Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.10.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], залучивши в якості третіх осіб - Житлово-будівельний кооператив «Молодіжний-18», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку поділу спільного майна подружжя. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач [PERSON] зазначав, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.03.1984 року, від шлюбу сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO] року народження, у період зареєстрованого шлюбу [PERSON] (відповідачка) стала членом ЖБК «Молодіжний-18»; спірна квартира у 1992 році згідно ордеру була надана відповідачці, як члену ЖБК, на сім»ю з трьох осіб (подружжя та дитину), які були зареєстровані у зазначеній квартирі. Оскільки відповідачка у 1993 році повністю сплатила пайовий внесок по квартирі [ADDRESS] - за рахунок спільних коштів подружжя, квартира є спільною власністю сторін і частки сторін є рівними. 21.12.1995 року шлюб між сторонами було розірвано. 27.12.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на цілу квартиру; у жовтні 2013 року йому (позивачу) стало відомо про звернення відповідачки до суду з позовом до нього про визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], тобто він (позивач) вперше дізнався про порушення (оспорення) його майнового права - щодо права власності на частку квартири, тому він (позивач) вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним (позивачем) право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , право власності на іншу 1/2 частину квартири визнати за [PERSON] (відповідачкою). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє за договором про надання правової допомоги № 08/05/13 від 11.06. 2013 року ( т.3, а.с.193-194) позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивач [PERSON] , явка якого судом була визнана обов»язковою, в судове засідання не з»явився, своєю заявою від 14.08.2015 року, яка надійшла через загальну канцелярію за вх. № 39132 від 14.08. 2015 року, він просив справу розглядати за його відсутності ( т.3, а.с. 225-226), при цьому надавши свої письмові пояснення за вх. № 39131 від 14.08. 2015 року ( т.3, а.с. 223-224). Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє за договором про надання правової допомоги від 06 листопада 2013 року ( т.3, а.с. 188-192) позов не визнали, стверджуючи, що спірна квартира не є об»єктом права спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя, а є особистою власністю відповідачки, просили в задоволенні позову відмовити, застосувавши також до спірних правовідносин положення позовної давності. Представник 3-ої особи - ЖБК "Молодіжний-18" в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до матеріалів справи третьою особою в особі голови правління ЖБК "Молодіжний-18" [PERSON] надані письмові пояснення, у тому числі - з питань сплати пайових внесків за квартиру [ADDRESS] та просив розглядати даний позов без його участі (а.с.205-206-а; 220-222, т.3). Представник 3-ої особи - Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання також не з"явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується реєєстром про вручення судової повістки ( т.3, а.с. 204), про причини неявки не повідомили. Представник 3-ої особи - ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» [PERSON] ( а.с. 207, т.3) належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.03.1984 року (а.с.12 т.1) по 21.12.1995 року (а.с.60 т.1), від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] року народження (а.с.74 т.1). На підставі ордеру №092656 від 05.06.1992 року відповідачці [PERSON] на сім"ю з 3-х осіб (вона, чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON].) була надана квартира [ADDRESS] , як члену ЖБК "Молодіжний-18" (а.с.50-51, 118 т.1). Квартира [ADDRESS] є трикімнатною, жилою площею 43,0 кв. м, загальною площею 74,40 кв. м, зареєстровані в квартирі три особи - позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та дочка [PERSON] - з липня 1992 року (а.с.117 т.1). 27.12.2011 року на ім"я [PERSON] (відповідачці) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 20.12.2011 року №1535-С було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.7 т.1). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами. Як вбачається з довідки ЖБК "Молодіжний-18", пайовий внесок по спірній квартирі [ADDRESS] становив 18725,44 крб., пайовий внесок у сумі 18144,01 крб. було сплачено на початку 90-х років, а залишок у розмірі 581,44 крб. - пізніше; при цьому зазначено, що платіжні документи на пайові внески знаходились на руках у членів ЖБК "Молодіжний-18" (а.с.121, 166 т.1). Згідно рішення Залізничного районного суду м. Києва від 18.04.1985 року позивач [PERSON] був зобов»язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на її утримання та на утримання дитини - дочки [PERSON], [INFO] року народження до досягнення останньою повноліття (а.с.87-88 т.1). Згідно довідки Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 11.12.2013 року (а.с.107 т.1) та копії свідоцтва про шлюб (а.с.161 т.1) - [PERSON] (позивач) перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29.12.1995 року по теперішній час. Ствердження відповідачки [PERSON] про те, що пайовий внесок у сумі 18144,01 крб. за спірну квартиру [ADDRESS] було сплачено на початку 90-х років за рахунок заощаджень її батьків, судом не може бути прийнято до уваги та покладено в основу рішення, оскільки вказаний факт відповідачкою не доведений, що пайовий внесок був сплачений матір»ю відповідачки в період окремого проживання подружжя та спростовується доказами які наявні у матеріалах цивільної справи, а свідоцтво про право власності на спірну квартиру відповідачкою отримано лише 27.12.2011 року. Разом з тим, позивачем та його представником у судовому засіданні доведено факт повної сплати пайових внесків за квартиру [ADDRESS] станом на момент припинення ведення спільного господарства подружжям (сторонами), у тому числі станом на дату розірвання шлюбу між ними 21.12.1995 року, за рахунок спільних коштів подружжя. Відповідно до ст. 22 КпШС України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до п.п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року № 9 при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім'ю ( ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України), ураховуючи таке: пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Отже, встановлено, що пайові внески за спірну квартиру були сплачені 5 травня 1993 року в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується довідкою ЖБК «Молодіжний-18» (а.с. 89, 90 т. 2) та за спільні кошти подружжя. Оскільки кооперативна квартира нажита позивачем та відповідачем як подружжям у період сумісного проживання та виплачена за спільні кошти, відповідно вона належить їм на праві спільної сумісної власності, і позивач має право на 1/2 частину цієї квартири. Отже, спірна квартира була оплачена під час перебування у шлюбі сторін за спільні кошти подружжя, які були працездатними, забезпечені роботою та стабільним доходом, що підтверджується матеріалами справи та фактичними обставинами, мали спільний бюджет, спільно проживали сім"єю та вели спільне господарство. Водночас, строком позовної давності захищається порушене право позивача [PERSON], який звернувся до суду за захистом свого права власності з дотриманням строків позовної давності, а тому суд не вбачає застосування строки позовної давності, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 29 КпШС України для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Разом з тим, згідно ст. 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як встановлено у судовому засіданні, відповідачка [PERSON] подала позов про визнання позивача [PERSON] ( співвласника квартири) таким, що втратив право користування згаданою вище квартирою. Відтак, саме в жовтні 2013 року позивач вперше дізнався про порушення свого майнового права, а саме права власності на частку у спільному майні подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналогічні норми закріплені в ст. ст. 70, 76 ЦК України в редакції 1963 року. Таким чином, вирішуючи питання перебігу строків позовної давності, слід виходити не з часу, коли сторони припинили шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, бо саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Отже, на підставі вищевикладеного та

Outcome: approved