Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] 27.10.2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами, пені та збитків. Позивачка зазначала, що 24.10.1998 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], 13.05.2010 року шлюб між сторонами було розірвано; 22.11.2011 року позивачка зареєструвала другий шлюб - з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. 16.02.2010 року між [PERSON]. (позивачкою) та [PERSON] (відповідачем) було укладено Договір про спільне виховання та утримання дитини, відповідно до якого було встановлено розмір, строки та порядок виплати аліментів на дитину - сина [PERSON]; згідно п.11-12 Договору [PERSON] зобов"язаний сплачувати аліменти щомісяця (до п"ятого числа поточного місяця за минулий місяць) в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, а в разі продовження навчання дитиною - до його закінчення, за умови, що дитині раніше не виповниться 23 роки; розмір аліментів не може бути меншим за 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; аліменти сплачуються з урахуванням індексації стягуваних сум, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок одержувача [PERSON]., або може передаватися готівкою, при цьому Сторони обмінюються розписками за таку передачу грошових коштів. Оскільки відповідач [PERSON] не виплачував аліменти з 16.02.2010 року (з моменту укладення договору) по травень 2014 року, за період з 01.04.2011 року по 04.06.2014 року сума заборгованості становить 54000,00 грн., тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь зазначену заборгованість за аліментами в сумі 54000,00 грн., а також неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01.04.2011 року по 01.04.2014 року - в сумі 3163,50 грн., 3% річних - 4868,88 грн. та інфляційну складову боргу за той же період - у розмірі 2454,12 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі; відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали; стверджуючи, що сторони проживають окремо з 2007 року, після народження сина сторони нормально спілкувались до квітня-травня 2014 року, позивачка спочатку відмовлялась відкривати картковий рахунок на своє ім"я для зарахування аліментів, тому відповідач повністю сплачував аліменти шляхом передачі грошових коштів позивачці, але без розписок, а починаючи з травня 2014 року він (відповідач) аліменти сплачує грошовими переказами; жодних письмових претензій щодо невиплати аліментів до травня 2014 року від позивачки не надходило, просили в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Згідно ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов"язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.10.1998 року по 13.05.2010 року (а.с.6, 8); від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.9); 22.11.2011 року позивачка зареєструвала другий шлюб - з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.7). 16.02.2010 року між [PERSON]. (позивачкою) та [PERSON] (відповідачем) було укладено письмовий Договір про спільне виховання та утримання дитини, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 16.02.2010 року за реєстровим №284, відповідно до якого сторонами було встановлено розмір, строки та порядок виплати аліментів на дитину - сина [PERSON]; згідно п.11-12 Договору [PERSON] (відповідач) зобов"язаний сплачувати аліменти на дитину на користь матері дитини (позивачки) щомісяця (до п"ятого числа поточного місяця за минулий місяць) в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, а в разі продовження навчання дитиною - до його закінчення, за умови, що дитині раніше не виповниться 23 роки; розмір аліментів не може бути меншим за 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; аліменти сплачуються з урахуванням індексації стягуваних сум, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок одержувача [PERSON]., або може передаватися готівкою, при цьому Сторони можуть обмінюватись розписками за таку передачу грошових коштів (а.с.16-17). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Згідно п.20, 21 Договору будь-які зміни або доповнення до Договору вносяться за погодженням сторін шляхом укладення додаткової угоди, нотаріально посвідченої; сторонам роз"яснено, що у разі невиконання [PERSON] обов"язку зі сплати аліментів аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (ч.2 ст.189 СК України). З пояснень позивачки [PERSON] вбачається, що зазначені положення Договору та закону їй були відомі, але раніше з приводу вчинення виконавчого напису до нотаріуса вона фактично не зверталась; відповідно - до виконавчої служби для примусового стягнення аліментів зазначений договір вона не пред"являла; вона також не заперечує про те, що з травня 2014 року відповідач сплачує аліменти на утримання сина шляхом надсилання грошових переказів тощо. Згідно ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв"язку з ухиленням останнього від їх сплати; суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ствердження відповідача [PERSON] про те, що позивачка до травня-червня 2014 року не пред"являла до нього жодних письмових претензій (вимог) щодо сплати (несплати) аліментів, позивачкою [PERSON] в судовому засіданні не спростовані належними доказами; підстав для задоволення позову відповідно до положень ст.194 СК України судом також не встановлено. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів за минулий час (за період з 01.04.2011 року по 04.06.2014 року) не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, заявлені без достатніх правових підстав, тому в задоволенні позову в цій частині вимог має бути відмовлено. Оскільки в судовому засіданні не встановлено виникнення заборгованості за аліментами з вини платника аліментів, аліменти на користь позивачки не були стягнуті за рішенням суду, тому відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за прострочення сплати аліментів на підставі положень ст.196 СК України та за порушення грошового зобов"язання згідно ч.2 ст.625 ЦК України, тобто в задоволенні позову [PERSON] має бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed