Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № LVXRF711140306 від 11.02.2009 у розмірі 89645 грн. 03 коп. та 1378 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору № LVXRF711140306 11 лютого 2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4596,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти. Оскільки відповідач порушив зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.10.2015 становить 98 439,69 грн. Враховуючи те, що частково сума заборгованості в розмірі 13 539,66 грн. стягнута з відповідача рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2013 року, тому з відповідача підлягає стягненню різниця донарахованої заборгованості в розмірі 89 645,03 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, повідомлявся через оголошення в пресі - газеті "Високий Замок" від 29 березня 2016 року, копія якої долучена до матеріалів справи. Зі згоди представника позивача, висловленої у письмовому клопотанні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши зібрані докази, постановляючи заочне рішення, суд позовні вимоги задовольняє частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 лютого 2009 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №LVXRF711140306, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 4596,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку боржник зобов'язується виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку та штрафи. Позивач свої зобов"язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач порушував свої грошові зобов"язання у зв"язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 30 жовтня 2015 року дорівнює 98 439, 69 грн. і яка складається з : 3841,61 грн.- заборгованість за кредитом; 91,60 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 917, 82 грн.- заборгованість по комісії за коистування кредитом; 93588, 66 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2013 року з відповідача [PERSON] на користь Банку стягнуто у погашення зазначеного вище кредиту 13 539, 66 грн. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 08 квітня 2016 року провадження в частині вимог про стягнення тіла кредиту 3841, 61 грн. - заборгованість за кредитом, 91,60 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом, 917,82 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн.- штраф (фіксована частина), 4347,02 грн.-штраф (процентна складова), 3841,61 грн.- пеня, а всього 13539,66 грн. закрито. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується певернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строктав порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов"язання не допускається. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із\~статтею 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Виходячи з системного аналізу статей 525, 526, 599,611 ЦП України, змісту кредитного договору слід зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та\~ЦК України. При цьому судом взято до уваги роз'яснення п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до якого наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, сам факт ухвалення рішення Сихівським районним судом м.Львова від 16 жовтня 2013 року не припиняло правовідносин сторін кредитного договору та не звільняло [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. За положеннями ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею ж 3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту «Розстрочка», у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховуються .(а.с.8-10). Як вбачається із заяви позичальника, [PERSON] ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання споживчого кредиту «Розстрочка», які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування в банку (а.с.7). Таким чином, [PERSON] вправі вимагати сплати відповідачем пені, нарахованої за невиконання грошового зобов'язання за період з 13 червня 2013 року по 30 жовтня 2015 року. З урахуванням того, що сума боргу складає 3841,61 грн., а розмір нарахованої позивачем пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 93588,66 грн. значно перевищує розмір збитків, суд вважає за можливе зменшити її розмір до 5000 гривень, що відповідає вимогам частини 3 ст. 551 ЦК України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У статті 616 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Зволікання ПАТ КБ "ПриватБанк" з пред'явленням позову впродовж трьох років після ухваленого рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2013 року безумовно вплинуло на збільшення розміру неустойки і ці обставини у розумінні ч.3 ст.551 ЦК України є обставиною, що має істотне значення для зменшення розміру неустойки. Щодо стягнення з відповідача штрафів відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції від 21 жовтня 2015 року, висловленої Верховним Судом України у справі №6-2003цс15, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Виходячи з аналізу п.п. 5.1, 5.3 кредитного договору, в ньому в порушення вимог ст. 61 Конституції України передбачено сплату пені при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки але не менше 1 гривні, а також штраф при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених кредитним договором більш ніж 30 днів, тобто фактично за одне і те ж порушення передбачено подвійну відповідальність одного виду (цивільно-правову) у виді як пені, нарахування якої передбачено ч.3 ст. 549 ЦК України, так і штрафу, визначення розміру якого сторони передбачили в твердій грошовій сумі та у відсотковій . Таким чином, стягнення одночасно пені і штрафу, нарахованих за порушення строків сплати по кредиту, не відповідає вимогам закону та є подвійним стягненням, а тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу слід відмовити. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, яка складається з пені за несвоєчасність виконання за користування кредитом, у зменшеному судом розмірі 5000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме 68,90 грн. судового збору. На підставі ст.ст.526, 1054 ЦК України,

Outcome: partial