Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно, посилаючись при цьому на те, що 14 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/8701/74/74751, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит в сумі 49000,00 дол.США 00 центів на строк 240 місяців до 14.07.2028 року із сплатою 13,5 % річних. Позивач виконав свої зобов»язання перед позичальником, що підтверджується заявою на видачу готівки № ОЕХК 41194 від 14.07.2008 року. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору позичальник зобов»язався здійснювати погашення кредиту та відсотків ануїтетними платежами у валюті кредиту 14 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту. Якщо дата сплати не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше банківського дня, що передує цій даті. У відповідності до п. 9.1 у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред»явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, пеню, штрафи. 25 грудня 2009 року кредитор та позичальник уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору у відповідності до умов якої фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за відсотками, у зв»язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Тимчасово на період з 14 січня 2010 року по 14 грудня 2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором. 14 липня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № 014/8701/74/7451 між Банком та позичальником. Додатково задля забезпечення вимог кредитора 14 липня 2008 року до кредитного договору було укладено договір поруки № 014/8701/74/74751/1 між Банком та [PERSON]. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 28.02.2014 року складає 99715,40 дол.США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 995 787,90 гривень. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, просить визнати недійсним кредитний договір № 014/8701/74/74751 від 14.07.2008 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]; визнати недійсним договір іпотеки № 014/8701/74/7451, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], що посвідчений 14 липня 2014 року приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1922; визнати недійсним договір поруки № 014/8701/74/74751/1, укладений 14 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]; скасувати заборону відчуження об»єкта іпотеки-двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], що належить Позивачеві (за зустрічним позовом) на праві приватної власності, реєстровий номер 1923, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 7561412; вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], що належить позивачеві (за зустрічним позовом) на праві приватної власності, реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі іпотеки 7561482. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачем (за зустрічним позовом) було використано на території України іноземну валюту як засіб платежу. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на здійснення разової операції на період, необхідний для здійснення такої операції необхідним є отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України. І при списанні комісії за видачу кредиту, така ліцензія мала бути саме у відповідача (за зустрічним позовом) оскільки ліцензії на право вчинення операцій з валютними цінностями, видаються лише юридичним особам. Юридична особа за вказаним кредитним договором є відповідач (за зустрічним позовом). Позивач (за зустрічним позовом) сплатила на користь відповідача (за зустрічним позовом) комісію за користування кредитом у розмірі 735 доларів США у валюті договору - доларах США. Станом на момент укладення спірного договору, у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на момент укладення спірного договору кредиту індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня. Оспорюваний кредитний договір відповідно до ст. 203, 215, 227 ЦК України є недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсність основного зобов»язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримала та подала заяву про зміну предмету позову, посилаючись при цьому на те, що набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України,наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/8701/74/74751 від 14 липня 2008 року у сумі 99715,40 дол.США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 995787,90 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" судовий збір у розмірі 1827,00 гривень, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 1827,00 гривень, проти зустрічного позову заперечила. В судовому засіданні відповідач [PERSON] її представник проти первісного позову заперечили, зустрічний позов підтримали в повному обсязі. [PERSON] відповідач (за первісним позовом), третя особа (за зустрічним позовом) в судовому засіданні проти первісного позов заперечив, зустрічний позов підтримав при, цьому пояснив, що йому не в повному обсязі надали інформацію, щодо кредитування під час підписання договору, чим порушено його право як споживача , йому не роз»яснили наслідки підписання ним договору, у банку була відсутня генеральна ліцензія на видачу кредитів в валюті. В зв»язку з фінансовою нестабільністю в державі, значно збільшилась сума кредиту, а заробітна плата не збільшилась, що унеможливлює сплату кредиту в розмірах, що нараховує банк. Треті особи (за зустрічним позовом) Національний банк України в особі головного управління Національного банку України по м.Києву і Київській області, приватний нотаріус [PERSON] подали заяви про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає первісний позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, зустрічний позов необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки. 14 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назва якого змінена на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (що підтверджується витягом із статуту) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/8701/74/74751, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 49000,00 дол.США 00 центів на строк 240 місяців до 14.07.2028 року із сплатою 13,5% річних. До всіх правовідносин, пов»язаних з укладенням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки (п.16.7). 14 липня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № 014/8701/74/7451 між Банком та позичальником. Відповідно до умов якого іпотека забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира площею 52,60 кв.м., що знаходиться за адресою: 07540 Київська область., [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу р.1915 від 14 липня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Березанського міського нотаріального округу та зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому БТІ від 14.07.2008 року і записаного у реєстрову книгу 8 за № 1997. 14 липня 2008 року було укладено договір поруки № 014/8701/74/74751/1 між Банком та [PERSON]. Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов»язання перед Банком відповідати за борговими зобов»язаннями Боржника, які виникають з умов кредитного договору. Відповідно до п. 2.1 договору поруки сторони договору поруки визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов»язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором,нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п. 2.5 договору поруки поручитель приймає на себе зобов»язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов»язань в обсязі, заявленому Банком в письмовій вимозі, протягом 5-ти банківських днів з дати направлення відповідної письмової вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо банк надіслав її поштою на адресу поручителя, вказану в договорі поруки. Відповідно до п. 4.1 договору поруки, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов»язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов»язань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя п. 4 ст. 559 ЦК України. 25 грудня 2009 року кредитор та позичальник уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору у відповідності до умов якої фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв»язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Тимчасово на період з 14 січня 2010 року по 14 грудня 2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором. . 25 грудня 2009 року поручитель [PERSON] надав згоду на зміну умов кредитного договору відповідно до Додаткової угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов"язань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання. Банк виконав свої зобов"язання перед [PERSON] на умовах передбачених п. 1.1 договору, що підтверджується заявою на видачу готівки № ОЕХК41194 від 14.07.2008 року. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору позичальник зобов»язався здійснювати погашення кредиту та відсотків ануїтетними платежами у валюті кредиту 14 числа кожного місяця,починаючи з місяця,наступного за місяцем надання кредиту. Якщо дата сплати не є банківським днем,платіж здійснюється не пізніше банківського дня,що передує цій даті. У відповідності до п. 9.1 у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум,належних до сплати на дату пред»явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, пеню, штрафи. У порушення умов Договору, відповідач свої зобов"язання належним чином не виконала, в результаті чого має прострочену заборгованість станом на 28.02.2014 року за кредитом в сумі 99715,40 дол.США (за курсом НБУ на 28.02.2014року) 995787,90 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 51051,47 дол.США або 509815,29 гривень; заборгованість за відсотками - 11793,60 дол.США або 117774,43 гривнь; пеня за порушення строків погашення кредиту та відсотків - 36870,33 дол.США або 368198,18 гривень. Відповідно до п.11.5.1 кредитного договору позичальник зобов»язаний у строк, що не перевищує трьох календарних днів з дня настання обставин, зазначених у цьому пункті, письмово повідомити кредитора про зміну свого прізвища, ім»я, по-батькові, фактичного місця проживання та/або контактного телефону. Відповідно до застереження п. 2.6 договору поруки, при зміні своєї адреси, поручитель зобов»язаний повідомити про це банк. До отримання такого повідомлення, вимога банка належить до подання за вказаною адресою в цьому договорі адресою. На адресу боржника та поручителя направлялися вимоги про дострокове виконання грошових зобов»язань за кредитним договором від 19.11.2012 року № С-11-114-1-3/870 та № С-11-114-1-3/869, відповідно до адрес вказаних в договорах. Відповідно до ст. 509 ЦК України,зобов"язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Якщо в зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. При цьому виходячи із загальних умов виконання зобов»язання, яке має виконуватися належним чином, тобто в строки, в розмірі та у валюті визначеній кредитним договором, суд приходить до висновку про стягнення суми заборгованості у валюті визначеній кредитним договором. Виходячи також із того, що виконання договірних зобов»язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду із стягненням заборгованості в іноземній валюті, суд має право стягнути й відсотки за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не фіксована стала, а є платою за користування грошима. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено,що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа,отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-У1 "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Національний банк України 03.12.2001 року видав акціонерному товариству поштово-пенсійному банку «Аваль» банківську ліцензію №10; дозвіл №10-1 на здійснення операцій із валютними цінностями. Відповідно до витягу із статуту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» змінено найменування акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» на відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником за всіма правами та обов»язками акціонерного поштово-пенсійного Банку «Аваль». Змінено найменування Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником за всіма правами та обов»язками ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету» Про валютне регулювання», ст..44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року №1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу 2 Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-У12 "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Виходячи із вище вказаних норм надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. В судовому засіданні відповідачі, представник відповідача визнали факт правильності нарахування сум по заборгованості за кредитом, за відсотками, суму нарахування пені вважають неспіврозмірну з розмірами сум заборгованості та відсотків. Згідно із роз»ясненнями, наданими у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосоване судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. В силу ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні відповідачі, не зверталися до суду з заявою про зменшення розміру неустойки, в силу ст. 60 ЦПК України, не надали суду істотних обставин в розумінні ст. 551 ЦК України, які могли бути взяті до уваги, тому суд не вбачає за можливе застосувати зазначене положення закону та зменшити розмір неустойки (пені). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору,умови,що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позовні вимоги за зустрічним позовом в частині визнання недійсним кредитного договору № 014/8701/74/74751 укладеного 14 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON]В.з підстав, що правочин вчинений банком без відповідного дозволу (ліцензії), не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено,що банк на момент укладення кредитного договору в іноземній валюті з [PERSON] мав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями. Позовні вимоги за зустрічним позовом в частині визнання недійсним договору поруки № 014/8701/74/7451/1, укладений 14 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], з підстав, що недійсність основного зобов»язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, не підлягають задоволенню, оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] не є стороною цього договору і її права оскаржуваним договором не порушені. Крім того даний договір поруки забезпечує виконаня зобов»язань за кредитним договором, який не визнаний недійсним. Позовні вимоги за зустрічним позовом в частині визнання недійсним договору іпотеки № 014/8701/74/7451, укладеного 14 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON],з підстав, що недійсність основного зобов»язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, не підлягають задоволенню, оскільки даний договір іпотеки забезпечує виконання зобов»язань за кредитним договором, який не визнаний недійсним. Відсутні також правові підстави для скасування заборони відчуження об»єкта іпотеки-двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], що належить Позивачеві (за зустрічним позовом) на праві приватної власності, реєстровий номер 1923, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 7561412; вилучення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку двокімнатної квартири за адресою:Київська область,[ADDRESS] що належить позивачеві (за зустрічним позовом) на праві приватної власності,реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі іпотеки 7561482.

Outcome: approved