Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 11371 грн 87 коп. за кредитним договором № б/н від 22.10.2012 , мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач отримав грошові кошти в сумі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобовязався погашати заборгованість по кредиту, проценти та комісії на умовах, передбачених договором. Проте, порушив свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в судове засідання не з'явився, надав клопотання, в якому зазначив про розгляд справи у його відсутності, про підтримання позову та надав додаткові пояснення на заперечення відповідача ( а.с.3,84-95). Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на письмові заперечення на а.с.54-56. Просив в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом по справі встановлено, що 22.10.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] свої зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банківської установи станом на 31.03.2017 становила 11371,87 грн., яка складається з: 137,19 грн. заборгованості за кредитом, 7216,97 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3000,00 грн. заборгованості по комісії та пені, а також штрафи у розмірі 500 грн. фіксована частина та 517,71 грн. процентна складова. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов"язання. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У анкеті - заяві від 22.10.2012 зазначено, що відповідач ознайомився та згодний з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування, про що свідчить його підпис у заяві позичальника (а.с.7 зворот). Факт підписання даної анкети-заяви не заперечувався відповідачем. Отже, твердження відповідача про те, що жодного Договору він не укладав, не відповідає дійсності. Під час розгляду справи відповідачем зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності. Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд виходить з наступного. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14). Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.10.2012 вбачається, що останній платіж по погашенню заборгованості здійснено 15.07.2014 в сумі 100 грн. (а.с.6). Строк дії кредитної картки [PERSON] № 4149 **** ****5941 закінчився у серпні 2016 року (граничний строк картки 08/16) (а.с.103). З даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 24.04.2017 . Зважаючи на те, що строк дії картки встановлений до серпня 2016 року, позов подано ПАТ КБ «ПриватБанк» 24.04.2017, тобто в межах строку позовної давності, а отже, позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 137,19 грн, обгрунтовані і підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення з [PERSON] відсотків за користування кредитними коштами, то вони підлягають стягненню в межах строку позовної давності, тобто за період з 30.04.2014 по 31.03.2017, та виходячи з наданого банком розрахунку (а.с. 6) їх сума становить 6313,84 грн. Також, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості по пені та комісії в сумі 3000,00 грн. Як вбачається з розрахунку на а.с.6, банк, крім заборгованості по кредиту, відсоткам, також просить стягнути з відповідача пеню та комісію в сумі 3000,00 грн, та штрафи в сумі 1017,71 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов"язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 у справі № 6-2003цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Щодо вимог про стягнення заборгованості по комісії, то позивачем не зазначено правової підстави її нарахування, не надано суду обгрунтованого її розрахунку. До того ж, згідно виписки по рахунку на а.с.65-68, відбувалося нарахування пені. Щодо незгоди відповідача із нарахованими банком процентами за користування кредиту, то відповідачем у відповідності до вимог ст.10, 60 ЦПК України не було спростовано наданий банком розрахунок. Суд не може погодитися із запереченнями відповідача про неправомірність нарахування банком відсотків після закінчення строку дії картки, оскільки, як встановлено судом, відповідач на день розгляду справи в суді має заборгованість по тілу кредиту, тобто користується кредитом, а за користуванням кредитом, згідно п.2.1.1.12.6 Умов та правил, Банк нараховує відсотки, в розмірі, встановленому Тарифами Банку, із розрахунку 360 календарних днів у році. При обгрунтуванні заперечень відповідач посилаючись на ст.1048 ЦК України, вказує, що проценти виплачуються до дня поверення позики. Проте як зазначалося вище, відповідачем кредит банку не повернуто. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 22.10.2012 в розмірі 7468,74 грн., з яких: 137,19 грн. заборгованість за кредитом, 6313,84 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, а також відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правилами надання банківських послуг 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 517,71 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у відшкодування судових витрат пропорційно задоволеним вимогам підлягають стягненню 1050 грн 84 коп. (7468,74 х 1600/11371,87). На підставі викладеного,

Outcome: partial