Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, Рахівська державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті [INFO] батька позивачки, [PERSON] залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Дане нерухоме майно до відкриття спадщини фактично належало на праві приватної власності її батькові [PERSON] та матері [PERSON]. Однак, первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння, в якому він проживав до дня своєї смерті, за його життя проведено не було, у зв"язку з чим вона як спадкоємець за законом фактично не має можливості по встановленому законом порядку оформити своє право власності. Заповітних розпоряджень з боку спадкодавця [PERSON] не складалося. Дружина спадкодавця [PERSON], син - [PERSON] та син [PERSON] подали до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] в її користь. Проте нотаріальною конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно облікової картки об"єкта погосподарського обліку на 2011-2015 років Білинської сільської ради Рахівського району за [PERSON] як за головою домогосподарства рахувався житловий будинок №213, тому його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва, оскільки в наявності є будівельно- технічна документація з правом забудови даного нерухомого майна. На підставі наведеного, просила визнати за нею, [PERSON] право власності на спадкове майно - житловий будинок №213 разом з надвірними спорудами: гаражем, сараєм, що розташований в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, оскільки подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідача - Білинської сільської ради Рахівського району в судове засідання не з"явився. Сільський голова Боркан В.І. надіслав заяву, в якій просить справу розглянути за відсутності представника ради, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи без самостійних вимог - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області в судове засідання не з"явився. В.о. начальника служби Петращук І.В. направив суду заяву, якою просить позов розглянути на розсуд суду та без участі представника служби. Треті особи без самостійних вимог - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилися. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В даному спорі судом встановлено, що спадщина відкрилася [INFO], а тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. Так, відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дочкою спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], а отже є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Після його смерті залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS] виданої КП "БТІ" Рахівської районної ради спірний будинок побудований у 1968 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №1082 від 26 травня 2015 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, належав [PERSON]. Однак, разом з цим будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 1988 року дещо спростовує довідку Білинської сільскої ради про належність житлового будинку та посилання позивачки на право спадкування житлового будинку в цілій частині, і вказує, що забудовниками житлового будинку [ADDRESS] є громадяни [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, нині померлий [PERSON] та [PERSON] 19 липня 1980 року уклали між собою шлюб, зареєструвавши його у Білинській сільській раді народних депутатів. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] являється спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], як такий що збудований ними за час перебування в шлюбі. Отже, за таких обставин спадщина після смерті [PERSON] відкрилася лише на належну йому частину цього житлового будинку, тобто в 1/2 частині, і саме на таку має право позивачка, будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Інша 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] наразі належна [PERSON], як співвласнику спільного сумісного майна подружжя. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець вступив в управління та володіння спадковим майном , і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном, залишившись проживати в ньому, про що свідчить відмітка про реєстрацію місця проживання від 31 січня 200 року в паспорті громадянина України позивачки, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, оскільки в матеріалах справи містяться нотаріально засвідчені заяви інших спадкоємців за законом - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про відмову від спадщини. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки інші спадкоємці відмовилися від спадщини, про що ними складені належні заяви, посвідчені нотаріально, суд вважає, що позовні вимоги позивачки частково обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: partial