Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Бердянської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної часткової власності, виділ в натурі частки із спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та припинення права спільної часткової власності. Позов мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1988 йому на праві спільної часткової власності належить [ADDRESS] , яка відповідно до рішення Бердянського міськвиконкому від 22.06.1953 №359 розташована на земельній ділянці, площею 1350,8 кв.м. Співвласниками садиби є відповідачі у справі: [PERSON] - 1/І0 частка, [PERSON] - 1/15 частка, [PERSON] -3/20 часток. Загалом садиба [ADDRESS] складається з жилого будинку «А», жилого будинку «Б», сіней «а, а2, а5, аб» ґанку до «а2», ґанку до «Б», вбиральні «Ф1», душу «Г», сараю «В», воріт №3, №7, парканів №8,11,5,2, замощення III, зливної ями №6, хвірток №9, В рахунок належної позивачу 1/10 част-ки він користується жилим будинком «Б» та сараєм «В», що побудовані ним в результаті віднов-лення на тому ж місці, де були раніше розташовані належні позивачу квартира [ADDRESS] . Позивач вказав, що до співвласників садиби по [ADDRESS] перейшло право користування земельною ділянкою. При цьому, [PERSON] здійснював весь час оплату за землю за цією адресою і заборгованості не має. Позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Беррдянської міської ради від 03.10.2002 №605 «Про погашення правовстановлюючих документів на частини домобудування» правовстановлюючі документи на частини домоволодіння [ADDRESS] , що належать [PERSON] , [PERSON] , агрокомбінату «Азовський» були погашені, а також рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.09.2009р. була скасована державна реєстрація права власності [PERSON] на 1/10 ч. домоволодіння [ADDRESS] , - у зв`язку із чим відповідно до відомостей Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради домоволодіння [ADDRESS] не складає одиницю ( 1/10 ( частка [PERSON]) +1/10 ( частка [PERSON]) + 1/15 ( частка [PERSON] ) + 3/20 (частка [PERSON] )=5/12ч. Саме у зв`язку з цим, позивач позбавлений змоги здійснювати розпорядження належним йому майном. Сторони за справою позбавлені можливості встановити розмір часток у праві спільної часткової власності за домовленістю за відсутності згоди на це всіх співвласників. [PERSON] зазначив, що розмір часток у садибі [ADDRESS] слід визначати шляхом рівного розподілу погашених часток між співвласниками: 7/12 (погашені частки): 4 (кількість співвласників)+7/48 (розмір частки, яку слід додати кожному із співвласників), а тому частки співвласників повинні бути визначенні у наступних розмірах: [PERSON] - 59/240 часток, [PERSON] - 59/240 часток, [PERSON] -51/240 часток, [PERSON] - 71/240 часток. При здійсненні виділу [PERSON] претендує на виділ вищевказаного майна, яким він фактично користується - жилий будинок «Б» та сарай «В» з відповідними господарськими спорудами та на виділення в користування пропорційної частки земельної ділянки. У зв`язку з вказаним , позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з позовом про визначення часток у праві спільної часткової власності, виділ в натурі частки із спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та припинення права спільної часткової власності. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.07.2019 по справі була призначена комплексна земельно-технічна та будівельно-технічна експертиза. Після проведення комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, позивачем було надано змінену позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав до суду заяву про розгляд спраив за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача - Бердянської міської ради Запорізької області в судове засідання не з"явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі. Третя особа- [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа- [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, доданими до позову. Так, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1988 на праві спільної часткової власності належить [ADDRESS] , яка відповідно до рішення Бердянського міськвиконкому від 22.06.1953 №359 розташована на земельній ділянці, площею 1350,8 кв.м. Співвласниками садиби є відповідачі у справі: [PERSON] - 1/І0 частка, [PERSON] - 1/15 частка, [PERSON] -3/20 часток. З`ясовано, що садиба [ADDRESS] складається з жилого будинку «А», жилого будинку «Б», сіней «а, а2, а5, аб» ґанку до «а2», ґанку до «Б», вбиральні «Ф1», душу «Г», сараю «В», воріт №3, №7, парканів №8,11,5,2, замощення III, зливної ями №6, хвірток №9, Встановлено, що в рахунок належної позивачу 1/10 част-ки він користується жилим будинком «Б» та сараєм «В», що побудовані ним в результаті віднов-лення на тому ж місці, де були раніше розташовані належні позивачу квартира [ADDRESS] . Рішенням виконкому Бердянської міської ради №359 від 22.06.1953 за садибою по [ADDRESS] була закріплена земельна ділянка площею 1350,8кв.м. Відповідно до ст.90 Земельного кодексу УРСР 1970 року, що діяв на час набуття [PERSON] права власності на частку у житловому будинку [ADDRESS] , - разом із правом власності на жилий будинок до громадянина переходило право користування земельною ділянкою, якщо будинок був розташований на землях міст або селищ міського типу. Відповідно до п.7 розділу X Земельного кодексу України ( 2002р.), громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.» Відповідно до пункту 5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України №10-1391/0/4-12 від 27.09.2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права» «чинний ЗК України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування ( частина 2 ст. 116). Однак громадяни і юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Отже, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний ЗК України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки». Таким чином, до співвласників садиби по [ADDRESS] , в тому числі і до [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою, при цьому судом встановлено, що [PERSON] , здійснював весь час оплату за землю за цією адресою і заборгованості не має. Вищезазначені обставини встановлені судовими рішеннями Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.09.2009р. у справі №2-1579/09 та Апеляційного суду Запорізької області від 23.12.2009р. у справі №22-4924/09. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.10.2002року №605 «Про погашення правовстановлюючих документів на частини домобудування» правовстановлюючі документи на частини домоволодіння [ADDRESS] , що належать [PERSON] , [PERSON] , агрокомбінату «Азовський» були погашені, а також рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.09.2009р. була скасована державна реєстрація права власності [PERSON] на 1/10 ч. домоволодіння [ADDRESS] , - у зв`язку із чим відповідно до відомостей Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради домоволодіння [ADDRESS] не складає одиницю ( 1/10 ( частка [PERSON]) +1/10 ( частка [PERSON]) + 1/15 ( частка [PERSON] ) + 3/20 (частка [PERSON] ))=5/12ч. Відповідно до ч.2 ст.357 ЦК України розмір часток у праві спільної часткової власності бути встановлений за домовленістю співвласників. Згідно ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Встановлено, що сторони по справі позбавлені можливості встановити розмір часток у праві спільної часткової власності за домовленістю за відсутності згоди на це всіх співвласників. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з вимогами ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній частковий власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55, затвердженою наказом Міністерством з питань житлово - комунального господарства України від 18.06.2007. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Аналізуючи письмові докази по справі, суд дійшов об`єктивного висновку про те, що розмір часток у садибі [ADDRESS] слід визначати шляхом рівного розподілу погашених часток між співвласниками: 7/12 (погашені частки): 4 (кількість співвласників)+7/48 (розмір частки, яку слід додати кожному із співвласників), а тому частки співвласників повинні бути визначенні у наступних розмірах: [PERSON] - 59/240 часток, [PERSON] - 59/240 часток, [PERSON] -51/240 часток, [PERSON] - 71/240 часток. Крім того, частки, які позивач прохає виділити є відокремленими, тому їх виділ в натурі можливий. При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється. Відповідно до ст. 86 ч. 1 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно до ст. 88 ч. 3,4 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Встановлено, що [PERSON] претендує на виділ вищевказаного майна, яким він фактично і користується - жилим будинком «Б» та сарай «В» з відповідними господарськими спорудами та на виділення в користування пропорційної частки земельної ділянки. Відповідно до варіанту №2 висновку судової земельно - технічної і будівельно - технічної експертизи №242/244 від 21.12.2019 можливим визначеним порядком користування земельної ділянки садиби [ADDRESS] є виділ в користування [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 317 кв.м., яка має лінійні проміри між точками повороту по периметру за годинниковою стрілкою від вулиці Лютеранська: 25,62 м. 1,60м. 5,28м. 7,00м. 5,05м. 6,00м. 2,83 м. 7,00м. 4,43 м. 2,90м. 17,65 м. 1,10м. 8,70 м. 2,20 м. 4,40 м. 0,99м. 6,45 м. за адресою: [ADDRESS] (забарвлено зеленим кольором). З`ясовано, що площа земельної ділянки, яка виділяється у користування [PERSON] за цим варіантом експертизи менше його ідеальної частки на 15,05 кв.м., відповідно, права відповідачів таким порядком користування не порушені. Відповідно до п. 7 Розділу 10 "Перехідні положення" ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки. Пунктом 6 Розділу 10 "Перехідні положення" ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 р. переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. N 5-рп/2005 п. 6 Розділу 10 "Перехідні положення" ЗК України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), оскільки суперечить положенням ч. 4 ст. 13, ч. 2 ст. 14, ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 24, частин 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічна правова позиція закріплена і у ст. 377 Цивільного кодексу України. Таким чином, найбільш оптимальним варіантом для сторін по справі є ІІ варіант висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21.12.2019 за № 242/2244. З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як слід, суд вважає позовні вимоги про визначення часток у праві спільної часткової власності, виділ в натурі частки із спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та припинення права спільної часткової власності, законними та обгрунтованими. На підставі викладеного і

Outcome: approved