Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 28.02.2006 року в розмірі 674 059,12 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору та неповернення коштів в повному обсязі. Представник позивача Чубко Я.С. в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Тому суд вважає можливим слухати справу за її відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлялись належно, що підтверджується матеріалами справи. Тому суд вважає можливим слухати справу за їх відсутності, з ухваленням заочного рішення в порядку ст. 224 ЦПК України. Представник [PERSON] також в судове засідання не з»явився, клопотання про призначення судової фінансово-кредитної (економічної) експертизи просив розглянути за його відсутності, разом з тим, воно не обґрунтовано,не зазначено в чому полягає неправильність розрахунку заборгованості, з якими конкретно сумами заявник не погоджується, а тому на підставі ст.ст.143, 144 ЦПК України воно задоволенню не підлягає. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.02.2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №40.29-34/35, згідно якого банк надав позичальнику кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 833 250,00 грн., зі сплатою 15,75 % річних, з порядком погашення суми основної заборгованості до 15 числа кожного місяця згідно графіка, строком погашення до 27.02.2021р. (а.с. 5-8). Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором (а.с. 24). З метою забезпечення виконання зобов'язань 28.02.2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] укладено договір поруки №013/061-П, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати по зобов'язаннях позичальника, що випливають з кредитного договору, та в повному обсязі нести солідарну відповідальність (а.с. 9). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, останнійперіодичний платіж за строковим тілом кредиту відповідачем здійснений 15.11.2012 р. в розмірі 5 561,20 грн. (всього сплачено 247 634,30 грн.), за простроченим тілом кредиту 24.09.2014 року в розмірі 10 000,00 грн. (всього сплачено 141 943,70 грн.), за процентами 16.12.2013 року в сумі 20 000,00 грн.(а.с. 11, 14, 16). Отже, якщо рахувати з дати останнього платежу за просторочеим тілом кредиту, то 6-місячний строк сплинув в березні 2015року. Відповідно до п. 2.2 договору про внесення змін №3 до договору кредиту від 24.09.2014 року, якщо позичальник протягом строку дії цього договору про внесення змін здійснить одноразовий платіж в сумі від 10 000,00 грн. (включно) на підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 15 з частковим анулюванням, форма якої зазначена в додатку №2 до цього договору про внесення змін, то позичальник набуває права на анулювання (прощення) здійсненого платежу, але не більше фактичного залишку на відповідних рахунках обліку нарахованих процентів на дату здійснення вищевказаного платежу. При цьому, сторони домовились, що незважаючи на положення договору кредиту щодо черговості погашення заборгованості за договором кредиту, в день здійснення платежу, зазначеного в п. 2.2 цього договору про внесення змін з дотриманням вимог п. 2.3 цього договору про внесення змін, сума такого платежу повністю направляється на погашення заборгованості за кредитом. Так, 30.09.2014 року позивачем здійснено анулювання кредитної заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 16). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За несвоєчасне виконання зобов»язання банком була нарахована пеня в розмірі 34 809,92 грн. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п. 3.3.17 цього договору, строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період. Так, відповідно до п. 4.2 кредитного договору відповідачу за період 18.11.2014 року по 18.11.2015 року нараховано пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 61 519,83 грн.та за вказаний період пеню за неспоєчасне погашення процентів в розмірі 34 809,92 грн. (а.с. 16). Отже, в зв'язку з порушенням взятих [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, станом на 19.11.2015 р. розмір заборгованості за тілом кредиту за період з 28.02.2006 р. по 19.11.2015 р. складає 443 672,00 грн., розмір заборгованості за процентами складає 55 086,04 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 10-18). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі №113цс14. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за кредитом за період з листопада 2014 р. по жовтень 2015 р. включно, який складає 48 660,97 грн., (а.с. 131-132, том І), та інфляційних втрат за процентами за вказаний період, який складає 30 310,36 грн., приходить до висновку, що вказані вимоги також підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи, що останній платіж відповідачем [PERSON] за кредитним договором здійснений 15.11.2012 року, позовну вимогу до поручителя про виконання ним зобов"язання за договором поруки позивач повинен був пред"явити в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов"язанням ( умовами договору передбачено погашення кредиту до 15 числа кожного місяця). Таким чином, сплив строку, передбаченого нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов"язань поручителя [PERSON], а отже, і відмову кредиторові в позові в частині вимог до [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 10 110,89 грн. судового збору

Outcome: partial