Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

17 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Рівненського місьокго суд Рівненської області із позовом до [PERSON] в особі законного представника [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 27 липня 2016 року. У вказаній квартирі зареєстровані дві особи, вона - [PERSON] та її онука - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком [PERSON], зазначений [PERSON], а матір"ю [PERSON], яка є її донькою. [INFO] її донька, [PERSON] померла. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] батьком [PERSON] та зобов"язано Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Рівненській області включити до актового запису №489 від 05 березня 2007 року про народження [PERSON], вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, відомості про батька, вказавши батьком дитини, [PERSON] - [PERSON]. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] та його покійна дружина, [PERSON] після народження дитини - [PERSON], проживали разом в [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності, а останні декілька років проживали та проживають у квартирі [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Також вказує, що останні декілька років [PERSON] та його дочка, [PERSON] постійно проживають в його квартирі [ADDRESS], оскільки неповнолітня онука, [PERSON], більше одного року не проживає з нею за місцем реєстрації в спірній квартирі, а місцем проживання її, є місце реєстрації батька [PERSON], тому наявні всі підстави визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 31 жотвня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, задоволено клопотання позивача та залучено по даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Рівненської міської ради, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11:30 год. 26 листопада 2018 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторона строк для подання відзиву на позов, відповіді, заперечень та пояснень. В судових засіданнях недноразово були оголошені перерви. В судовому засіданні 25 січня 2019 року представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладних в позовній заяві, просила позов задовольнити. Судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про виклик та допит в якості свідків, [PERSON] та Приварську З.О., оскільки вказане клопотання належним чином не подано, а саме, заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі (ч.3 ст.91 ЦПК України), та з підстав неспорення актів, що складені за участю свідків сторони позивача. Законний представник [PERSON] - [PERSON] та його представник в судовому засіданні 25 счня 2019 року позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні повністю. Додатково [PERSON] зазначив, що дійсно дочка [PERSON] проживає разом із ним за адресою [ADDRESS], проте остання часто відвідує бабусю, позивача по справі за адресою спірного житла. Представник третьої особи в судовому засіданні 25 січня 2019 року заперечувала проти задоволення позову, оскільки у разі задоволення вимог позивача будуть порушені права і інтереси дитини. Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні факти. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис №489 вбачається, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис №1034, [PERSON], [INFO] померла [INFO] (а.с. 8). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 04 грудня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до Рівненського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення батьківства та зобов"язання включити до актового запису про народження дитини відомостей про батька задоволено повністю. Визнано [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. Зобов"язано Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області влючити до актового запису №489 від 05 березня 2007 року про народження [PERSON], [INFO], вчиненого вдділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, відомості про батька, вказавши батьком дитини [PERSON], [INFO] - [PERSON], [INFO], уродженця м.Рівне, громадянина України (а.с. 10-12). Судом також встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 27 липня 2016 року (а.с. 9). Згідно довідки про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29 вересня 2018 року №103479 виданої управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, у квартирі за адресою, [ADDRESS], зареєстровані дві особи: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - онука (а.с. 13). Згідно Актів обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 19 серпня 2017 року, 23 грудня 2017 року, 17 березня 2018 року, 12 червня 2018 року, затверджених головою ОСББ "Льон-9" Приварською З.О., підтверджується, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою, [ADDRESS], але фактично не проживає (а.с. 14-17). Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Право членів сім"ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком. Такі ж вимоги стосуються і колишніх членів сім"ї власника житла. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є малолітньою особою. Вирішуючи даний спір суд, вважає необхідним врахувати наступне. Відповідно до положення статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров"я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Стаття 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає право дитини на житло Судом встановлено, що відповідач [PERSON] доводиться позивачу [PERSON] онукою, а отже є членом сім"ї власника спірної квартири. Стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню саме положення статті 405 ЦК України, що відповідає роз"ясненням, які містяться в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав". В зв"язку із чим, суд приходить до висновку, що застосуванню до правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем, ст. 391 ЦК України не підлягає, оскільки право членів сім"ї власника житлового приміщення на користування відповідним житлом та/або втрата такого права передбачена саме ст. 405 ЦК України. Статтею 405 ЦК України, на яку позивач посилається в позові, визначено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однак, жодних доказів того, що відповідач впродовж такого терміну (понад 1 рік) не проживає в спірному приміщенні без наявності поважних причини, позивачем не надано. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO] була зареєстрована за місцем проживання матері - [PERSON], померлої [INFO], а саме за адресою: [ADDRESS], що також не заперечується позивачем і з незалежних від відповідача причин вона не проживає в квартирі бабусі, хоча має право проживати. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 21 грудня 2018 року та копії витягу з протоколу №17 від 12 грудня 2018 року визнано недоцільним визнати малолітню дитину [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], яке на праві приватної власності належить [PERSON], бабусі дитини. Відповідно до ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обовязковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наданий суду висновок органу опіки та піклування не порушує права малолітньої [PERSON], є обґрунтованим, а тому суд погоджується з ним. Згідно з ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано доказів наявності у малолітньої дитини [PERSON] у володінні або користуванні іншого житла, а наявність житла у її батька не позбавляє її права на проживання з бабусею. Оцінивши всі докази по справі, суд приходить до висновку, що визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування спірною квартирою, призведе до порушення права дитини на житло. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed