Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

04 липня 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] "ПРИВАТБАНК" (далі по тексту - [PERSON]) звернулося до суду з указаним позовом, ціною 106292грн.55коп. На обґрунтування вимог позивач зазначив, що 21 лютого 2012 року з [PERSON] було укладено договір приєднання про надання банківських послуг у складових анкети-заяви, Пам"ятки клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку. 12 серпня 2013 року відповідачка як фізична особа-підприємець в електронному вигляді надала до банку заяву про встановлення кредитного ліміту на свій розрахунковий рахунок №26002060896085, яка є складовою кредитного договору разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. 17 жовтня 2014 року з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачкою зобов"язань за договорами від 21 лютого 2012 року та 12 серпня 2013 року, сторони уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. При цьому, відповідачці було надано терміновий кредит у сумі 52754грн.50коп. на строк 36 місяців на зворотнє зобов"язання по поверненню кредита, сплаті процентів в розмірі 1.5% в місяць на суму залишку заборгованості по вредиту в обумовлені строки внесенням щомісячного платежу в сумі 1913грн. Через порушення зобов"язань виникла зоборгованість платежів, яка станом на 08 червня 2016 року складається з заборгованості за кредитом у 52754грн.50коп., заборгованості по процентам - 15852грн.72коп., штрафів на 3804грн.97коп., та заборгованості по пені та комісії - 33880грн.36коп. Посилаючись на порушення прав кредитора, позивач просив суд про задоволення заявлених позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з"явився. У порядку ст.158 ЦПК України, до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, яке суд задовольнив. Представник відповідачки позовні вимоги визнав частково. Вказав, що вимоги в частині стягнення заборгованості по кредитному договору від 12 серпня 2013 року мають розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки стронами у договорі є юридичні особи. Вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши докази, додані до позовної заяви, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. 21 лютого 2012 року [PERSON] та відповідачка уклали договір приєднання про надання банківських послуг у складових: анкета-заява, Пам"ятка клієнта, Умови і Правила надання банківських послуг, Тарифи банку. 12 серпня 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] в електронному вигляді надала до банку заяву про встановлення кредитного ліміту на розрахунковий рахунок №26002060896085, що разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку склала кредитний договір. За вказаними кредитними договорами утворилася заборгованість платежів. 17 жовтня 2014 року з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачкою зобов"язань за договорами від 21 лютого 2012 року та 12 серпня 2013 року, сторони уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. Угодою визначено, що заборгованість по договору від 21 лютого 2012 року з дати підписання Генеральної угоди складає 15237грн.01коп., по договору від 12 серпня 2013 року - 43732грн.49коп. Розмір термінового кредиту визначено у 52754грн.50коп. на строк 36 місяців до 31 жовтня 2017 року. Позичальниця зобов"язалася повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1.5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту щомісячними платежами в сумі 1913грн. За п.2.2 Угоди погодили, що строком повернення кредита рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою і позичальниця виплачує Банку штраф у розмірі 3804грн.97коп. У п.2.8 Угоди передбачено при порушенні зобов"язань по погашенню кредиту сплату позичальницею пені, розмір якої указаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки. При цьому, процентна ставка по кредиту може може змінюватися в залежності від від зміни облікової ставки НБУ або у інших випадках у відповідності до Правил і умов - п.2.9 Угоди. Вирішуючи питання про розгляд у порядку цивільного судочинства, суд зважає на п.3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", яким визначено: "Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий". Згідно представленого розрахунку, починаючи від дати укладання Угоди відповідачка провела три платежі у розмірі по 2000грн. у грудні 2014 року та у лютому 2015 року, платіж у 102грн.88коп. внесено у липні 2015 року. Станом на 08 червня 2016 року заборгованість рівна 106292грн.55коп. у складових: за кредитом - 52754грн.50коп., по процентам - 15852грн.72коп., штрафи - 3804грн.97коп., пеня і комісія - 33880грн.36коп. Між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, які виникають із зобов'язального права по кредитному договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми, зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чернгової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору, позикодавець несе втрати матеріального характеру, суд ухвалює про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту, процентам за йог окористування та штрафу. В частині вимог про стягнення заборгованості по пені та комісії, представник Банку письмово уточнив (заява від 06.10.2016 року), що суму у 33880,36грн. складає заборгованість по комісії, нарахування проводились з розрахунку 4% в місяць від суми строкового кредиту - 52754грн.50коп., вказаної в Генеральній угоді від 17.10.2014 року, тоді як умовами Угоди сплата комісії не передбачена. В цій частині позовні вимоги суд залишає без задоволення. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов'язок відшкодувати позивачу судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог із суми сплаченого судового збору по платіжному дорученню від 14 червня 2016 року (а.с.1).

Outcome: partial