Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуте майно, а саме, грошові кошти в сумі 199177 грн 01 коп., а також, понесені судові витрати, включаючи судовий збір та витрати на правову допомогу - 11991 грн 77 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , шляхом обману та зловживання довірою заволодів грошовими коштами позивача на загальну суму 4423 доларів США та 76660 грн, які він в період з 21.01.2018 по 01.02.2018 перераховував на банківський рахунок [PERSON] , а саме, [PERSON] представився директором великої компанії «БетФин», яка веде діяльність пов`язану із ставками на спорт і запропонував позивачу примножити кошти шляхом ставок на спорт, надавши посилання на офіційний сайт компанії, а також на відеоролик, що підтверджує діяльність даної компанії. Після цього запевнив позивача, що для початку роботи йому потрібно на банківській рахунок перерахувати кошти. Позивач зазначає, що таким чином, відповідач, шляхом обману та зловживанням довірою заволодів його грошима. Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, позивач вважає, що зазначена сума була отримана відповідачем безпідставно. Окрім того позивач зазначає, що для з`ясування обставин справи та повернення коштів ним було подано заяву до правоохоронних органів. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення вказаних грошових коштів. Однак до теперішнього часу грошові кошти не повернуті. Таким чином, позивач вважає, що наявні всі підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутої суми. Відповідач [PERSON] , у відзиві на позовну заяву вказує про відсутність підстав для застосування статті 1212 ЦК України до даних правовідносин, вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає ( т.1 а.с. 43-45). У відповіді на відзив позивач зазначив, що правовідносини, які склалися у нього із відповідачем підпадають під дію статті 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Також вказує, що на підставі його заяви, відомості про кримінальне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 190 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 січня 2019 року за № 12019270010000450 (т.1 а.с.118-120). У запереченнях на відповідь на відзив відповідач просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність правових підстав для застосування ст.1212 ЦК України ( т.1 а.с.174-176). Ухвалою суду від 05 грудня 2018 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16.01.2019. Ухвалою суду від 16 січня 2019 року було задоволення письмове клопотання позивача, яке надійшло до суду 15.01.2019 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 18.03.2019. 18 березня 2019 року судовий розгляд відкладено в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про надання йому часу для ознайомлення з відзивом та подання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 05.06.2019 провадження у справі в порядку передбаченому п. 7 ч. 1 ст. 252 ЦПК України було зупинено до вирішення питання про відвід судді. 06.06.2019 суддею Чернігівського районного суду Олещенко В.І. було винесено ухвалу, якою у задоволенні заяви про відвід судді Меженнікової С.П. відмовлено. Ухвалою суду від 06.06.2019 відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.08.2019 року в режимі відеоконференції. 12.08.2019 ухвалою суду судове засідання відкладено на 02.09.2019 за клопотанням представників сторін. 02.09.2019 ухвалою суду судове засідання відкладено на 01.10.2019 в зв`язку з виникненням технічних проблем, що позбавило можливості провести судове засідання в режимі відеоконференції. 01.10.2019 ухвалою суду судове засідання відкладено на 19.11.2019 в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування інформації з Чернігівського ВП ГУНВ в Чернігівській області та викликом свідка [PERSON] 19.11.2019 по справі оголошено перерву до 14.01.2020 для витребування з Чернігівського ВП ГУНВ в Чернігівській області копії рішення, прийнятого по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за заявою позивача за фактом шахрайських дій. 14.01.2020 по справі продовжено перерву до 03.03.2020 в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів з ТОВ "ГУГЛ", а саме - інформації про акаунт [PERSON] та про власника електронної скриньки [INFO] . 03.03.2020 по справі продовжено перерву до 16.04.2020 в зв`язку із повторним витребуванням доказів з ТОВ "ГУГЛ" та в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів від [PERSON], а саме - інформації про акаунт [PERSON] та про власника електронної скриньки [INFO] . 16.04.2020 по справі продовжено перерву до 27.05.2020 за клопотанням представників сторін в зв`язку із запровадженим карантином. 27.05.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Позивач в судове засідання не з"явився, надав 27.05.2020 заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав про підтримання позову та просив позов задовольнити ( т.2 а.с.48-49). В судовому засіданні 19.11.2019 представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Додатково пояснив, що грошові кошти перераховувалися позивачем на підставі усної домовленості з відповідачем для примноження грошових коштів позивача. Частина грошових коштів була перерахована позивачем на банківську картку відповідача, а частина - на електронний гаманець. Реквізити електронного гаманця надавалися відповідачем. Після оголошеної перерви, в судове засідання 27.05.2020 не з"явився. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відповіді на відзив. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з відповідачем він зустрічався і той йому представлявся як директор компанії «БетФин». На сайті даної компанії розміщенні умови інвестування за рахунок ставок на спорт. Люди самі вирішували приєднатися чи ні до даних умов. Якщо ставка складала 5000 доларів США і вище, тоді укладався індивідуальний договір. Від здійснених ставок люди отримували відсотки. Йому також відомо, що позивач теж отримував за своїми ставками відсотки від відповідача. Літом у 2017 році він був присутній при розмові між [PERSON] та [PERSON] з приводу інвестування. При ньому кошти не передавалися. Вислухавши учасників судового процесу, свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] , посилаючись на ст.1212 ЦК України, обґрунтовував свої вимоги тим, що він, з метою примножити свої кошти шляхом ставок на спорт перерахував відповідачу на банківський рахунок грошові кошти на загальну суму 4 423 доларів США та 76 660,00 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти в добровільному порядку повертати відмовляється, позивач вважає, що відповідач в результаті вчинення шахрайських дій безпідставно заволодів його коштами. На підтвердження перерахування коштів, позивачем надано копії платіжних доручень на а.с.13-15, згідно яких вбачається, що [PERSON] здійснив перерахування грошових коштів на банківський рахунок [PERSON] , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» 23.01.2018 - в сумі 27000,00 грн, 01.02.2018 о 21:10 год. - в сумі 27000,00 грн та 01.02.2018 о 21:15 год - в сумі 22 660,00 грн. На підтвердження здійснення інших транзакцій, позивачем надано копії роздруківки веб - сторінок « [PERSON] », з яких вбачається про перерахування із кошелька [NUMBER] на кошельок [NUMBER] - 1000 доларів США (номер транзакції 7fb2b202-4a98-408f-8650-8bd6a5d442c8) та 3423 доларів США (номер транзакції 581beeb5-1e93-459c-8fe7-f2c09a74d074), на електронну скриньку отримувача - [INFO] . Інформації щодо відправника коштів, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, ці документи не містять ( а.с.11-12). З відповіді [PERSON] встановлено, що власником електронної скриньки [INFO] є [PERSON] ( а.с.47). З копії постанови слідчого СВ Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області про закриття кримінального провадження від 19.06.2019 встановлено, що 23.01.2019 позивач звернувся до чергової частини ЧВП із заявою з приводу вчинення відносно нього шахрайських дій. По вказаному факту 23.01.2019 відомості внесені до ЄРДР за № 12019270010000450 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] за допомогою банку «ПриватБанк», а також за допомогою одного з інтернет сайтів, в якому здійснював ставки на спортивні матчі, здійснив переказ грошових коштів з метою подальшого отримання прибутку. В подальшому [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою в поверненні грошових коштів. Слідство дійшло висновку, що дана подія не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України (шахрайство), оскільки [PERSON] самостійно, без фізичного та психологічного тиску, усвідомлюючи наслідки, добровільно погодився здійснювати грошові ставки на спортивні матчі, а тому кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України ( т.1 а.с.251-252). Відповідно до ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання щодо безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст.11 ЦК). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У ч.1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, чч.1, 2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17 зроблено висновок, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. Отже, при вирішенні подібного спору необхідно встановлювати чи довів позивач (платник грошових коштів) факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів) та наявність рахункової помилки. У відповідності до вимог ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач [PERSON] не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що вказані дії були вчинені ним внаслідок помилки чи введення його в оману відповідачем. Вчинені позивачем дії по переказу коштів із зазначенням в платіжних документах прізвища, ім`я, по батькові відповідача та номеру його картки з певним проміжком часу також не дають підстав вважати, що позивач помилявся щодо особи, на користь якої він перераховував кошти. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що твердження позивача про безпідставність набуття відповідачем перерахованих ним грошових коштів, є недоведеними, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed