України. невиконання зобов»язання, яке виникло на підставі договору термін дії якого закінчився, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. (Правова позиція Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі за №6-1412цс16, та від 23.09.2015 року у справі 6-1206цс15). Нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору є правомірним. Представник відповідача в судовому засіданні просив зменшити розмір пені на підставі ст.551 ЦК України, тому що її розмір дуже великий, і у відповідача скрутний матеріальний стан. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні представниками відповідача не доведено як обставин, що матеріальний стан [PERSON] погіршився, так і що розмір неустойки перевищує розмір заборгованості, оскільки розмір пені (325591,26 грн.) не перевищує розміру боргового зобов"язання (350304,39 грн. (тіло кредиту) + 51272,86 грн. (проценти) = 401577,25 грн.), а тому норма ч. 3 ст. 551 ЦК України, на яку посилався представник відповідача, не підлягає застосуванню. Крім того, представниками відповідача інших заперечень не надано, про застосування строків позовної давності також не заявлялось, справа перебуває в провадженні з вересня 2015р, відповідач неодноразово просив відкласти розгляд справи, представники мали можливість подавати заперечення протягом всього часу розгляду справи, тим більше позовні вимоги не змінювались, тому суд розглядає справу не виходячи за межі позовних вимог та заперечень. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 3654,00 грн. судового збору.

Outcome: approved