Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасові й неодноразові виїзди за кордон дитини у супроводі матері без згоди та супроводу її батька, посилаючись на те, що 17.12.2004 року вони з відповідачем одружилися, від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO] 02.08.2012 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між подружжям розірвано, доньку [PERSON] [INFO] залишено на проживання з матір"ю. З моменту фактичного розірвання шлюбу так і після його державної реєстрації малолітня [PERSON] проживала і проживає з позивачкою та бабусею - матір"ю відповідача. В лютому 2014 року позивачка отримала дозвіл на працевлаштування в Республіці Польща, де працює офіційно і тимчасово проживає. Їхня з відповідачем донька [PERSON] навчається в третьому класі ЗОШ м.Івано-Франківська №10. Дитина час від часу хворіє на застудні захворювання, у зв"язку з чим потребує постійного оздоровлення в певних кліматичних зонах із спеціальними умовами. За рекомендаціями лікарів її необхідно повезти на санаторно-курортне лікування та зміну клімату. Батько добровільної згоди для виїзду доньки за кордон не дає, а тому, просить суд надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон в супроводі матері без згоди батька [PERSON]; надати дозвіл на оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон без згоди його батька. Просила позов задоволити в повному обсязі. Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Стверджує, що вони з дружиною розлучилися 02.08.2012 року та за рішенням суду доньку було залишено на проживання з матір"ю. Проте, [PERSON] залишила дитину йому та поїхала закордон. Його донька є здоровою дитиною, а його колишня дружина - безвідповідальною людиною, а тому він не дозволяє їй вивозити дитину за кордон. Коли дитині виповниться 18 років тоді зможе їхати куди захоче. На даний час донька проживає зним і його матір"ю, навчається у школі, забезпечена повністю. Коли дружина приїзджає в Україну у відпустку він їй не забороняє зустрічатись з дитиною. Просив в позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є матір"ю відповідача, після розлучення її колишня невістка без нате її згоди залишила їй на виховання малолітню [PERSON], якою вона опікується і сьогодні. Стверджує, що її син проживає по іншій адресі, проте, займається вихованням своєї дитини на відміну від матері дитини. Оскільки, остання є безвідповідальною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що є знайомим відповідача і останній займається вихованням своєї доньки. Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду малолітньої [PERSON] за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 17.12.2004 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с.8). 02.08.2012 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між подружжям розірвано, малолітню [PERSON] [INFO] залишено на проживання з матір"ю, що не заперечують відповідач та свідок [PERSON] та підтверджується Характеристикою виданою директором ЗОШ І-ІІІ ст. №10 (а.с. 34) Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 5 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україн громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд малолітньої доньки за кордон. Позиція відповідача в спірних правовідносинах судом розцінюється такою, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачці. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані щодо обох батьків, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон на строк не більше трьох місяців не порушує прав [PERSON], як батька дитини, та вчиняється матір'ю в інтересах [PERSON], [INFO] На переконання суду виїзд дитини за кордон на строк, який перевищує три місяці, може завадити побаченню батька та дитини в Україні, а також створити перешкоди для виховання дитини, як громадянина, в Україні. На переконання суду дозвіл на виїзд дитини за кордон у певні періоди до 27.02.2022 року є передчасним, оскільки матір має намір раніше поїхати з дитиною до Республіки Польща і це дасть змогу оцінити належну турботу про дитину за межами України. За таких обставин,

Outcome: dismissed