Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

15.05.2020 до суду звернувся представник позивачки [PERSON] - [PERSON] з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка є власницею житлового будинку по [ADDRESS] , в якому зареєстрована її колишня невістка [PERSON] . Її син [PERSON] захворів на тяжке захворювання, є особою з інвалідністю 1 Б групи, потребує постійного стороннього догляду. Відповідачка 29.07.2019 залишила її сината проживає за іншою адресою. В належному позивачці житловому будинку відповідачка не проживає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, будинком не цікавиться. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає у реалізації права на володіння та користування житловим будинком, просить визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстровану по [ADDRESS] , фактично проживаючу по [ADDRESS] такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.05.2020 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що її чоловік [PERSON] тяжко захворів у зв"язку з чим його нервує поведінка дітей. Її свекруха - позивач у справі наполегливо рекомендувала їй переїхати проживати в інше місце, що не нервувати сина. Відповідач 01 серпня 2019 року змушена була залишити спірне домоволодіння.02.04.2020 було прийнято рішення про розірвання шлюбу. Свої особисті речі та особисті речі дітей відповідач з будинку забрала. Проте залишилася побутова техніка, яка належить ій на справі спільної сумісної власності як майно, нажите в шлюбі. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. зазначив, що відповідач продовжує бути членом сім"ї, оскільки рішення про розірвання шлюбу не набрало законної сили у зв"язку з продовженням строків на його оскарження викликане карантинними заходами. Крім того, не минуло 1 року з того моменту, як відповідач покинула спірне житло. Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном. Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 16.01.2015. (а.с.4). Згідно з будинковою книгою в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.6-9). Згідно з довідкою виданою квартальним уповноваженим квартального комітету «Дружба» від 21.01.2020 № 205 [PERSON] , [INFO] зареєстрована з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою : [ADDRESS] , але фактично проживають за адресою : [ADDRESS] . (а.с.10). При зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, позовною заявою про стягнення аліментів, [PERSON] зазначила адресу фактичного місця проживання : [ADDRESS] та вказала, що з серпня 2019 з [PERSON] разом вони не проживають. (11-12, 14). Згідно з судовим наказом Охтирського міськрайонного суду від 30.01.2020 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. (а.с.13). Згідно з рішенням Охтирського міськрайонного суду від 02.04.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.15). Рішення не набрало законної сили. Згідно з пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 03.04.2019 [PERSON] є особою з інвалідністю 1 групи загального захворювання. (а.с.21). З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.03.2019 вбачається, що [PERSON] є особою з першою «Б» групою інвалідності, загальне захворювання, потребує постійного стороннього догляду, дата чергового переогляду 27.02.2020. (а.с.22). За відомостями Відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 20.05.2020 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Доводи представника відповідача, що згідно з рішенням суду від 02.04.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а тому відповідач не вважається членом сім`ї позивачки, суд не бере до уваги, оскільки вищевказане рішення суду про розірвання шлюбу в зв`язку з карантинними заходами не набрало законної сили, відповідач залишається бути членом сім`ї, Ст. 163 Житлового кодексу Української РСР, передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п. 1, 5 ч. 3, 4 ст. 71 цього Кодексу. Посилання представника позивача на положення ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР, є недоцільним, оскільки вказана норма регулює користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилася у спірне домоволодіння в якості члена сім`ї і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі № 347/217/17-ц). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] статус члена сім"ї на даний час не втратила у зв"язку з ненабранням рішення про розірвання шлюбу законної сили, не проживає по [ADDRESS] з 01.08.2019, тобто менше 1 року. Таким чином, підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до положень ст. 405 ЦК України відсутні, тому вимоги позивача [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed