Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про встановлення порядку користування транспортним засобом та витребування автомобіля із чужого володіння. В позові посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю у період з лютого 2009 року по березень 2012 року та визнано за ними право спільної сумісної власності на автомобіль марки „ Кіа Соул", 2011 року випуску, чорного коліру, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], як на такий, що був набутим під час проживання однією сім'єю. В березні 2012 року шлюбні стосунки між позивачем та [PERSON] ( відповідачкою) було припиненно, а автомобіль, який належить йому на праві спільної сумісної власності, відповідачка залишила у своєму користуванні. Його неодноразові прохання визначити порядок користування автомобілем, який належить їм на праві спільної сумісної власності, відповідачка, [PERSON] ігнорує, чим у свою чергу порушує особисте право, як співвласника майна, яке закріплено нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Свою відмову відповідачка пояснила тим, що вона - [PERSON] являється єдиним власником автомобіля марки „ Кіа Соул", 2011 року випуску, чорного коліру, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], згідно запису в технічному паспорті. З даного приводу позивач був вимушений звернутись до правоохоронних органів із відповідною заявою, яка була зареєстроавна в Єдиному реєстрі досудових розслідувань і по якій слідчими органами Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області розпочато досудове розслідування. Окрім того, відповідач - [PERSON], відмовляючись мирним шляхом врегулювати питання щодо розпорядження нашим спільним майном, неодноразово влаштовувала сварки за що була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці та повідомленням Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області від 04.04.2013 року. На даний час, автомобіль марки „Кіа Соул", 2011 року випуску, чорного коліру, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], зареєстрований за відповідачкою. Передати позивачу технічний паспорт, для того щоб він зміг перереєструвати транспортний засіб на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 13 лютого 2013 року, [PERSON] - категорично відмовляється. Таким чином відповідачка - [PERSON], відмовляється врегулювати дане питання у мирний спосіб, у зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Вважає, що необхідно встановити порядок користування транспортним засобом по одному із запропонованих :[PERSON] - один рік;[PERSON] - один рік; [PERSON] - шість місяців;[PERSON] - шість місяців; [PERSON] - три місяці;[PERSON] - три місяці. Разом з тим просить суд витребувати вказаний автомобіль із чужого незаконного володіння, а саме у відповідача [PERSON], який на його думку на даний час користується ним. При проведенні розгляду справи позивач та його представник свій позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не з»явився. Представник третьої особи ПАТ «Ідея банк» в зал судового засідання не з»явився. Суд заслухавши пояснення сторін по справі , дослідивши письмові докази та матеріали вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю у період з лютого 2009 року по березень 2012 року та визнано за ними право спільної сумісної власності на автомобіль марки „ Кіа Соул", 2011 року випуску, чорного коліру, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], як на такий, що був набутим під час проживання однією сім'єю. В березні 2012 року шлюбні стосунки між позивачем та [PERSON] ( відповідачкою) було припиненно, а автомобіль, який належить йому на праві спільної сумісної власності, відповідачка залишила у своєму користуванні. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Припинення шлюбних стосунків не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК України щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст..365 ЦК України, за умови звернення подружжя ( одного з них) до суду з таким позовом ( ст..11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми. В разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені мід ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом також встановлено, що згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1453 від 20.12.2013 року вартість спірного автомобіля марки „ Кіа Соул", 2011 року випуску, чорного коліру, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] становить 99626 грн. Також встановлено, що позивач [PERSON] не вносив на депозитний рахунок суду 50% вартості даного автомобіля та не просив щодо залишенні даного автомобіля у його повній власності. Також позивач не звертався до суду з вимогою про стягнення з відповідачки [PERSON] 50% вартості спірного автомобіля. Позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення порядку користування спірним автомобілем на думку суду може призвести до неналежного користування даним автомобілем та може призвести його руйнації та пошкоджень зі сторони одного чи іншого члена подружжя. Дані обставини можуть суттєво вплинути на збереженні даного автомобіля в належному стані. А тому суд вважає, що в даній позовній вимозі слід відмовити. Разом з тим не підлягає задоволенню і позовна вимога позивача щодо витребування автомобіля від відповідача [PERSON] Як встановлено судом на даний час автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON] і згідно пояснень представника відповідача даний автомобіль знаходиться у неї і вона їм користується. Даних та доказів про те, що автомобіль знаходиться у відповідача [PERSON] суду не надано та не встановлено. Згідно ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів факту перебування спірного автомобіля у користуванні відповідача [PERSON]

Outcome: dismissed