Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором , посилаючись на те, що 13 вересня 2006 р. між [PERSON] та ЗАТ КБ "Приватбанк" був укладений кредитний договір №DNH4KS28430379, відповідно до умов, якого Банк надав відповідачеві кредит у розмірі 9858 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік. Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредиту шляхом підпису заяви та Умов надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" , що все разом складає Договір. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 08.01.2014 р. у нього утворилась заборгованість перед банком на загальну суму 132043.97 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 9804.20грн.; за процентами - 42779.46 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором -72696.31грн.; штрафи - 500грн.(фіксована частина) та 6264 грн. - штраф(процентна складова). Відповідач не бажає добровільно сплатити заборгованість, тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості за рішенням суду. Представник позивача Шевченко А.О. ( за дорученням) в судове засідання не з"явився, але надав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника, іншу заяву про відкладення справи у зв"язку з проведенням внутрішнього службового розслідування по факту шахрайських дій з боку третіх осіб та заперечення на результаті судової експертизи. Беручи до уваги заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності , а також письмові заперечення на результаті судової експертизи, в яких позовні вимоги він підтримує повністю, суд прийняв рішення на підставі наявних доказів за відсутності представника позивача.. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з"явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, в письмовому запереченні позовні вимоги не визнав та просить в їх задоволені відмовити. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 13 вересня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", надалі переіменований ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" був укладений кредитний договір №DNH4KS28430379, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу грошовий кредит в сумі 9858 грн. на строк 42 місяця до 15.03.2010р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов"язання позичальника повернення кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам. За розрахунками банку станом на 08.01.2014 р. у позичальника утворилась заборгованість на загальну суму 132043.97 з яких: заборгованість за кредитом - 9804.20грн.; за процентами - 42779.46 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором -72696.31грн.; штрафи - 500грн.(фіксована частина) та 6264 грн. - штраф(процентна складова). Позивач вважає, що у зв"язку з ухиленням відповідача від виконання умов кредитного договору виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника. Відповідно до письмового заперечення, відповідач заперечує свою причасність до оформлення кредитного договору посилаючись на те, що на момент складання кредитного договору у нього був втрачений паспорт, про що він написав заяву до правоохоронних органів.Крім того, відповідач зазначив, що в заяві на оформлення кредитних відносин зазначені адреса місця проживання та роботи, які не відповідають дійсності. Жодного кредитного внеску він не здійснював, а про існування кредиту на його ім"я, стало відомо лише в 2010р. Досліджуючи письмові докази по справі судом встановлено. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, однією з яких є вільне волевиявлення учасника правочину та відповідність волевиявлення його внутрішній волі. За ч 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсністі, крім випадків, встановлених законом. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно частин 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно ч. 1. ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. На підтвердження своїх заперечень щодо ставлення підпису в заяві на видачу кредиту, за клопотанням відповідача ухвалою суду була призначена судово-почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта №665 від 03.06.2014р. підпис в графі «позичальник» розділу "Банківські послуги" заяви позичальника №DNH4KS28430379 від 13.09.2006 року, складеної від імені [PERSON] про надання кредиту виконаний не [PERSON], а іншою особою. Не вказує на відповідача й наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором №DNH4KS28430379 від 13.09.2006 року, згідно якого сума кредитної заборгованості практично залишилася на рівні виданої. Крім того, досліджуючи копію паспорта відповідача та копію трудової книжки, судом встановлено, що адреса його місця проживання та місця роботи, зазначені представником банку в заяві на видачу кредиту не співпадають з данними, зазначеними в документах відповідача, що викликає сумнів в достовірності анкетних данних позичальника. Аналізуючи досліджене, суд приходить до висновку, що право вимоги стягнення кредитної заборгованості може виникати лише із правочину, підписаного, або укладеного між обома сторонами. Позивач не надав доказів щодо отримання відповідачем та користування ним спірними кредитними коштами. Посилання позивача на недоліки, допущені експертом при проведені експертизи, не заслуговують на увагу, оскільки надані позивачем на вимогу суду оригінали кредитної історії, а також вільні та експериментальні зразки почерку відповідача були достатніми для зазначеного категоричного експертного висновку. З урахуванням наданих доказів, а також наявних у заяві позичальника розбіжностей, зважаючи на висновок судово-почеркознавчої експертизи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.1ст.88 ЦПК України, на користь відповідача підлягають стягненню з позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати на суму 900.48 грн. , пов"язані з призначенням та проведенням судової почеркознавчої експертизи .

Outcome: approved