Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Хорольська районна державна адміністрація в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації , виконавчого комітету Покровськобагачанської сільської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що 18.12.2019 року Покровськобагачанською сільською радою службу у справах дітей було повідомлено, що 16.12.2019 року в результаті обстеження сім`ї [PERSON] (с. Березняки) було виявлено загрозу життю та здоров`ю дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В ході обстеження було встановлено, що [PERSON] , та присутні в квартирі її мати та брат перебували в стані значного алкогольного сп`яніння, що виражалося в нетриманні на ногах, сплутаною розмовою та дивною поведінкою, мали неконтрольовану поведінку, вживали нецензурну лексику по відношенню до дітей та присутніх. В квартирі було відчутно запах диму, з пояснення [PERSON] - куріла плита. Зі слів дітей мати застосовувала фізичний вплив, що виражався тяганням за волосся [PERSON] . В результаті було зроблено висновок, що дана ситуація загрожує життю та здоров`ю дітей. Відповідно до рішення присутньої комісії дітей направлено на обстеження та, в разі потреби, лікування до дитячого відділення Хорольської ЦРЛ. Виконавчий комітетом вжиті вичерпнині заходи впливу на гр. [PERSON] з метою повернення дітей в біологічну родину. У зв`язку з тим, що така ситуація склалася в родині вперше 19.12.2019 року до служби у справах дітей надійшло рішення виконавчого комітету Покровськобагачанської сільської ради №51 «Про розгляд питання щодо повернення дітей у родину [PERSON] » про повернення неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO] , в біологічну родину. Оскільки на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 20.12.2019 року, гр. [PERSON] не з`явилася та на зв`язок не вийшла, рішенням комісії від 20.12.2020 року було доручено службі у справах дітей влаштувати на тимчасове проживання в сім`ю громадянки [PERSON] , [INFO], дітей, які фактично залишилися без піклування батьків, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 24.06.2020 року надійшло повторне клопотання Покровськобагачанської сільської ради про неналежне виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] та вирішення подальшої долі дітей. У своєму клопотанні виконавчим комітетом Покровськобагачанської сільської ради описується вже вищезазначена ситуація, а також те, що гр. [PERSON] на території сільської ради на даний час не перебуває, місцезнаходження жінки невідоме. Гр [PERSON] , біологічна баба дітей, будучи пенсіонером за власний кошт утримує дітей. Гр. [PERSON] виявляє бажання стати опікуном над дітьми [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO] У судове засідання представник позивача не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у їх відстуність та пред`явлений позов підтримали і наполягали на його задоволенні; представник служби у справах дітей Хорольської РДА вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню; відповідач не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. За згодою позивача, 18.12.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не піклуються про їх життя, здоров`я та майбутнє. Відповідно до клопотань виконавчого комітету Покровськобагачанської сільської ради від 18.12.2019 року №02-39/1444 та від 24.06.2020 року №02-39/810 [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до її дітей, оскільки вона не піклується про дітей, матеріально їх не утримує, не цікавиться їх життям та здоров`ям та її поведінка несе безпосередню загрозу життю та здоров`ю дітей. Згідно висновку Комісії з питань захисту прав дитини Хорольської районної державної адміністрації від 13.07.2020 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до її дітей [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO] Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (Наведена позиція відображена в постанові Верховного суду від 28 березня 2019 року по справі №559/1553/16-ц). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом враховано, що [PERSON] не висловилася у судовому засіданні щодо позбавлення батьківських прав, будучи належним чином повідомленою. Пасивна поведінка відповідача сприймається судом як байдуже ставлення до можливого позбавлення її батьківських прав. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своїх дітей батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. При вирішення позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів суд враховує наступне: Статтею 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Окрім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. При цьому, ст. 180 Сімейного Кодексу України визначено, що обов`язок утримувати дитину лежить на батьках. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , будучи матір"ю [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO], належним чином їх не утримує, хоча зобов`язана це робити. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини, хоча має можливості брати матеріальну участь в її утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатною, тобто має фізичну можливість працювати, отримувати певний матеріальний дохід та має можливість брати участь в утриманні дитини. При цьому, суд виходить з того, що інших доказів (довідки про призначення інвалідності тощо) суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, з врахуванням того, що [PERSON] є матір"ю [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO] та обов`язок по утриманню якої покладено на неї, при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO].у розмірі 1/3 частини усі видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати пред`явленя позову до суду, як просить представник позивача. При цьому судом береться до уваги стан здоров`я дитини, відсутність у відповідача інвалідності. Водночас, при вирішенні спору суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, яка здатна найти роботу , оскільки інших доказів судом не отримано. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved