Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, 3-тя особа: служба у справах дітей Києво-Святошинської районної держадміністрації Київської області про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без дозволу батька, в якому просила ухвалити рішення, яким надати їй дозвіл на багаторазове, в певні періоди року, вивезення їх спільного з відповідачем сина - [PERSON], [INFO] без згоди і супроводу батька [PERSON]за межі України до Республіки Польща до досягнення сином 6 років. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з жовтня 2013 року по травень 2015 року вона перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. В зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебувала. Під час шлюбу у них народилась дитина: [PERSON], [INFO], який в даний час проживає з матір'ю. 10 листопада 2015 року вона зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Польщі [PERSON], який постійно проживає та працює в Республіці Польщі. Чоловік [PERSON] наполягає на переїзд її до Республіки Польщі, задля створення нормальної сім'ї, поєднаної спільним побутом, а також щоб мати змогу допомагати їй у вихованні сина. Крім того, позивачка працює на посаді менеджера ЗЕД в ТОВ "Фірма АЮГА ЛТД", робота пов'язана з відрядженнями, в тому числі і до Республіки Польщі, тому вона має можливість суміщати роботу та відпочинок за місцем проживання її чоловіка, а також оздоровлення сина. Також, в Республіці Польщі живуть її родичі по лінії матері - [PERSON], сестри та бабуся, якій 96 років, які хочуть спілкуватися з її сином, якого вони ще не бачили. Отже, необхідність надання дозволу на багаторазові тимчасові поїздки дитини до Польщі, перш за все відповідає інтересам дитини та зумовлена сімейними обставинами, зустрічі з родичами, спілкування з якими є усталеною традицією родини, будуть сприяти лише розширенню у сина кругозору, комунікабельності, вивченню язиків та інше. Позивачка зверталась до відповідача з метою отримання від останнього нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на виїзд дітей за кордон, однак відповідач безпідставно та необгрунтовано відмовляє або ухиляється від надання нотаріальної згоди на виїзд дитини. Тому, уточнивши позовні вимоги, просила надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди з України [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], до Республіки Польща на наступні періоди: з 01 квітня до 01 липня включно, з 01 вересня по 15 листопада включно, з 15 грудня до 01 лютого включно щорічно до досягнення дитиною шестирічного віку без згоди та супроводу батька [PERSON] В судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Крім того, додатково повідомила, що за час слухання справи у позивачки в шлюбі з [PERSON] народилась дитина, та чоловік позивачки наполягає на приїзді позивачки до Республіки Польща для можливості спілкування та участі у вихованні спільної дитини. В той же час позивачка, з якою проживає її син від шлюбних стосунків з відповідачем не може залишити його в України зважаючи на його маленький вік та необхідність мати постійний контакт з матір'ю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що її довіритель проти того, щоб його син виїжджав за кордон без нього, маючи багаторазові дозволи на виїзд, оскільки він як батько має право приймати участь у вихованні сина, а постійні виїзди сина до Республіки Польща на тривалий час будуть обмежувати його в цьому праві. Крім того, представник відповідача послалась на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, яким суд задовольнив частково позов про визначення способів участі батька у вихованні сина, згідно з яким відповідач має право на зустріч з сином щотижня у визначені судом дні, а задоволення позову [PERSON] про багаторазові виїзди дитини до Польщі унеможливлять виконання рішення суду. Крім того, такі виїзди представник відповідача вважала безпідставними та такими, які слугують лише на користь інтересам матері, а не спільної дитини сторін. Представник 3-ї особи: служба у справах дітей Києво-Святошинської районної держадміністрації Київської області про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без дозволу батька в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з жовтня 2013 року по травень 2015 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. В зареєстрованому шлюбі сторони ніколи не перебувала. [INFO] у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини. Дитина зареєстрована та постійно проживає з позивачкою, за адресою: [ADDRESS], яка належить позивачці на праві приватної власності, про що свідчить довідка № 02-16/1029 від 20.06.2017, видана Виконавчим комітетом Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 10 листопада 2015 року позивачка зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Польщі [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського РУЮ у Київській області. [PERSON] постійно проживає та працює в Республіці Польщі, що підтверджується, копією посвідчення громадянина Республіки Польща, копією довідки з місця роботи та місця проживання, в якій зазначено, що місцем проживання є м.Радом, Польська Республіка та має місце роботи - ТОВ "BIOPOL" (а.с.7,40,41). В даному шлюбі у позивачки з чоловіком [PERSON] народилась дочка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.02.2017 року. Позивачка працює на посаді менеджера ЗЕД в ТОВ "Фірма АЮГА ЛТД", що підтверджується довідкою№7 від 25.11.2015 року, а також іншими документами (а.с.12, 52-54). З пояснень представника позивача встановлено, що робота позивачки пов'язана з відрядженнями, в тому числі і до Республіки Польщі, тому вона має можливість суміщати роботу та відпочинок за місцем проживання її чоловіка, а також оздоровлення сина. Крім того, з матеріалів справи та з пояснень представника позивача вбачається, що в Республіці Польща позивачка має близьких родичів, відвідати яких мала б бажання разом зі своїм сином. Натомість судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач чинить перешкоди позивачці у виїзді до Республіки Польща їх спільної дитини, що підтверджується неодноразовими листами позивачки до відповідача та відповідями на них (а.с.27,28,31,34,38,39). Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Сімейне законодавство України виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Згідно з положеннями частини 2 статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Отже, суд приходить до однозначного висновку, що необхідність надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до Польщі, перш за все відповідає інтересам дитини та зумовлена сімейними обставинами, зустрічі з родичами, спілкуванням з якими є усталеною традицією родини, такий виїзд буде сприяти лише розширенню у дитини кругозору, комунікабельності, вивченню язиків та інше, а відмова відповідача надати згоду на виїзд сина, розцінюється як зловживання ним своїми батьківськими правами. Посилання представника відповідача на те, що відповідач [PERSON] неодноразово надавав дозволи на виїзд дитини з позивачкою на відпочинок до Туречини не можуть розцінюватись як доказ відсутності спору між сторонами, оскільки предметом розгляду даного позову є надання можливості та дозволу позивачці на виїзд з сином до Республіки Польща на теперішній момент та в подальшому. Не береться до уваги судом також і посилання представника відповідача на копію нотаріальної заяви [PERSON] про надання дозволу [PERSON] на виїзд сина [PERSON] на період з 20.11.2016 року по 20.11.2017 року, оскільки суду не надано підтвердження, що позивачка отримала оригінал вказаної заяви, заперечувала це також і представник позивача. В той же час, судом встановлено, що згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2016 року був частково задоволений позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] про визначення способів участі у вихованні дитини, та, зокрема, встановлено дні та години участі батька [PERSON], у спілкуванні та у вихованні сина [PERSON],[INFO], а саме: у вихідні дні - перша, третя субота та друга, четверта неділя, та у день народження дитини кожного року - з 09 години до 12 години, в присутності матері дитини [PERSON] За таких обставин, враховуючи наявність рішення суду про спосіб участі батьків у вихованні дитини, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення шестирічного віку та без згоди батька, суперечить нормам матеріального права, змісту положень ст. ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] частково, а саме в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON], [INFO] в супроводі матері без згоди батька [PERSON] одноразово на період з 01.09.2017 року по 15.11.2017 року. Крім того, з огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог

Outcome: partial