Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обгрунтувавши свої вимоги тим, що вона є рідною матір'ю малолітнього [PERSON] [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську, Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, серія [NUMBER] Згідно Свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON], є батьком їх спільної дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Актовим записом в книзі реєстрацій актів цивільного стану за № 206 від 7 березня 2012 року та відповідно Свідоцтвом про народження. Від самого народження дитини батько покинув сина на неї та пішов проживати від них в інше місце, жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Її син проживає з нею за адресою [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні, його батько життям дитини не цікавиться, ніякої участі у його вихованні, утриманні, забезпеченні необхідними речами, продуктами харчування не приймає, не цікавиться здоров'ям дитини. Вона працює вчителем англійської мови в Слов'янській загальноосвітній школі 1-3 ступенів №12, отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи, тому забезпечує сина всім необхідним: продуктами харчування, одягом. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Проте жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач по відношенню до своєї дитини не виконує. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує вже тривалий час, він взагалі покинув дитину, і навіть ніколи не телефонує, щоб довідатися про свою дитину, жодної матеріальної допомоги не надає. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, враховуючи, байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з його сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власного сина, не бажання спілкуватись з ним, не бажання допомагати у забезпеченні, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім'ї якої проживає дитина. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві, та просить суд позбавити [PERSON], [INFO], що зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач- [PERSON] до судового засідання не з»явився. До Слов»янського міськрайонного суду Донецької області надано Заяву відповідача [PERSON], посвідчену Державним нотаріусом Першої Слов»янської державної нотаріальної контори Леус С.М. 14 березня 2014 року, в якій вказано, що « Я, [PERSON], цією заявою повідомляю, що я відмовляюся від виховання та утримання мого малолітнього сина [PERSON], [INFO], та даю свою згоду на позбавлення мене батьківських прав з розглядом судової справи без моєї присутності» ( а.с. 14). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області- Овчаров Р.В., що діє на підставі Довіреності № 29/01-1565 від 13 грудня 2013 року ( а.с. 28) вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вислухавши думку Прокурора приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…». Приймаючи до уваги ті обставини, що неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] є сином позивача [PERSON] , постійно вони мешкають разом в будинку [ADDRESS],що підтверджується Довідкою Виконавчого комітету Слов»янської міської Ради від 17 березня 2014 року ( а.с. 15), то суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO] є неповнолітнім ( а.с.12). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] ( а.с.12). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, від самого народження малолітнього [PERSON] його батько - [PERSON] покинув сина на позивача та пішов проживати від них в інше місце, жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Малолітній [PERSON], [INFO] проживає з матір»ю- позивачем по справі за адресою [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні ( а.с. 15), [PERSON] життям дитини не цікавиться, ніякої участі у його вихованні, утриманні, забезпеченні необхідними речами, продуктами харчування не приймає, не цікавиться здоров'ям дитини. Позивач [PERSON] працює вчителем англійської мови в Слов'янській загальноосвітній школі 1-3 ступенів №12, отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи, тому забезпечує сина всім необхідним: продуктами харчування, одягом ( а.с. 11). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні сина, жодним чином не цікавиться його життям, не бере ніякої участі в його розвитку та вихованні та взагалі не цікавиться життям сина. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо вихованні дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: - не забезпечують необхідного харчування; - медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; - не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; - не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; - не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; - не створюють умов для отримання нею освіти. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] жодним чином не цікавиться життям сина, не виконує батьківських обов'язків та не проявляє ніяких почуттів до сина, діючи в інтересах дитини, суд вважає, що відповідач, повинен бути позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. Із Висновку Органу опіки та піклування Слов»янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав № 29/01-1564 від 13 грудня 2013 року вбачається, що Орган опіки та піклування Слов»янської міської Ради вважає, що « [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]» ( а.с.16). Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Із Заяви відповідача [PERSON], посвідченої Державним нотаріусом Першої Слов»янської державної нотаріальної контори Леус С.М. 14 березня 2014 року, вбачається, що « Я, [PERSON], цією заявою повідомляю, що я відмовляюся від виховання та утримання мого малолітнього сина [PERSON], [INFO], та даю свою згоду на позбавлення мене батьківських прав з розглядом судової справи без моєї присутності» ( а.с. 14). Оскільки в судовому засіданні з вірогідністю встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню та утриманню дитини - малолітнього сина [PERSON], [INFO] - дитина постійно мешкає разом з матір»ю- [PERSON], відповідач тривалий час не виконує своїх обов»язків батька, не займається вихованням дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про її стан здоров»я, не цікавиться її вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з його сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власного сина, не бажання спілкуватися з ним, не бажання допомагати у забезпеченні, то суд приходить до висновку про наявність законних підстав про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved