Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.08.2011 року по 06.05.2014 року, від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З жовтня 2013 року вони не проживають разом, дочка залишилася проживати разом з відповідачкою. Відповідачка постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, відмовляється надавати дозвіл на побачення з дочкою, приймати участь у її вихованні. У зв"язку із такими перешкодами позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд зобов"язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у побаченні, вихованні та вільному спілкуванні з дочкою, визнати наступні способи його участі у вихованні дитини: побачення з дитиною два дні на тиждень з 09 години у суботу до 19 години у неділю, один день на новий рік, або наступний день після світа, один день на день народження дитини, або наступний день після свята, необмежене спілкування з дочкою особисто засобами телефонного та іншого зв"язку. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON]. Протягом останнього часу відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але вона має нерегулярний та недостатній характер. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1500, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовну заяву, просили її задовольнити. Також зазначили, що частково погоджуються із зустрічним позовом, не заперечують проти стягнення аліментів з відповідача, але не у тому розмірі, що зазначений у позові, оскільки заробітна плата позивача є незначною, а тому він не має можливості надавати матеріальну допомогу саме у такому розмірі. Представник відповідачки у судовому засіданні повністю підтримав зустрічний позов, а також частково погодився із основним позовом. Зазначив, що відповідачкою не чиниться жодних перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, але при цьому не заперечував проти встановлення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, але зустрічі повинні відбуватися у присутності матері, оскільки дитина ще дуже маленька. Представник третьої особи - Служби у справах дітей - в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.08.2011 року по 06.05.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження та рішенням суду про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. На даний час малолітня [PERSON] проживає разом із своєю матір"ю [PERSON] У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом. Як встановлено при розгляді справи, сторони по справі з жовтня 2013 року проживають окремо, відповідач постійно спілкувався з дитиною, сплачував кошти на її утримання, але з січня 2016 року між сторонами виникли непорозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини, визначення годин спілкування з дитиною та інших питань, пов"язаних з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов"язані здійснювати свої батьківські обов"язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Тобто права та обов"язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов"язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. 12.08.2016 року Службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано Висновок про участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON]. Так, відповідно до Висновку Служба вважає за доцільне встановити наступний графік спілкування батька з дитиною, а саме: - перша та третя субота місяця з 11 годині до 19 години; - друга та четверта неділя місяця з 11 до 19 години; - 07 лютого кожного року з 11 до 19 години; - 02 січня кожного року з 11 до 19 години; - необмежене телефонне спілкування. Заперечуючи проти позову, представник відповідачки вказував про те, що дитина ще дуже маленька, має графік сну, прийняття їжі, відвідування дитячого садочку, а також потребує постійного догляду, у зв"язку із станом здоров"я, а тому він вважає, що час зустрічей повинен визначатися саме з урахуванням графіку дитини, а також зустрічі повинні відбуватися у присутності матері, враховуючи вік дитини. Також представник зазначив, що графік, встановлений у Висновку, не у повній мірі відповідає інтересам дитини. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що судом повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні його дочки [PERSON]. З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивачів необхідно встановити наступний порядок участі у вихованні дочки, а саме: -перша та третя субота місяця з 09 години до 14 години у присутності матері дитини; -друга та четверта неділя місяця з 14 години до 19 години у присутності матері дитини; -07 лютого кожного року (наступний день після дня народження дитини) з 10 години до 15 години у присутності матері дитини; -02 січня кожного року (наступний день після Нового року) з 10 години до 15 години у присутності матері дитини; -необмежене телефонне спілкування. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде повністю відповідати інтересам дитини, з урахуванням відвідування нею дитячого садку, денного сну, графіку прийому їжі, стану здоров"я дитини, а також не буде порушувати права матері дитини [PERSON] на виховання та спілкування з дитиною. Що стосується позовних вимог у частині зобов"язання відповідачки не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням викладених вище обставин можна зробити переконливий висновок про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову у частині зобов"язання не чинити перешкоди, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час малолітня дитина [PERSON] знаходиться на утриманні матері, яка працює, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 5570, 00 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Як встановлено судом, відповідач на даний час працює, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 3200, 00 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також ту обставину, що матеріальна допомога, яку надає періодично відповідач за зустрічним позовом, має мінливий характер, нестабільний розмір, бажання позивачки, щоб відповідач сплачував аліменти в офіційному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень сторін, наданих ними письмових доказів, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що малолітня дитина перебуває на утримання своєї матері, а також матеріальний стан батька дитини, який має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, є працездатною особою. Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховуються вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1500, 00 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Саме такий розмір аліментів суд вважає достатнім для задоволення потреб дитини відповідного віку. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 551, 20 грн. за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial