Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Філії "Птахокомплекс" ТОВ "Вінницька Птахофабрика" про зміну формулювання причини звільнення, дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позов мотивує тим, що наказом № 826-К від 13.09.2012 року він був прийнятий на роботу з 14.09.2012 року в якості водія автотранспортних засобів дільниці пасажирських перевезень транспортної служби „Птахокомплексу". 18 жовтня 2012 року він захворів і звернувся до лікаря поліклінічного відділення Бершадської ЦРЛ, йому був призначений курс амбулаторного лікування і виписаний листок непрацездатності Серія АВШ № 998432 від 18.10.2012 року. Після одужання він повинен був стати до роботи 30.10.2012 року, про що зазначено в листку непрацездатності. Він пред"явив адміністрації „Птахокомплексу" листок непрацездатності для нарахування заробітної плати за час хвороби, але йому відмовили не лише в прийнятті лікарняного та у виплаті заробітної плати, а заявили, що він буде звільнений за прогули без поважних причин і не допустили до роботи. 27.11.2013 року він звернувся до відповідача для з"ясування причини звільнення, отримання трудової книжки та розрахунку, але йому без будь-яких пояснень видали копію наказу № 1187-к про припинення трудового договору, яким був звільнений з роботи з 01.12.2012 року за прогул без поважних причин, за п. 4 ст. 40 КЗпП України, і до трудової книжки внесли відповідний запис. Вважає, що формулювання причини звільнення його з роботи є неправильним і незаконним, тому що він не вийшов на роботу з поважної причини - у зв"язку з хворобою і йому не було відомо про звільнення з роботи 01.12.2012 року, у зв"язку з чим, він не мав можливості дати необхідні пояснення. Неправильне формулювання причин звільнення в його трудовій книжці та затримка її видачі стало перешкодою для його працевлаштування на іншу роботу, у зв"язку з чим вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогули. Крім того, вважає, що відповідач у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України повинен відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконними діями в розмірі 5000 грн. , тому він звернувся до суду з даним позовом та просить постановити рішення, яким змінити формулювання причин звільнення його з роботи з філії „Птахокомплекс" ТОВ „Вінницька птахофабрика" із „ звільнений за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України" на „звільнений за власним бажанням, ст. 38 ЗКпП України" і дату звільнення з „01.12.2012 року" на день вирішення справи в суді. Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.12.2012 року до дня постановлення рішення суду, а також стягнути з відповідача на його користь 5000 грн., заподіяної моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві , просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача Безпаленко Ю.М. в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що 1 грудня 2012 року на підставі наказу про припинення трудового договору № 1187-к від 25.12.2012 року [PERSON]було звільнено з роботи за прогул без поважних причин, п4 ст. 40 КЗпП України, оскільки він був відсутній на роботі з 17.10.2012 року по 31.10.2012 року без поважних причин, що підтверджується актами про відсутність на робочому місці. 08 січня 2013 року було надіслано лист повідомлення про звільнення з роботи із запрошенням звернутися у відділ кадрів та забрати трудову книжку. Зазначений лист [PERSON] отримав, про що свідчить письмове пояснення 27.11.2013 року . [PERSON] на запрошення не відреагував та не звернувся до відділу кадрів з вимогою отримати трудову книжку, також він не звертався з вимогою отримати трудову книжку поштою, а відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників пересилання трудових книжок поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівників. [PERSON] звернувся у відділ кадрів за отриманням трудової книжки 27.11.2013 року, трудова книжка була вручена [PERSON] під підпис у Книзі обліку руху трудових книжок. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача Безпаленко Ю.М. та дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що Наказом № 826-К від 13.09.2012 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу з 14.09.2012 року в якості водія автотранспортних засобів дільниці пасажирських перевезень транспортної служби „Птахокомплексу". Позивач стверджує, що 18 жовтня 2012 року захворів і звернувся до лікаря поліклінічного відділення Бершадської ЦРЛ, де йому був призначений курс амбулаторного лікування і виписаний листок непрацездатності Серія АВШ № 998432 від 18.10.2012 року. Згідно вказаного листка непрацездатності він мав стати до роботи 30.10.2012 року, однак коли він пред"явив листок непрацездатності адміністрації "Плахокомплексу" виникла необхідність його дооформлення і вони відмовили в його прийнятті та начальник транспортної служби заявив , що він буде звільнений за прогули без поважних причин. Після 30 жовтня 2012 року лікарняний лист на підприємство не повернув і на роботу не виходив. На початку січня 2013 року отримав повідомлення про звільнення і необхідність отримання трудової книжки, але до підприємства навмисно не звертався , так як вважав, що адміністрація повинна переслати трудову книжку поштою. 27.11.2013 року він звернувся до відповідача для з"ясування причини звільнення, отримання трудової книжки та розрахунку, але йому без будь-яких пояснень видали копію наказу № 1187-к про припинення трудового договору, яким він був звільнений з роботи з 01.12.2012 року за прогул без поважних причин, за п. 4 ст. 40 КЗпП України, і до його трудової книжки внесли відповідний запис. Вважає, що формулювання причини звільнення його з роботи є неправильним і незаконним, тому що він не вийшов на роботу з поважної причини - у зв"язку з хворобою. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] був відсутній на роботі з 17 жовтня 2012 року по 30.11.2012 року , про що комісією Філії "Птахокомплекс" ТОВ "Вінницька птахофабрика" було складено акти про відсутність на робочому місці. Крім того 31.10.2012 року та 29.11.2012 року відповідачем було надіслано позивачеві [PERSON] листи з проханням надати оправдовуючі документи або письмові пояснення своєї відсутності на роботі та попереджено, що у випадку відсутності поважної причини невиходу на роботу його буде звільнено за прогули без поважних причин, відповідно до п.4 ст. 40 КЗпПУ. Листом від 08.01.2013 року відповідача [PERSON] було повідомлено про звільнення з роботи за прогули без поважних причин відповідно до п.4 ст. 40 КЗпПУ та запрошено до відділу кадрів Філії "Птахокомплекс" ТОВ "Вінницька птахофабрика" для отримання трудової книжки. Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Частиною 1 ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог. За викладених обставин, та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні було встановлено, що звільнення [PERSON] відбулось у зв"язку з відсутністю на роботі з 17.10.2012 року по 30.11.2012 року, що підтверджується актами про відсутність на робочому місці та письмовими поясненнями [PERSON] директору ТОВ "Вінницька Птахофабрика", у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про зміну формулювання та дати звільнення, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної частини вимог, виходячи з того, що в ході судового розгляду даної цивільної справи було встановлено, що затримка видачі трудової книжки при звільненні [PERSON] відбулася з вини самого позивача, оскільки він на запрошення відповідача за трудовою книжкою не з"являвся та не надсилав заяви про надіслання трудової книжки поштою, дану обставину підтверджує і сам [PERSON], так як в своїх поясненнях він підтверджує факт усвідомленого не звернення за трудовою книжкою . Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно ст. 1167 ЦК України, яка містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що при зверненні до суду з даною позовною заявою та під час судового розгляду справи позивачем не було надано належних доказів завдання моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань у зв'язку з невидачею трудової книжки, так як її невидача сталась не з вини підприємства, а з вини самого позивача, чим обумовлюється відмова у задоволенні даної частини позову. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст.88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed