Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував на квартирному обліку із складом сім"ї з 5 осіб. Відповідач є його племінником. Згідно Договору про фінансування будівництва житла за програмою "70х30" від 03.11.2010 року позивач прийняв участь у фінансуванні будівництва житлового будинку [ADDRESS] із розрахунку 70 % - за рахунок громадян, 30 % - за кошти міського бюджету. За умовами п. 4 Додаткового договору від 28.04.2011 року позивачем помилково було внесено 70 % коштів за квитанціями на загальну суму 640024, 84 грн. 16.05.2011 року позивачем було отримано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], відповідно до якого власниками квартири є 5 осіб, в тому числі і відповідач (по 1/5 частині). Враховуючи те, що позивач самостійно виконав всі зобов"язання по сплаті коштів за Договором, а відповідач відмовляється повернути ці кошти, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 139525, 40 грн., що складаються з основної суми боргу - 128004, 96 грн. та 3 % річних - 11520, 44 грн. У судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у зв"язку із невиконанням зобов"язання по оплаті вартості 1/5 частини квартири у розмірі 128004, 96 грн., 3 % річних у розмірі 11520, 44 грн., інфляційні втрати на суму 87939, 40 грн., витрати на ремонт квартири у розмірі 199129, 52 грн., витрати на комунальні послуги у розмірі 1358, 48 грн., моральну шкоду у розмірі 100000, 00 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що, дійсно, позивач звернувся до нього за допомогою в отриманні житла за відповідною програмою. Він погодився і був зареєстрований до квартири позивача. У подальшому позивач на сім"ю отримав спірну квартиру, сплативши частку її вартості. Але про те, що необхідно сплатити частину вартості квартири, відповідача ніхто не повідомляв, жодних повідомлень він не отримував, а про те, що позивач вже оформив право власності на вказану квартиру, дізнався із матеріалів справи. Також зазначив, що навіть після сплати вартості квартири позивач ніколи не пред"являв до нього жодних вимог про повернення коштів, а тому вважає, що сплата коштів була здійснена в інтересах позивача, а тому повертати ці кошти він не повинен. Також відповідач зазначив, що він у вказаній квартирі не проживає, нею не користується, а тому вважає, що не повинен сплачувати комунальні витрати. Згоду на проведення ремонтних робіт він також не давав, жодні питання з ним узгоджені не були, а тому вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення коштів на ремонтні роботи. Крім того, позивачем не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що він завдав моральні страждання позивачу, а тому і ці вимоги позивача є безпідставними. На підставі викладеного відповідач [PERSON] просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, повністю підтримала заперечення відповідача, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач разом із родиною складом 5 осіб перебував на квартирному обліку в Оболонській районній у м. Києві державній адміністрації. 03.11.2010 року між позивачем, [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діяв в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], та Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) був укладений Договір про фінансування будівництва житла за програмою "70х30" (а.с.4-6), відповідно до умов якого будівництво здійснюється за кошти громадян (70 %) та кошти міського бюджету (30 %) (а.с.4-6). За умовами вказаного Договору також між сторонами був укладений Додатковий договір від 28.04.2011 року (а.с.7-8). Згідно із п. 4 вказаного Договору позивачем було сплачено грошові кошти на загальну суму 640024, 84 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.9-13). Грошові кошти були внесені у повному обсязі, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.14). У зв"язку з укладенням даних Договорів та сплатою коштів вся родина позивача була знята з квартирного обліку, що підтверджується витягом з розпорядження від 28.10.2010 року (а.с.15) 16.05.2011 року позивачу було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.16). Власниками квартири є позивач [PERSON] та члени його сім"ї [PERSON], [PERSON] (відповідач), [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. З наведеного вбачається, що всі вищевказані особи набули право власності на квартиру [ADDRESS] у рівних частках (по 1/5 частині), але грошові кошти були сплачені лише позивачем [PERSON], що підтверджується відповідними платіжними документами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з досліджених судом доказів, відповідач [PERSON] свої зобов"язання за Договором про фінансування будівництва не виконав, грошові кошти у належній йому частці не сплатив, його зобов"язання були виконані позивачем [PERSON], після чого відповідач набув право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS], а тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 128004, 96 грн. (1/5 частина від загальної суми, що була сплачена позивачем) є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, 3 % річних за весь час користування відповідачем грошовими коштами становить 11520, 44 грн., інфляційні втрати - 87939, 40 грн. Але слід зазначити, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, а відповідач відмовився їх повертати, і з того часу зобов"язання відповідача вважаються простроченими. Навпаки, судом при розгляді справи встановлено, що позивач не звертався до відповідача із вимогами про повернення вартості 1/5 частини квартири, а відразу звернувся до суду з даним позовом. Зважаючи на викладене вище та вимоги діючого законодавства, суд вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] у цій частині, а тому в їх задоволенні відмовляє. Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на ремонт квартири, то слід зазначити наступне. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що ним було проведено ремонтні роботи після придбання квартири [ADDRESS], оскільки квартира була отримана без відповідного оздоблення. Вартість ремонтних робіт позивач оцінює у 199129, 52 грн. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов"язує. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов"язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов"язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов"язаннями, пов"язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов"язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом. Але при цьому слід зазначити, що будь-яких домовленостей між сторонами щодо проведення ремонтних робіт у спірній квартирі не було, позивачем не було узгоджено з відповідачем порядок, вартість та об"єм вказаних ремонтних робіт. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що відповідачу взагалі не було відомо про те, що він є власником 1/5 частини спірної квартири. Також слід зазначити, що надані позивачем документи на підтвердження проведення ремонтних робіт не можна вважати належними доказами, оскільки вказані докази жодним чином не підтверджують факт проведення ремонтних робіт, оскільки відсутні відповідні акти виконаних робіт за договором підряду, надані позивачем копії товарних чеків, квитанцій, видаткових накладних та договорів лише підтверджують факт придбання позивачем певного майна, що перебуває на даний час у власності позивача, при цьому жодним чином не підтверджують факт проведення ремонтних робіт у спірній квартирі. Позивачем під час розгляду справи також не було надано належних доказів на підтвердження того, що ним були понесені певні витрати на проведення ремонтних робіт, окрім розписки про передачу грошових коштів у позику. Виходячи з наведеного вище та вимог діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат на проведення ремонтних робіт є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на комунальні послуги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року включно було сплачено на утримання квартири [ADDRESS] грошові кошти у розмірі 6792, 42 грн., що підтверджується відповідною довідкою № 2 від 26.01.2016 року. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов′язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де ч. 3 визначено, що цивільні права та обов"язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов"язальних відносин. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наведених норм діючого законодавства та обставин справи, встановлених судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення 1/5 частини понесених ним витрат на комунальні послуги у розмірі 1358, 48 грн. є підставними та законними, оскільки відповідач вказані послуги не сплачує, хоча законом передбачено його обов"язок утримувати свою власність, а тому вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000, 00 грн., то судом встановлено наступне. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При розгляді справи позивачем не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що діями відповідачки йому, дійсно, було завдано моральну шкоду. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.. 58-59 ЦПК України на підтвердження завдання відповідачем йому моральної шкоди. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1293, 63 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial