Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Орган опіки та піклування Рахівської райдержадміністрації, діючи в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що на первинному обліку служби у справах дітей перебувають від 21.10.2014 року діти, позбавлені батьківського піклування [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уродженці смт. В.Бичків Рахівського району Закарпатської області, які згідно рішення Рахівського районного суду від 18.11.2014 року по справі №305/2141/14-ц були відібрані у матері без позбавлення батьківських прав. Після чого, діти були влаштовані до обласного будинку дитини. За період перебування дітей в даному будинку, відповідач, будучи матір"ю дітей жодного разу їх не відвідала та не брала участі в їх вихованні. На даний час малолітні діти виховуються під опікою потенційного опікуна [PERSON], відповідно до рішення виконкому Дубенської міської ради Рівненської області від. 22.09.2016 року №347 "Про встановлення опікуна над дітьми, позбавленими батьківського піклування". Відповідно до довідок ЛКК Рахівської РЛ [PERSON] перебувала на тривалому лікуванні з діагнозом - відкрита форма туберкульозу та цирозу печінки. Виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради в присутності [PERSON] прийнято 19 жовтня 2017 року рішення №44 "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON].". Враховуючи, що мати дітей [PERSON] взагалі не брала участі у вихованні дітей, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 5 березня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON], теперішнього опікуна дітей, позбавлених батьківського піклування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги не визнали. На заперечення позовних вимог пояснили, що, позивач звертаючись до суду з даним позовом, основну увагу суду зауважує на єдиний доказ: лист Обласного будинку дитини №910 від 19 жовтня 2015 року, відомості, про які йдеться в останньому, мали місце більше шестимісячного строку, який передує часу подання позивачем заяви до суду, і на які він, як позивач, посилається як на підстави своїх позовних доводів. Разом з тим, інших обставин невиконання відповідачкою своїх батьківських обов"язків, які б мали місце після жовтня 2015 року, не має, в тому числі, немає відомостей на час звернення позивача до суду, якими б підтверджувалося невиконання відповідачкою своїх прямих батькіських обов"язків. Крім того, доводи позовної заяви стверджують про зворотне. Зокрема, беззаперечною обставиною неможливості виконання відповідачкою своїх батьківських обв"язків, було її захворювання, яке потребувало його тривалого, довгострокового лікування, а також те, що за видом, формою та клінікою захворювання відповідачки при її близькому/безпосередньому спілкуванні з оточуючими, в тому числі, її малолітніми дітьми, могло б негативно вплинути на здоров"я останніх. Крім того, суду слід взяти до уваги той факт, що відповідачка 16 січня 2017 року народила дитину: сина івана, і за фізіологічним становм свого здоров"я (дородовий та післяродовий період) не мала фізичної змоги відвідувати своїх малолітніх дітей, які проживали в цей час, зокрема , з вересня 2016 року в населеному пункті іншої області України, а саме - місто Дубно, Рівненської області, в іншої особи. Відповідачка за останній час неодноразово зверталася до служби в справах дітей Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, зокрема до керівника служби, Кокіш Олени Павлівни з приводу встановлення місця перебування її малолітніх дітей та отримання конмультації з приводу їх повернення в сім"ю, однак, отримувала відмову у зв"язку з відсутністю належних умов та житлової площі, необхідних для проживання з малолітніми дітьми. Не може визнаватися злісним ухилення від утримання дітей, яке хоча і тривало значний проміжок часу чи мало систематичний характер, але було вимушеним з боку особи, на яку такий обов"язоу покладено законом чи рішенням суду. Основною підставою для відібрання дітей являлася аморальна поведінка відповідлачки та систематичне вживання нею алкогольних напоїв. На даний час зазначені обставини відпали, оскільки відповідачка докорінно змінила свій спосіб та умови життя, народила дитину, провела в будинку поточний ремонт, перестала вживати олкоголь, вести аморальний спосіб життя, який би міг зашкодити фізичному, психологічному та моральному розвитку малолітніх дітей. У зв"язку з наведеним просили відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні по суті спору пояснив, що із відповідачкою проживає 12 років. В даний час [PERSON] не зловживає алкоголем, не курить. Йому відомо, що дітей забрали, однак де діти не знає. Наразі є умови для проживання дітей. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до такого висновку. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема свідоцтв про народження, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, виданого 17 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області №00014597269, відповідач [PERSON] являється матір"ю неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дітей внесені за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України. Наказами №54, №55 від 21 жовтня 2014 року Служби у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], поставлені на облік Служби, як такі, що залишилися без батьківського піклування. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/2142/14-ц від 18 листопада 2014 року відібрано малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав, терміном до 1 року. Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №325, №326 від 26 грудня 2014 року дітям, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, які відібрані у матері [PERSON]. В подальшому, діти були влаштовані до Обласного дитячого будинку в м. Свалява Закарпатської області і перебували на тимчасовому повному державному утриманні. За період перебування в даному закладі, мати дітей [PERSON] жодного разу дітей не навідувала і участі у вихованні не приймала. У жовтні 2016 року діти, [PERSON] та [PERSON] відраховані зі складу вихованців Чинадіївського дитячого будинку на підставі рішення виконкому Дубенської міської ради Рівненської області "Про встановлення опікуна над дітьми, позбавленими батьківського піклування " №347 ві 22.09.2016 року. Згідно висновку органу опіки та піклування Рахівської РДА від 27 грудня 2017 року №01.3-18/999 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], на даний час малолітні діти виховуються під опікою потенційного опікуна [PERSON] . В матеріалах справи містяться акт обстеження матеріально-побутових умов проживання та характеристика відповідачки [PERSON] згідно яких остання, ніде в державній установі не працює, працює по найму без укладення трудової угоди. Знаходилася на лікуванні, в теперішній час алкоголь не вживає, умови проживання задовільні, проте відсутні житлові умови для повернення дітей для проживання в даній сім"ї. З боку сусідів, характеризується негативно. За наслідками обстеження умов проживання відповідачки, комісією встановлено, що не створено жодних умов для повернення дітей. Разом з цим, відповідачкою заперечені доводи позовної заяви стосовно ухилення нею від виконання батьківських обов"язків в період перебування їх в Обласному дитячому будинку, виправдовуючи це своїм фізіологічним станом, зумовленим хворобою та перебуванням у стані вагітності. З цим суд категорично не погоджується та вважає, що неблагополучний фізіологічний стан відповідачки не являється абсолютним чинником не виконання свого батьківського обов"язку. Як встановлено судом, діти [PERSON] та Ромена часто хворіють. Не відповідають віковому інтелектуальному фізичному розвитку. Лікарями висунуто підозру фетального алкогольного спектру порушень. Це означає сукупність різних психічних і фізичних дефектів у дитини, мама якої систематично вживала алкоголь під час вагітності (виношування дітей). Ця хвороба є вродженою та невиліковною. Діти, які уражені такою хворобою, потребують інтенсивної реабілітації і над ними потрібно дуже багато працювати щоб їх шанси знайти своє гідне місце у суспільстві колись у дорослому житті, були принаймні наближеними до шансів їх ровесників. Згідно довіки з діагностично-консультаційного пункту "ФАСада" при Фонді названих дітей від 26 березня 2018 року, в даний час [PERSON] та [PERSON] проходять поглиблену діагностику та інтенсивну реабілітацію в м. Варшава Республіки Польша. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності), відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав (ст. 170 СКУ). Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, слабоумство, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні встановлено, що превентивні заходи впливу, вчинені ораном опіки та піклування на відповідачку [PERSON] до позитивного результату не привели, а відтак вона не являється інвалідом, психічно хворою чи слабоумною людиною, натомість є особою молодого віку, працездатною, отже очевидна свідома умисна поведінка останньої щодо ухилення від обов'язку належного виховання дітей, тобто не піклування про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, відсутність інтересу їх вихованням, не забезпеченням необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надання дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяння засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявлення інтересу до їх внутрішнього світу, що є причиною для позбавлення її батьківських прав. І це, на думку суду, буде відповідати інтересам дітей, їх безпеці з огляду на матеріали справи, які вказують в яких умовах проживали діти та якого виховання зазнавали, на підставі чого позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, з відповідачки в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 гривні.

Outcome: approved