Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Нікопольського регіонального управління водних ресурсів про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на наступне. 03.11.2008 року вона була прийнята на роботу до Нікопольського регіонального управління водних ресурсів на посаду оглядача гідротехнічних об'єктів Базавлуцької дільниці. 15.08.2013 року її було переведено на посаду будівельника 4-го розряду Базавлуцької дільниці, де вона пропрацювала на цій посаді до 11.02.2016 року. Наказом по підприємству від 11.02.2016 року її було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. Наказ про звільнення відповідачем їй на руки виданий не був. Так, вона перебувала на лікарняному з діагнозом невралгія потиличного нерву, хворобу вона отримала на роботі, оскільки працювала на протягах. Після проходження лікування лікар надав висновок, що тимчасово (до 29.04.2016 року) вона потребує обмеження фізичних навантажень та переохолодження. Вимога ст.170 КЗпП України встановлює обов'язок відповідача на переведення працівника, який потребує за станом здоров'я надання легшої роботи, у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. У порушення даної статті та припису лікаря, відповідач звільнив її за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. Тому вона вважає, що дії відповідача щодо її звільнення є незаконними і підлягають захисту у суді. У разі звільнення без законної підстави, відповідно до ст.235 КЗпП України, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Неправомірні дії відповідача спричинили і спричиняють їй і моральні страждання, оскільки саме те, що вона отримала хворобу на робочому місці, та неправомірна поведінка відповідача спричинили різке погіршення стану здоров'я, втрату сну, підвищений тиск, погане загальне самопочуття, постійно пригнічений настрій. Саме після того, як відповідач незаконно звільнив її з роботи, вона переживає нервові потрясіння, в неї пропав сон, вона не може влаштуватися на роботу, це негативно відбилося на продуктивності життєвого часу, викликало та стало підтримувати в неї високо диференційовані (психологічно складні) інтенсивні переживання морально-етичного змісту та психологічно травмуючого (спричиняючого страждання) характеру, що утиснює її як особистість; це дає відчуття неповноцінності та невпевненості і незахищеності, тобто спричинило їй моральну шкоду. Вищевказані душевні та фізичні страждання знаходяться в прямому причинному зв'язку з психотравмуючими та фізичними факторами, які вплинули на неї в результаті (прямий причинний зв'язок) дій відповідача. Спричинену їй моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. За таких обставин звернулась до суду і просить визнати Наказ № 12-к від 11.02.2016 року - незаконним. Поновити її на роботі у Нікопольському регіональному управлінні водних ресурсів на посаді будівельника 4-го розряду Базавлуцької дільниці. Стягнути з Нікопольського регіонального управління водних ресурсів на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.02.2016 року по день ухвалення рішення та стягнути з Нікопольського регіонального управління водних ресурсів на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити. Представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі, просила суд поновити позивача на роботі, стягнувши з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Суду пояснила, що її довірительку звільнено з роботи за станом здоров»я. Але це захворювання вона отримала саме на робочому місці, бо працювала на протягах. Відповідно до рекомендації лікаря, її довірителька тимчасово потребувала переведення на іншу роботу, де не було б протягів. А її просто взяли й звільнили з роботи. Відповідач порушив ст.50 КЗпП України. Крім того, відповідач хизувався цим звільненням перед іншими працівниками, виказуючи свою зверхність. Тому вважають, що діями відповідача позивачці заподіяно й моральної шкоди, яку вони оцінюють в 10 000 грн. Тобто по 1 000 грн. за кожний місяць страждань, яких завдав позивачці відповідач. Її довірителька до цих пір вибита з нормальної життєвої колії. Зазначає, що висновок ЛКК надає рекомендацію про тимчасове переведення на іншу роботу. На Базавлуцькій дільниці немає ані пункту обігріву, ані пункту для відпочинку тощо. Тому саме через роботу в таких умовах її довірителька й отримала захворювання, за яке її звільнили. Представник відповідача позов не визнав, заперечував, згідно наданих ним письмових заперечень, в яких посилався на ту обставину, що [PERSON] працювала за професією бруківника 4 розряду Базавлуцької дільниці Нікопольського РУВР, що підтверджується записом в її трудовій книжці. 29.01.2016 року нею до Нікопольського РУВР наданий висновок ЛКК КЗ «Нікопольської ЦРЛ» № 88 від 28.01.2016 року, де вказано, що вона, [PERSON], за станом здоров'я потребує обмеження фізичних навантажень, переохолодження та зазначений діагноз - невралгія потиличного нерву з терміном дії з 29.01.16 року по 29.04.16 року. Професія бруківника передбачає фізичні навантаження та здійснення робіт з камінням, бруківкою, виконання робіт під час улаштування та ремонт кам'яних бруківок, берегоукріплювальних і виправних споруд, а наданим висновком ЛКК зафіксовано неможливість виконання роботи в подальшому працівницею внаслідок виявленої невідповідності стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи. Звертає увагу суду на те, що висновок ЛКК, наданий позивачкою, не містить необхідності у переведенні на легшу роботу, а, відповідно до ч.1 ст.69 Основ законодавства України про охорону здоров'я, висновок про необхідність тимчасового переведення на іншу роботу видає лікар або комісія лікарів лікувального закладу. При цьому, згідно з п.2.13 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, лікарсько-консультаційна комісія (ЛКК), може призначити непрацездатному внаслідок захворювання тимчасове переведення на іншу роботу. Тобто необхідність переведення повинна була бути обов'язково зазначена у висновку ЛКК. Висновок містить лише рекомендації щодо обмеження фізичних навантажень та переохолодження. Відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров'я. Виявлена невідповідність займаній посаді за станом здоров'я полягає в тому що: працівник за станом здоров'я не може впоратися з трудовими обов'язками (при цьому відсутня провина працівника в неналежному виконанні обов'язків), або продовження даної роботи протипоказано працівникові за станом здоров'я та створює загрозу його життю й здоров'ю. Відповідно до статті 9 Основ законодавства про охорону здоров'я, громадяни можуть бути визнані тимчасово або постійно непридатними за станом здоров'я до професійної або іншої діяльності. З огляду на викладене, підґрунтям для звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України є або фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки та наявність протипоказань щодо продовження ним трудової діяльності підтверджені довідкою медико-соціальної експертної комісії. За наявності такого медичного висновку у роботодавця виникає обов'язок перевести працівника, за його згодою, на легшу роботу (стаття 170 КЗпП України). Залишати працівника працювати у попередніх умовах праці не можна, у зв'язку з тим, що це може спричинити погіршення стану здоров'я. Відповідно до медичного висновку, продовження даної роботи (в наявних умовах праці) протипоказане працівникові за станом здоров'я і створює загрозу для його життя і здоров'я (при цьому не має значення, справляється працівник з роботою чи ні). Звільнення допускається тільки у випадку, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу, не протипоказану за станом здоров'я. Таке переведення оформлюється наказом (розпорядженням) із урахуванням положень частини 1 статті 32, частини 1 статті 114 і частини 2 статті 170 КЗпП України. Оскільки звільнення на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України належить до випадків розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця або уповноваженого ним органу, воно допускається лише за наявності попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до статті 43 КЗпП України, якщо працівник є членом профспілки, роботодавець має звернутися до виборного органу первинної профспілкової організації для отримання попередньої згоди на звільнення такого працівника. У поданні мають бути зазначені факти виявленої невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, підтверджені відповідними документами та факт відмови працівника від переведення на іншу посаду чи роботу, яка відповідає стану здоров'я працівника-інваліда, або ж неможливості його подальшого працевлаштування на підприємстві. На виконання вимог законодавства, адміністрація Нікопольського РУВР 02.02.2016 року листом за вих. № 95/01-07 звернулася до профспілкового комітету з проханням надати згоду на звільнення [PERSON] з повідомленням [PERSON] про відсутність вакансій легшої роботи. Наказом начальника Нікопольського РУВР від 09.02.2016 року № 5 [PERSON] відсторонено від роботи з 09.02.2016 року на підставі листка непрацездатності від 14.01.2016 року та довідки-висновку ЛКК № 88 від 28.01.2016 року про визнання працівника тимчасово непридатним за станом здоров'я до професійної діяльності. Профспілковий комітет зі своєї сторони листом від 09.02.16 року за вих. № 01/06 запросив [PERSON] на засідання профкому. 11.02.2016 року відбулось засідання профкому, на якому була присутня [PERSON], і надана згода на звільнення з роботи відповідачки, що підтверджується витягом з протоколу № 42 засідання профспілкового комітету Нікопольського РУВР. Наказом начальника Управління № 12-К від 11.02.2016 року [PERSON], бруківника 4 розряду Базавлуцької дільниці, звільнено за станом здоров'я. На виконання п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 року № 58, з вищезазначеним наказом [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її підпис в особовій картці позивачки. У зв'язку зі зверненням позивачки до Управління з питань праці Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області через урядову телефонну гарячу лінію Нікопольський РУВР надавав відповідь від 16.02.2016 року за № 132/01-07 начальнику відділу з питань додержання законодавства про працю застрахованих осіб та інших нормативно - правових актів ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Коробці А.І., який в свою чергу не встановив порушень законодавства про працю, що підтверджується відповіддю на адресу організаційного відділу Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Також ними отримана інформація, що на даний час [PERSON] перебуває на обліку у Нікопольському міськрайонному центрі зайнятості як безробітня з 12.02.2016 року та отримує допомогу у розмірі 711 грн. 23коп. щомісячно, що підтверджується відповіддю Нікопольського міськрайонного центру зайнятості від 25.04.2016 року за вих. № 1095 та довідкою за № 1874. На підставі вищевикладеного, вважають, що немає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання наказу № 12-к від 11.02.2016 року незаконним та поновлення [PERSON] на роботі у Нікопольському регіональному управління водних ресурсів на посаді будівельника 4-го розряду Базавлуцької дільниці, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у повному обсязі. Крім того, вважають вимогу про стягнення моральної шкоди також необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Згідно з п.4 ст.36 КЗпП України, однією з підстав розірвання трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу (ст.40, 41 КЗпП України). Відповідно до ст.170 КЗпП України, працівників, які потребують за станом здоров»я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров»я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням. Відповідно до п.10 ст.247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів", діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров»я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов»язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров»я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливе перевести, за його згодою, на іншу роботу. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров»я, може бути звільнений за п.2 ст.40 КЗпП. При відсутності роботи чи відмови від запропонованої роботи трудовий договір може бути розірваний з підстав, зазначених у статтях 40 і 41 КЗпП. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] 03.11.2008 року, відповідно до наказу № 120-К, була прийнята на роботу до Нікопольського регіонального управління водних ресурсів на посаду оглядача гідротехнічних об'єктів Базавлуцької дільниці (а.с.43). 15.08.2013 року, згідно з наказом № 72-К, позивачку було переведено на посаду будівельника 4-го розряду Базавлуцької дільниці (а.с.44), де вона пропрацювала на цій посаді до 11.02.2016 року (а.с.3). Наказом по підприємству № 5 від 09.02.2016 року позивачку було відсторонено від роботи (ак.с.20), а 11.02.2016 року - звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. Наказ про звільнення відповідачем позивачці на руки виданий не був. Підставою для звільнення позивачки став висновок ЛКК № 88 від 28.01.2016 року про те, що [PERSON], маючи діагноз: невралгія потиличного нерву, потребує обмеження фізичних навантажень та переохолодження з 29.01.2016 року по 29.04.2016 року (а.с.4). Однак, даним висновком стійкої непрацездатності, яка б перешкоджала позивачу виконувати свою роботу, лікарем не встановлено. Лише було зазначено про тимчасове обмеження. Проте, відповідачем позивача, на підставі даного висновку було звільнено з роботи. Хоча відповідачем до суду не було надано жодного доказу про неможливість перевести позивачку на роботу, не пов»язану з великими фізичними навантаженнями та переохолодженням. Тому суд вважає, що позивачка [PERSON] була звільнена відповідачем без достатніх та законних підстав. З цієї ж причини суд не бере до уваги рішення профспілкової організації Нікопольського регіонального управління водних ресурсів, яким надано згоду на звільнення позивачки з роботи (а.с.22). Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави … працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з того, що середній заробіток позивача, згідно довідки про середню заробітну плату, виданої Нікопольським регіональним управлінням водних ресурсів від 17.10.2016 року, становить 1 508, 11 гривень, а середньоденна заробітна плата - 79, 37 гривень (а.с.36). Час вимушеного прогулу з 11 лютого 2016 року по 11 грудня 2017 року складає - 22 місяці. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 33 178 грн. 42 коп. (22 міс. х 1 508 , 11 грн.). Обгрунтованою також суд вважає і вимогу позивача стягнути з відповідача моральну шкоду. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування морального збитку працівнику здійснюється у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В зв"язку з тим, що було порушено конституційне право позивачки на працю, вона перенесла моральні страждання, які виразились в неможливості нормального відпочинку через перенесений стрес, нервові потрясіння, різке погіршення настрою; в зв'язку з тим, що позивачка втратила нормальні життєві зв"язки, їй доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на характер і тривалість страждань, істотність змушених змін життєвих відносин [PERSON], часу й зусиль, необхідних для відновлення колишнього стану,

Outcome: approved