Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], який також діє в інтересах малолітньої [PERSON] в якому просить визнати відповідача та його малолітню дочку такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, зокрема в будинку [ADDRESS], обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником ? його частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тоді як відповідач зареєстрований на її половині будинку, проте фактично не проживає, не є членом її сім"ї, у зв"язку з чим, вважає, що право на проживання в ньому втратив. [PERSON], як третя особа із самостійними вимогами подала до суду позовну заяву до [PERSON], який також діє в інтересах малолітньої [PERSON] в якому просить також визнати відповідача та його малолітню дочку такими, що втратили право на користування цим же житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником другої ? частини будинку, а тому її права також порушуються відповідачем, якого, вважає таким, що втратив право на проживання в ньому, оскільки останній не являється власником цього будинку, давно був зареєстрований, як член сім"ї тепер вже колишнього власника спірного будинку. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Також позивачка пояснила, що ? частку вказаного будинку вона успадкувала у 2012 році після смерті свого чоловіка [PERSON] Відповідач [PERSON] з 1990 року в ньому зареєстрований, як член сім"ї тепер вже колишнього власника, оскільки був онуком померлого, проте з 2002 року вказаним житлом не користується, його не утримує, лише з квітня 2013 року, після того, як вонна звернулась до суду з позовом про його зняття з реєстрації за цією адресою, почав створювати перешкоди у реалізаціїі права власності позивача, встановивши новий замок на вхідних дверях у будинку, знісши віконну раму та влаштовуючи постійні сварки і бійки з іншими співвласниками будинку. Представник позивача у судовому засіданні також наполягала на визнанні відповідача та його малолітньої доньки такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], вказуючи, що відповідач не є членом теперішніх власників будинку, якими є [PERSON] та [PERSON], був в ньому зареєстрований як член сім"ї колишнього власника, що вказує на відсутність підстав для проживання останього тепер у спірному будинку без згоди на те теперішніх власників. Натомість відповідач, перешкоджає позивачу та третій особі [PERSON], в повній мірі користуватись своєю власністю, вчиняє дії по розпорядженню, користуванння майном без будь-якої згоди власників цього майна, влаштовує постійні скандали, сварки, що притирічить поняттю та принципу права власності. Також зазначила, що малолітня донька відповідача була зареєстрована в спірному будинку без згоди власників будинку, жодного дня в ньому не проживала, оскільки разом із відповідачем і його дружиною проживає за іншою адресою, зокрема місцем реєстрації дружини, де всі разом фактично і проживають. Третя особа [PERSON], яка заявляє самостійні вимоги до [PERSON], який також діє в інтересах малолітньої [PERSON], в останнє судове засідання не з"явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, письмово просила розглядати її позов без її участі, на підставі тих пояснень, які вона надавала в минулих судових засіданнях. Так, будучи присутньою в минулих судових засіданнях [PERSON] пояснювала, що вона являється власником ? частини будинку, відповідач ще в 2002 році добровільно вибув із спірного будинку та проживав разом із своїми батьками за адресою: [ADDRESS], а на даний час проживає за адресою своєї дружини: [ADDRESS]. Оскільки, відповідач разом із донькою не є членами сім'ї власників будинку [ADDRESS], в ньому не проживають, ним не користується, не ведуть із нею та позивачем спільного господарства, не беруть участі по утриманню будинку та прибудинкової території, будь-яких угод про найм та порядок користування будинком ними не укладалося, тому такий втратив право на користування ним, який той мав давно, бо був зареєстрований ще тоді коли влаником вказаного будинку були його дід та баба, які вже померли, а спадщину успадкували вона та позивачка. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Суду пояснив, що ще з свого народження зареєстрований у спірному будинку, який будував його дід та баба та в якому довгий час жив він разом із своєю матір"ю та батьком. Після розлучення яких, він переїхав до іншого помешкання разом із мамою, проте часто, періодично жив разом із батьком в цьому ж будинку. Зазначив і те, що він намагався жити в цьому будинку разом вже із своєю сім"єю: дружиною та малолітньою дочкою, зробити в кімнаті ремонт, тощо в чому їм постійно перешкоджають і позивач і третя особа. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у його задволенні просив відмовити, посилаючись на те, що будинок [ADDRESS] будували дід та баба відповідача, що він з дитинства зареєстрований у вказаному будинку як член сім"ї власника та постійно проживав в ньому з батьками, а після їх розлучення з батьком. Зазначає, що припинення сімейних відносин із власником будинку не позбавляє його права користуватися займаним приміщенням. Вказує і на право відповідача користування ним, зазначаючи, що іншого житла в нього не має. Вважає, що підстав, передбачених законом для виселення [PERSON] із спірного будинку немає, оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач та його малолітня донька систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням. Позивач не дозволяє проживати відповідачу та його дитині за місцем їх реєстрації, чинить перешкоди у проведенні ремонту займаного приміщення та не дозволяє створити належні умови для проживання малолітньої дитини, а тому відповідач та його малолітня дитина вимушені тимчасово проживати на житловій площі матері. Відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського РУГУ МВС України в м.Києві у судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином причин неявки до суду не вказував. Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання також свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду листа в якому просила суд розглядати справу у її відсутність, з постановленням рішення в інтересах дітей, у зв"язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та про задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, сторонами у судовому засіданні визнається та належними доказами підтверджується, що [PERSON] є власником 1/2 частки будинку [ADDRESS], яку успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 07.05.2012 року. Власником іншої ? частки цього ж будинку є [PERSON], згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2002 року, яким також було здійснено розподіл вказаного будинку в натурі. Вказаним рішеннням встановлено, що спірний будинок будувався в період першого шлюбу тепер вже померлого [PERSON] та тепер вже померлої [PERSON] , який в свою чергу [PERSON] заповідав своїй другій дружині [PERSON], а [PERSON] їх спільній з [PERSON] дочці [PERSON], за якою і визнано було право власності на ? частку цього будинку. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України встановлені обставини вказаним судовим рішенням повторному доведеню не підлягають. Із довідки форми № 3, що видана Комунальним підприємством "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" від 30.10.2013 року № 795 вбачається, що у вищезазначеному будинку зареєстровані: з 20.11.1990 року відповідач [PERSON], з 03.10.2013 року малолітня [PERSON]. У судовому засіданні з"ясовано, що відповідач був зареєстрований в зазначеному будинку, як онук тепер вже колишнього власника [PERSON], який помер [INFO] року, склавши заповіт на свою другу дружину [PERSON], яка в свою чергу ніким не доводиться відповідачу, не є членом його родини, оскільки відповідач є онуком від дочки за першим шлюбом померлого, як і не є відповідач членом родини іншого співвласника цього будинку, зокрема [PERSON], яка відповідачу доводиться тіткою, що згідно ст. 64 ЖК України не входить в поняття члена сім"ї. З"ясовано і те, що у сторін постійно виникають конфліктні ситуації щодо користування вказаним будинком та відповідно майном, яке в ньому знаходиться. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки, позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками спірного будинку, тому мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо осіб, які не є його співвласниками, проте в ній зареєстровані, шляхом визнання їх такими, що втратили право на користування цим жилим приміщенням. Слід зазначити і те, що така ж позиція щодо способу захисту права власності, висловлена Верховним Судом України, рішення якого, згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зокрема у справі за № 6-57цс11 від 16.01.2012 року. Так, обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, які стосуються права проживання в житловому приміщенні члена сім"ї власника житлового будинку чи квартири. Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До членів сім"ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст. 64 ЖК України). Тоді як, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не є, а ні власником спірного будинку, а ні членом сім"ї теперішніх власників, згідно визначеного ч.2 ст. 64 ЖК України переліку та не може бути віднесений до інших членів сім"ї, оскільки з теперішніми власниками не проживає, спільного господарства не ведуть. Крім того, аналіз змісту вказаних вище правових норм свідчить про те, що права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Таким чином, з припиненням права власності особи на жиле приміщення, колишній власник, як і члени його сім'ї втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. Отже, у зв'язку з відсутністю договірних відносин з новими власниками будинку, відповідач разом із залежними від нього особами втратили право користування цим будинком, у зв"язку з чим позовні вимоги, як [PERSON] так і [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Слід зазначити, що оскільки відповідач реєструвався в спірному будинку до його розподілу в натурі, яке мало місце 28.11.2002 року, згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва, тому є обгрунтованим посилання і третьої особи [PERSON] із самостійними вимогами до відповідача, вказуючи, що такий порушує і її права власника частини цього будинку, який було розподілено пізніше ніж зареєстровано відповідача в ньому, що вказує на його реєстрацію і на її частині власності також. Оскільки спір стосується також і неповнолітньої дитини, права якої підлягають особливому захисту, суд з"ясовував чи має сторона відповідача фактично де проживати окрім цього спірного житла. Так, у судовому засіданні встановлено та підтверджувалося сторонами, свідками, Актом обстеження житлово-побутових умов дитини від 24.03.2014 року складеного Службою у справах дітей Шевченківської в м.Києві районної державної адміністрації, що відповідач із малолітньою дитиною [PERSON] проживають з дружиною у її батьків за адресою: [ADDRESS], що також враховується судом. Встановленні у вказаному акті незадовільні умови проживання малолітьої дитини нажаль не можуть бути підставою для обмеження прав власника, тому такі не можуть взятися судом до уваги в заявлених стороною відповідача межах. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], який є батьком дружини відповідача, [PERSON], яка є матір"ю відповідача, [PERSON], яка є дружиною відповідача та матір"ю їх малолітньої дитини, [PERSON], який зазначив, що є другом відповідача, [PERSON], який зазначив, що відповідач є сином його кума, суду пояснили про постійне чи тимчасове, періодичне проживання в спірному будинку відповідача, його намагання зробити в ньому ремонт та жити із своєю сім"єю, про існуванння поганих умов теперішнього проживання відповідача з малолітньою дочкою, за адресою батьків дружини, про погані стосунки із теперішніми власниками, які заперечують проти його проживання в ньому, які загалом суд оцінює кретично, оскільки такі в частині постійного чи тимчасового проживання відповідача в спірнгому будинку протирячать їх іншим поясненням, не доведені належними та допустими доказами цьому, оскільки із наданих фотографій не вбачається вказаного, так як не зрозуміло де, коли і ким вони були зроблені, оригиналів чеків щодо купівлі будівельних матеріалів для ремонту в спірному будинку надано так і не було, натомість такі були надані третьою особою, яка вказувала, що такі стосуються періоду взагалі будівництва спірного будинку, зокрема 1985, 1986 років, чому суд також надає свою негативну оцінку. Як і тому, що відповідач не несе матеріальне утримання будинку та прибудинкової території, оплату будь-яких рахунків за користування ним. Крім того, такі загалом для вирішення вказаного позову суттєвого значення не мають, оскільки факт постійного чи тимчасового, періодичного проживання відповідача в спірному будинку за фактом зміни його власника та встановлення відсутності сімейного зв"язку з його новими власниками не може бути вагомим, оскільки не змінюють норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України та норм, які регулюють право власності. Стосовно витрат на правову допомогу представника позивача в судовому засіданні встановлено наступне. Позивачка просила стягнути з відповідача суму витрат на правову допомогу у розмірі 300 грн. При прийнятті рішення щодо цієї позовної вимоги, суд керується положеннями ст.84 ЦПК України, відповідно до вимог якої витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом. Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Тоді як, у матеріалах справи відсутні докази тому, що представник позивача є фахівцем саме у галузі права чи має таке право на надання правової допомоги згідно закону. Наявність довіреності та договору про надання послуг від 30.10.2013 року не є належним доказам вказаного. Крім того, встановлено, що представник позивача не є а ні адвокатом, а ні фізичною особою - підприємцем по наданню таких послуг, а відтак не є платником податків, які мають справлятись з відповідно отриманого доходу. Як відсутні і докази взагалі такої сплати коштів позивачу, з огляду на, що такі вимоги є безпідставними, а тому такими, що задоволенню не підлягають. Отже, за вищевикладених обставин, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] частково. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений ними судовий збір при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial