Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

24 жовтня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує слідуючими обставинами. [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Хлопчик проживає з бабусею, позивачкою по справі. Відповідач проживає окремо, вихованням та утриманням сина не займається, не піклується про його розвиток, здоров"я та навчання, зловживає спиртними напоями, не працює. Просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина, стягнути з нього аліменти на його утримання в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що відповідач є її сином. Після смерті невістки у 2004 року, онук залишився проживати разом з нею. З того часу батько не приділяє уваги сину, не піклується про нього, ним не цікавиться, матеріально не допомагає, зловживає спиртним. Просить позов задовільнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Представник третьої особи, враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав. Прокурор вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Як вбачається з заявленого позивачем позову він обґрунтовується на підстав п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав -це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому в кожному випадку треба виявити та оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Мати хлопчика [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Після смерті матері дитиною стала опікуватися бабуся за місцем свого проживання у с.Киселівка Снігурівського району. Відповідач проживає окремо у тому ж селі, участі у вихованні сина не бере (а.с.5), умов для його проживання не створив, господарство не тримає, ніде не працює, постійно зловживає спиртними напоями, що підтверджено актом депутата від 15.09.2014 року та характеристикою Киселівської сільської ради (а.с.8,9). Згідно письмової інформації педагога Киселівської ЗОШ [PERSON], яку вона підтвердила у судовому засіданні, будучи допитаною у якості свідка, відповідач не займається вихованням сина, батьківські збори не відвідує, його навчанням не цікавиться, матеріально не забезпечує, пиячить. Як ствердила у судовому засіданні сільський голова [PERSON] з приводу неналежної поведінки та виконання батьківських обов"язків відповідача неодноразово викликали до сільської ради, однак своєї поведінки він не змінив, на зауваження взагалі реагувати перестав. Про те, що відповідач зловживає алкоголем, не працює й через таке не займається вихованням та утриманням сина ствердила суду й його рідна сестра свідок [PERSON] Згідно довідки Снігурівської ЦРЛ [PERSON] з 02.10.2009 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога (синдром залежності від алкоголю). Будучи залежним відповідач не лікується, у стані сп"яніння вчиняє сварки з сином та матір"ю. Син відповідача [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що батько взагалі ним цікавиться, ні матеріально, ні морально не допомагає, байдуже відноситься до свого батьківства, а тому вважає, що його слід позбавити батьківських прав. У висновку ООП Снігурівської райдержадміністрації №74 від 24.11.2014 р. визнано за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Кожен із зазначених факторів має місце по відношення до сина відповідача. Відповідач самоусунувся від виховання сина та його утримання, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. За час розгляду справи у суді в судові засідання жодного разу не з"явився без поважних на те причин, що також свідчить про його байдужість до долі власного сина. Така поведінка батька є винною по відношенню до дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина і єдиним способом захисту прав та інтересів дитини є позбавлення батька батьківських прав щодо нього. Вказаний захід є крайнім, проте єдиним для захисту прав дитини з урахуванням тих обставин, що відповідач протягом тривалого терміну не виконує батьківських обов"яків, попереджався про необхідність змінити ставлення до виховання сина, проте належних висновків не зробив, позитивного результату у долі дитини не настало. З огляду на наведені обставини, суд визнає поведінку відповідача ухилянням від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, суд виходить також й з інтересів хлопчика, який не отримує від батька ніякої підтримки та допомоги. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки неповнолітній син відповідача не отримує від нього грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Згідно ст. 182 ч.2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з матеріального стану, стану здоров"я та відсутності інших утриманців суд вважає за доцільне присудити з відповідача до стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. Вирішуючи питання про те, на чию користь підлягають стягненню аліменти, суд виходить наступного. На даний час дитина проживає у сім"ї бабусі, позивачки по справі, яка звернулася до суду на захист прав онука, однак офіційно опікуном хлопчика вона не є. Згідно з ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно ст.61 ЦК України саме орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи, що на даний час дитина позбавлена батьківського піклування, відомостей про призначення піклувальника дитині суду позивачем не надано, то суд відповідно до обставин та інтересів дитини вбачає за доцільне передати хлопчика під опіку органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації, а аліменти стягнути на користь навчального закладу, органу опіки та піклування чи осіб, яким у послідуючому буде передана дитина. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивачки.

Outcome: approved