Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до[PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] , на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, стягнутих за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області на утримання нашої доньки [PERSON] , [INFO] за період з 01.06.2008 по 01.02.2016 у розмірі 179 015,86 грн.. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2004 року у справі № 2-9454-2004 з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] у розмірі 200 грн. щомісяця, починаючи з 26 серпня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа № 2-9454 від 23 листопада 2004 року відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції року відкрито виконавче провадження. Після ухвалення рішення суду, відповідач продовжував ухилятися від утримання дитини. З 2008 року по 2016 рік, відповдач сплатив 9197 грн., не сплачуючи в повному обсязі навіть встановленого рішенням суду мінімуму у 200 грн. на місяць. Згідно розрахунку державного виконавця від 05 лютого 2016 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з квітня 2008 року по січень 2016 року складає 20088,70 грн., а згідно її розрахунку, пеня за прострочення зі сплати аліментів за період з червня 2008 року по лютий 2016 року складає 179 015, 86 грн.. 09 жовтня 2019 року за вх.№51903/19 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що розрахунок пені здійснено за помилковою формулою, не враховано, що аліменти сплачувалися частинами, тому позовна вимога про стягнення пені у розмірі 179015,86 грн. є незаконною та необгрунтованою. Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості по аліментах від 05 лютого 2015 року розмір заборгованості станом на січень 2016 року становить 20088, 70 грн. Однак, не зрозуміло, яким чином держаним виконавцем нарахована заборгованість на рік на перед (заборгованість вказана по січень 2016 року, проте розрахунок виданий 05 лютого 2015 року), тому вважає вказаний розрахунок недостовірним доказом. У позовній заяві вказано, що розмір заборгованості складає 20088, 70 грн., натомість позивач просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 179 015,86 грн., однак, такий розмір пені явно перевищує 100 відсотків заборгованості, тому вказана позовна вимога є незаконною. Також вказує, що він має бажання спілкуватися з донькою, протягом всього часу належним чином виконував рішення суду, регулярно сплачував аліменти та надавав у виконавчу службу відповідні підтверджуючі документи. Жодних претензій зі сторони позивачки до нього не надходило. Останній платіж він вніс в розмірі 21 339, 17 грн., що підтверджується копією квитанції від 02.08.2019 року, однак позивачка з незрозумілих причин звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що він не утримує доньку. 17 жовтня 2019 року за вх.№53452/19 позивачем подано відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідач не погоджуючись з розрахунком розміру пені за прострочення зі сплати аліментів вказує на помилковість застосованої формули розрахунку, проте, свій розрахунок не надає, суму пені за конкретний місяць, чи кількість днів заборгованості, з якими не погоджується не наводить. Розрахунок заборгованості по аліментах здійснено державним виконавцем за період з квітня 2008 року по січень 2016 року та відповідно складає 20088,70 грн. При цьому, описка у даті вказаного розрахунку не спростовує розмір заборгованості. Більше того, відповідач ознайомлений з даним розрахунком та мав можливість оскаржити такий в судовому порядку, чого не зробив, відповідно наявність вказаної заборгованості не спростував. Посилання відповідача на належне виконання ним рішення суду про стягнення аліментів спростовуються наявністю у такого заборгованості по сплаті аліментів, а сплата ним на утримання дитини за дев"ять років ( з 2008 по 2016 ) в розмірі 9197 грн., більш ніж достатньо характеризує особу відповідача та свідчить про його глибокий інтерес до доньки та стурбованість її гармонійним розвитком. З урахуванням викладеного, вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Ухвалою суду від хвалою суду від 27 серпня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 22 жовтня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги викладені в позовній заяві, просила позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши виступи сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , актовий запис №2274. 23 листопада 2004 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] у розмірі 200 грн. щомісяця, починаючи з 26 серпня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 180 СК України встановлений обов"язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов"язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов"язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов"язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов"язання боржником. Після порушення боржником свого обов"язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов"язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов"язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Р=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: Р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов"язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з"ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов"язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц. Постановою Великою Палати Верховного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) встановлено, що аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Позивачем в позові вказано, що сума неустойки (пені) станом на січень 2016 року становить 179015,86 грн., як вбачається із розрахунку неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з травня 2008 року по січень 2016 року. В основу вказаного розрахунку позивачем покладено заборгованість по сплаті аліментів визначену державним виконавцем у розрахунку заборгованості по аліментах від 05 лютого 2015 року. Суд визнає даний доказ недостовірним, так як розрахунок проведено виконавцем 05 лютого 2015 року, а сума заборгованості по аліментах визначена майже на рік вперед по січень 2016 року включно. Інших доказів наявності заборгованості по сплаті аліментів позивачем не надано, що унеможливлює здійснити нарахування пені по несплаті аліметів. Відповідачем згідно квитанції від 02.08.2019 на депозитний рахунок Рівненського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області сплачено 21339,17 грн. заборгованості по аліментах, однак з даної квитанції неможливо встановити за який період існувала дана заборгованість і на підставі цього стягнути пеню в розмірі 100 % заборгованості по аліментах. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно дост. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки, в позові відмовлено, а позивач звільнена від оплати судових витрат на підставі на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", тому судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed