Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

24.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу та просить стягнути з нього суму основного боргу за договором позики в розмірі 8000,00 грн., проценти за користування позикою - 1912,55 грн, інфляційні витрати в розмірі - 520,00 грн. та 3% річних у розмірі 659,51 грн, витрати на правову допомогу в розмірі - 3000,00 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначив, що 25.04.2012 року позичив кошти відповідачу в сумі 8000,00 грн., які останній зобов"язувався повернути до через 30 днів з моменту підписання розписки. Оскільки на даний час кошти не повернуті, тому позивач просив стягнути суму боргу позики в розмірі 8000,00 грн., проценти за користування позикою - 1912,55 грн, інфляційні витрати в розмірі - 520,00 грн. та 3% річних у розмірі 659,51 грн. У судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити. Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач пояснив суду, що вказані кошти були використані для ведення спільного бізнесу з позивачем, які в подальшому були повернуті позивачу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 8000,00 грн., зі строком повернення через 30 днів з моменту підписання розписки. Відповідач не повернув отримані кошти. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 УК України, позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред"явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред"явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки відповідач не повернув позивачу кошти, тому суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума за договором позики в розмірі 8000 грн. 00 коп. на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов"язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимаагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов"язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме, договорів та інших правочинів. Зобов"язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України ). За відсутності інших підстав припинення зобов"язання, передбачених договором або законом, зобов"язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, як то передбачено ст. 599 ЦК України. Належним виконанням зобов"язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов"язки сторін зобов"язання. В свою чергу ст. 610 ЦК України встановлює, що порушення зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд приходить до висновку, про стягнення процентів в розмірі 1912 грн. 55 коп., інфляційних витрат в розмірі 520 грн. 00 коп., трьох відсотків річних в розмірі 659 грн. 51 коп. та індексу інфляції в розмірі 520,00 грн., про що не заперечив відповідач. Позивачем також сплачено 3000 грн за правову допомогу адвоката. Суд вважає за необхідне визначити адекватною компенсацією затраченого адвокатом часу на вивчення обставин справи, підготовку позовної заяви та представництва інтересів позивача в суді в розмірі 2000 грн., у зв'язку з чим підлягає відшкодуванню в розмірі 2000 грн. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по справі в розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved