Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 20 березня 2015 року [PERSON] заповіла йому усе належне їй на час смерті майно. 21 березня 2015 року [PERSON] померла. Після її смерті залишилось спадкове майно у виді 1/2 частки квартири №11 будинку №74 "б" по вулиці Лесі Українки у місті Мерефа Харківського району Харківської області. Коли він звернувся до нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав, то дізнався, що [PERSON] юридично не оформила свої права на зазначену частку квартири. Тому просив визнати договір купівлі-продажу 1\\2 частки квартири №11 будинку №74 "б" по вулиці Лесі Українки у місті Мерефа Харківського району Харківської області, укладений між [PERSON] та [PERSON] дійсним, визнати за [PERSON] право власності на зазначене нерухоме та визнати за ним право власності на зазначену частку квартири в порядку спадкування за законом. Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Відповідач та третя особа - [PERSON] у судове засідання не з"явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Проти задоволення позову не заперечували. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з"явилась, оскільки, як вбачається з копії свідоцтва про смерть, померла 21 березня 2015 року. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. На підставі положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як передбачено ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності зі ст.328 Цивільного кодексу України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, зокрема з угод. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність виникнення права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.2 ст.219 ЦК України суд може визнати угоду купівлі-продажу, яка не була нотаріально посвідчена дійсною, якщо буде встановлено, що вона відповідала дійсному волевиявленню особи, яка її уклала, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Як встановлено у судовому засіданні 28 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбала 1/2 частку квартири №11 будинку №74 "б" по вулиці Українки Лесі у місті Мерефа Харківського району Харківської області (а.с.28-29). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна №90839171 від 29.06.2017 року квартирі №11 будинку №74 "б" по вулиці Українки Лесі у місті Мерефа Харківського району Харківської області перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.32-33). Оскільки у судовому засіданні встановлено, що нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу 1/2 частки спірної квартири, перешкоджали обставини, які не залежали від волі учасників правочину, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині і визнати зазначений договір дійсним. Що стосується позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири №11 будинку №74 "б" по вулиці Українки Лесі у місті Мерефа Харківського району Харківської області, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] померла 21 березня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-ВЛ №490549, виданого 25 березня 2015 року виконкомом Мереф"янської міської ради Харківського району Харківської області (а.с.17). У відповідності з вимогами ст.25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно з вимогами ст.41 Конституції України право особи на володіння приватною власністю є складовою частиною цивільної правоздатності фізичної особи, яке припиняється у момент її смерті, але допускає правонаступництво. Тому неможливим є визнання права власності за померлою особою на підставі позову спадкоємців, оскільки ніхто, крім власника, не може звертатися до суду з таким позовом. Таким чином, аналізуючи наведені вище норми закону, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову в цій частині. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири №11 будинку №74 "б" по вулиці Українки Лесі у місті Мерефа Харківського району Харківської області, то в цій частині позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст.1265 ЦК України). Відповідно до ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст.1216 ЦК України (в редакції 2004 року), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] за договором купівлі-продажу від 28 лютого 2012 року придбала 1/2 частку квартири №11 будинку №74 "б" по вулиці Українки Лесі у місті Мерефа Харківського району Харківської області (а.с.28-29). 20 березня 2015 року приватним нотаріусом Харківського району Харківської області [PERSON] за реєстровим №383 був посвідчений заповіт від імені [PERSON], яким остання заповіла усе належне їй майно [PERSON] (а.с.5) [PERSON] померла 21 березня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-ВЛ №490549, виданого 25 березня 2015 року виконкомом Мереф"янської міської ради Харківського району Харківської області (а.с.17). Як вбачається з витягу зі спадкового реєстру №41556097 від 20.09.2017 року позивач звертався до приватного нотаріуса [PERSON] за оформленням своїх спадкових прав, але отримати свідоцтво про право на спадкування за заповітом не зміг, через відсутність документів, які б підтверджували належність [PERSON] 1/2 частки квартири №11 будинку №74 "б" по вулиці Українки Лесі у місті Мерефа Харківського району Харківської області (а.с.16). Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину у вигляді квартири №11 будинку №74 "б" по вулиці Українки Лесі у місті Мерефа Харківського району Харківської області, після смерті [PERSON], яка померла 21 березня 2015 року, звернувшись до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини, що було підтверджено наданими суду письмовими доказами. З урахуванням того, що позивач дійсно є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], що було доведено наданими суду доказами у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial