Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося і суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 26668,98 долар США, що за курсом 21,14 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.10.2015 року складає 563782,24 грн. Позов обґрунтовано тим, що між ним, позивачем, та відповідачем 14.04.2006 року було укладено кредитний договір № MKV0AU0452603. На підставі даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10105 доларів США на термін до 14.04.2011 року включно, який зобов"язався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Він, позивач, виконав зобовязання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач в порушення умов кредитного договору не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 05.10.2015 року становить 26668,98 доларів США, яка складається з наступного: 4581,69 доларів США - заборгованість за кредитом; 3372,82 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 250,32 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 18464,15 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. З огляду на такі обставини позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з відповідача суми заборгованості. Представник позивача, якого було у встановленому порядку повідомлено про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. У позовній заяві позивач просить суд у разі неявки в судове засідання відповідача розглянути справу за відсутності представника, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач, який у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з"явився. Так, повістка про виклик до суду направлялася на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану у встановленому порядку, проте згідно запису кур"єра суду на розписці до повістки про виклик відповідач за цією адресою відсутній. На підставі положень абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений відповідачеві належним чином. Відповідач про причини неявки суд не повідомив і від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, тому на підставі ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 14 квітня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", - позивач у справі та [PERSON] - відповідачем було укладено кредитно-заставний договір № MKV0AU0452603, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 10105,00 доларів США на строк до 14 квітня 2011 року включно зі сплатою відсотків в розмірі 1,00 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,13 % комісії від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати та 2% комісії одноразово в момент надання кредиту. У відповідності до умов укладеного договору відповідач взяв на себе такі обов"язки: щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, комісії (пункти 1.1, 3.2.2, 3.2.3); у випадку порушення будь-якого зобов"язання, передбаченого п.п. 2-3.2.2, 3.2.3 договору сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (пункт 5.1). В порушення умов кредитного договору відповідач не виконував своєчасно взяті на себе зобов"язання, в результаті чого утворилася заборгованість. Сума заборгованості відповідача станом на 05.10.2015 року становить 26668,98 доларів США, що за курсом 21,14 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.10.2015 року складає 563782,24 грн., з яких: 4581,69 доларів США, що за курсом НБУ становить 96856,93 грн., - заборгованість за кредитом; 3372,82 доларів США, що за курсом НБУ становить 71301,41 грн., - заборгованість за процентами за користування кредитом; 250,32 доларів США, що за курсом НБУ становить 5291,76 грн., - заборгованість з комісії; 18464,15 доларів США, що за курсом НБУ становить 390332,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Наведені вище обставини повністю та об"єктивно стверджені дослідженими судом письмовими доказами, які є належними та допустимими, а саме: копією кредитно-заставного договору, укладеного між сторонами (а.с. 8-10), розрахунком заборгованості відповідача (а.с. 4-6), іншими письмовими доказами. Суд констатує, що між сторонами виникли договірні правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в порушення умов кредитно-заставного договору та вимог закону не виконував своєчасно свої зобов'язання перед позивачем по погашенню кредиту, сплаті процентів та комісії згідно договору, в результаті чого чиникла заборгованість та цим порушено право позивача на отримання виконання за договором, тому позовні вимоги в частині стягнення даних складових заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення передбаченої кредитно-заставним договором неустойки, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У зв"язку з тим, що відповідач допустив порушення зобов"язання, зокрема, прострочення виконання зобов"язань за договором, суд вважає, що у позивача виникло право на неустойку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, кредитно-заставним договором, укладеним між сторонами, передбачено неустойку у виді пені та її розмір. При вирішенні питання розміру неустойки, яка підлягає стягненню, суд керувався наступним. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 03.09.2014 року за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. У вказаному судовому рішенні Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно встановлених судом обставин станом на 05.10.2015 року відповідачеві нараховано пеню в сумі 18464,15 доларів США. Як встановлено судом розмір заборгованості за кредитом складає 4581,69 доларів США. В результаті порівняння розміру боргового зобов"язання відповідача та розміру нарахованої неустойки, суд встановив, що розмір неустойки перевищує розмір заборгованості в чотири рази. Таке перевищення, на думку суду, є значним, а тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, розмір неустойки слід зменшити до розміру заборгованості, тобто, стягнути з відповідача неустойку в розмірі 4581,69 доларів США. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань"). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. Відтак, оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовної вимоги в частині стягення пені, враховуючий офіційний курс долара США до гривні станом на 05.10.2015 року, 4581,69 доларів США пені за курсом 21,14 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.10.2015 року складає 96856,93 грн., тому дана сума пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача підлягають частковому задоволенню. Зокрема, з врахуванням зменшеного розміру неустойки з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за кредитно-заставним договором № MKV0AU0452603 від 14 квітня 2006 року станом на 05 жовтня 2015 року в сумі 8204,83 доларів США, що за курсом 21,14 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.10.2015 року складає 173450,11 гривень, з яких: 4581,69 доларів США, що за курсом НБУ становить 96856,93 грн., - заборгованість за кредитом; 3372,82 доларів США, що за курсом НБУ становить 71301,41 грн., - заборгованість за процентами за користування кредитом; 250,32 доларів США, що за курсом НБУ становить 5291,76 грн., - заборгованість з комісії, а також 96856,93 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" міститься роз"яснення, що у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 8456,73 грн. судового збору (а.с.1), тому дана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial