Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] з квітня 2010 року по вересень 2011 року включно працювала інженером в ТОВ «Укрцукорінвест» в с. Красносілка, Бершадського району, Вінницької області та з жовтня 2011 року по грудень 2011 року працювала інженером в ТОВ «Красносільський цукровий завод». У зв'язку із закінченням строку договору, звільнена з роботи наказом від 30.12.2011 № 49, про що зроблено відповідні записи в трудовій книзі. З квітня 2012 року по липень 2012 року включно, позивачка працювала інженером в ТОВ «Красносільський цукровий завод», та була звільнена з посади інженера-технолога наказом №51 від 31.08.2012 року за п.1 ст. 36 КЗпП України, про що було зроблено відповідні записи в трудовій книзі. На день звільнення за період роботи з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року в ТОВ «Красносільський цукровий завод» позивачці нарахована мінімальна заробітна плата, а не згідно штатного розпису, яка не була виплачена належним чином. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернулась в суд з позовом до ТОВ "Красносільський цукровий завод", в якому просить стягнути з відповідача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 3831 грн 12 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 514 грн 51 коп, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 42 142 гривень 32 коп, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 886 грн 03 коп, моральну шкоду в сумі 15 000 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 62373 грн 98 коп. [PERSON] надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила слухати за її відсутності. Представник відповідача, ТОВ "Красносільський цукровий завод" в судове засідання двічі поспіль не з'явився, та не повідомив суд про причини неявки, хоча був завчасно та належним чином повідомлений про місце та час судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що : [PERSON] з квітня 2010 року по вересень 2011 року включно працювала інженером в ТОВ «Укрцукорінвест» с. Красносілка Бершадського району Вінницької області та з жовтня 2011 року по грудень 2011 року - інженером в ТОВ "Красносільський Цукровий завод", що підтверджується копією трудової книги. У зв'язку із закінченням строку договору [PERSON] звільнена з роботи наказом від 30.12.2011 № 49. З квітня 2012 року по липень 2012 року включно позивачка працювала інженером. в ТОВ «Красносільський цукровий завод» с. Красносілка, Бершадського району Вінницької області та була звільнена з посади інженера-технолога наказом №51 від 31.08.2012 року за п.1 ст. 36 КЗпП України, про що було зроблено відповідні записи в трудовій книзі 31.12.2011 року. За період роботи з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року в ТОВ «Красносільський цукровий завод», відповідачем нарахована заробітна плата в сумі 2955 грн, що підтверджується довідкою пенсійного фонду від 03.09.2014 року. Дана заробітна плата не була виплачена належним чином. 29.05.2014 року позивачкою була подана заява до прокуратури Бершадського району Вінницької області про порушення законодавства про оплату праці. Листом від 03.06.2014 року № 575 прокуратура Бершадського району Вінницької області звернулась до територіальної державної інспекції з питань праці у Вінницькій області з ініціативою проведення відповідної перевірки. Листом від 18.07.2014 року № 02-С390/08-30 ТДІзПП у Вінницькій області повідомила, що проведеною перевіркою порушення законодавства про оплату праці, в частині невиплати заробітної плати за період роботи з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року не виявлено, оскільки не встановлено документованого підтвердження виконання робіт. Всі бухгалтерські документи, зокрема платіжні відомості про виплату заробітної плати, зникли після звільнення керівництва ТОВ «Укрцукроінвест». Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ТОВ "Красносільський цукровий завод" заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку на час затримки виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачкою не надано доказів на підтвердження факту того, що у неї наявна невикористана відпустка, та в період часу з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року в ТОВ "Красносільський цукровий завод" її посадовий оклад становив 1600 грн., а тому суд, враховуючи наявні в матеріалах справи докази вважає, що з ТОВ "Красносільський цукровий завод" на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість невиплаченої заробітної плати у сумі 2955 грн., оскільки відповідно до довідки пенсійного фонду від 04.02.2014 року позивачці за період з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року було нараховано саме цю суму. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п.4 порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Таким чином, за жовтень 2011 року [PERSON] підлягає компенсації сума 133 грн 76 коп. (985 грн. - (невиплачений грошовий дохід за відповідний місяць) х 13, 58 ( величина приросту індексу споживчих цін за вказаний місяць)/ 100= 133, 76); - за листопад 2011 року підлягає компенсації сума 132 грн 68 коп. (985 грн. - (невиплачений грошовий дохід за відповідний місяць) х 13, 47 ( величина приросту індексу споживчих цін за вказаний місяць)/ 100= 132, 68); - за грудень 2011 року підлягає компенсації сума 130 грн 41 коп. (985 грн. - (невиплачений грошовий дохід за відповідний місяць) х 13, 24 ( величина приросту індексу споживчих цін за вказаний місяць)/ 100= 130, 41). Всього [PERSON] за період з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року підлягає компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 396 грн. 85 коп. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1996 року у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Оскільки відповідно до довідки пенсійного фонду від 03.09.2014 року середній заробіток [PERSON] станом на січень 2012 року був 985 грн., то на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 32505 грн. (985 грн х 33 місяці). Враховуючи обставини, викладені в позовній заяві та наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За таких обставин суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] 1000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial