Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

27.12.2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 01.06.2016 року [PERSON] , як секретар Доробратівської сільської Іршавського району, неправомірно склала характеристику, в якій виклала надумані та нічим не підтверджені факти, а саме: як про людину, яка може переступити межу людських відносин; постійно створює конфліктні ситуації з мешканцями села; у своєму лексиконі вживає ненормативну лексику саме для приниження честі і гідності інших людей; має дуже завищену самооцінку; мешканці села неодноразово зверталися до правоохоронних органів до притягнення до відповідальності за вчинення тих чи інших поступків; принижував честь і гідність депутата сільської ради в присутності органів влади; постійно ігнорує попередження органів влади місцевого самоврядування по тих чи інших питаннях, не виконує їх. Зазначена інформаціє є надумана, безпідставна, нічим не підтверджена. Поряд з цим позивач зазначає про те, що до написання зазначеної характеристики, а саме 18.04.2016 року Доробратівським сільським головою на нього була складена позитивна характеристика. Позивач наголошує на тому, що характеристика на особу має бути об`єктивною. Однак, у характеристиці від 01.06.2016 року зазначено, що за час проживання в селі, а це означає: з 1961 по 2016 роки позивач зарекомендував себе тільки з негативного боку. Тобто, за весь час в поведінці позивача не було жодного позитивного вчинка. Позивач вважає, що вже тільки на підставі цього оскаржувана характеристика підлягає сумніву. Оскаржувана характеристика подана до суду у кримінальній справі на підставі обвинувального акту, складеному після закінчення досудового розслідування по кримінальній справі за № 12016070100000288 від 09.04.2016 року. Копію обвинувального акту позивач отримав 27.11.2017 pоку, а ознайомився з матеріалами справи тільки у 2018 році в судовому засіданні. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у 20 000 гривень (а.с.1-4 т.1). Представник відповідача [PERSON] , адвокат Микита М.Ф. подала відзив на позовну заяву (а.с. 144-146). У відзиві зазначається про те, що викладені в характеристиці обставини відповідають дійсності. Так, [PERSON] притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності за висловлювання нецензурних слів на адресу депутата сільської ради [PERSON] та спричинення їй тілесних ушкоджень. Ця обставина підтверджується копією Витягу з ЄРДР по кримінальному провадженю № 12016070100000288 від 09.04.2016 року відносно [PERSON] , копією вироку Іршавського райсуду від 04.12.2018 року, матеріалами справи про адмінправопорушення за ст. 173 КУпАП щодо [PERSON] за квітень-травень 2016 року з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності, актом обстеження земельної ділянки, що перебувала в користуванні [PERSON] , листами з сільської ради адресованими [PERSON] , копією статті «шахрайство по - [PERSON] , або як обдурили фермера». Позивач не згідний із твердженнями про те, що постійно ігнорує попередження органів влади місцевого самоврядування, не виконує їх. Ця характеризуюча обставина підтверджується копіями листів, направлених сільською радою на адресу [PERSON] . Таким чином, характеристика на [PERSON] є об`єктивною, неупередженою, відповідає діям і поведінці в селі за час його проживання. Щодо твердження [PERSON] про те, що за півтора місяці його поведінка не могла змінитись, то цю обставину обґрунтовує тим, що перша характеристика була видана на вимогу [PERSON] в момент його звернення, виготовлена у його присутності, без вивчення всіх обставин, що стосуються його особи. На той час працівники сільської ради тільки-но були обрані, повністю не обізнані з тим, що необхідно відображати у характеристиці. Після вивчення всіх обставин, подій, які пов`язані з діями [PERSON] , що його характеризують, було прийнято рішення про заміну характеристики. З наведених підстав відповідач вважає, що викладені в характеристиці на [PERSON] обставини, які характеризують його як особу, відповідають дійсності, характеристика є об`єктивною, у зв`язку з чим позов не підлягає відхиленню. Додатково зазначає про те, що позивач не довів заявлені вимоги, обставини спричинення моральної шкоди. Позивач на відзив відповідача подав заперечення (а.с. 183-184 т. 1). Позивач, представник позивача в судове засідання не з"явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.71). Представник відповідача в судовому засіданні ствердила про відсутність підстав для задоволення позову. Додатково зазначила про пропуск позивачем строку звернення до суду та про те, що позивач звернувся до відповідача як до фізичної особи. У свою чергу ст. 277 ЦК України, Пленум Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", належним відповідачем у таких справах є юридична особа в якій працює посадова чи службова особа. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 18 квітня 2016 року Доробратівський сільський голова "за місцем вимоги" видав на громадянина [PERSON] характеристику (а.с.6 т.1). У характеристиці від 18 квітня 2016 року зазначається про те, що [PERSON] народився і проживає в селі Горбок Іршавського району Закарпатської області. За характером спокійний, врівноважений, ввічливий у спілкування з односельцями. Одружений, доглядає сина інваліда. За час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони. Шкідливих звичок не має. Він та його сім"я користується повагою й авторитетом серед мешканців села. 01 червня 2016 року секретар Доробратівської сільської Іршавського району Кобаль Наталія Михайлівна видала на громадянина [PERSON] характеристику протилежного змісту (а.с.5 т. 1 ). Так, у характеристиці від 01 червня 2016 року зазначається про те, громадянин [PERSON] за час проживання в селі зарекомендував себе з негативної сторони. Він є самовпевненою, корисливою людиною, яка може перетнути межу людських відносин. Постійно створює конфліктні ситуації з мешканцями села. Може застосовувати фізичну силу до інших осіб. У своєму лексиконі вживає ненормативну лексику. Весь вульгаризм, який тільки можна використовувати на побутовому рівні, даний громадянин може використовувати для приниження честі і гідності інших людей. Мешканці села неодноразово зверталися до правоохоронних органів до притягнення його до відповідальності за вчинення тих чи інших дій. Останні події показали, що [PERSON] у присутності органів влади місцевого самоврядування принизив честь і гідність депутата сільської ради при виконанні ним своїх депутатських обов"язків, може використовувати проти депутата фізичну силу, здійснювати словесні погрози його життю. Постійно ігнорує попередження органів влади місцевого самоврядування. Відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Пленум), під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч. 2 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У п.19 наведеної вище постанови Пленуму судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Викладені у оспорюваній характеристиці обставини та інформація є як оціночним судженнями про особу (негативно характеризується), так і негативним твердженням про неї, як про особу, яка фактично за весь час проживання в селі Горбок, тобто десятиліттями та станом на 01 червня 2016 року порушувала права громадян України, представників органів місцевого самоврядування, принижувала їх честь та гідність. Відповідно до ст. 30 Закону № 2657 оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Для того щоб розрізняти фактичне твердження та оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК (435-15) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. На переконання суду, відповідач не довела про те, що зазначена у характеристиці негативна інформація про позивача в цілому відповідає дійсності та існувала станом на 01 червня 2016 року. Подані відповідачем докази не вказують на протилежне, є неналежними доказами, які суд відхиляє. Так, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, роздруківка із інтернет ресурсу суперечать принципу презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України (т. 1 а.с. 147, 162-169). Вирок суду від 04.12.2018 року суд також до уваги не приймає, враховуючи час його ухвалення (а.с.148-149). Інші докази (заяви громадян від 12.04.2016 року, 17.08.2015 року, рішення сільської ради від 20 серпня 2015 року № 81, акт обстеження земельної ділянки від 19.04.2016 року, листи виконавчого комітету) стосуються спору щодо цільового використання [PERSON] орендованої земельної ділянки (т. 1 а.с. 150-161). Відповідно до п. 14 ч. 4 ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова: представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства. Секретар сільської, селищної, міської ради у випадку, передбаченому частиною першою статті 42 зазначеного Закону, здійснює повноваження сільського, селищного, міського голови. Матеріали справи не містять даних про те, що секретар сільської ради - відповідач по справі підписуючи характеристику станом на 01 червня 2016 року виконувала обов"язки сільського голови. Поряд з цим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач при підписанні характеристики діяла від імені юридичної особи - Доробратівської сільської ради. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цьго права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Суд встановив, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] як до відповідача про стягнення коштів у відшкодування моральної шкоду, яку він зазнав внаслідок поширення щодо нього секретарем Доробратівської сільської ради Іршавського району негативної інформації у характеристиці від 01.06.2016 року. Як зазначено вище, належним відповідачем у цій справі є Доробратівська сільська рада Іршавського району, а безпосередньо Кобаль Н.М. мала б бути третьою особою. Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). За встановлених обставин позов задоволенню не підлягає. Поряд з цим, суд враховує відсутність обставин, які б свідчили про те, що позивач звернувся за захистом своїх прав з порушення строку давності, закріпленому у ст.ст. 257, 258 ЦК України. Матеріали справи не містять даних про те, що позивач був ознайомлений у будь-який спосіб із оспорюваною характеристикою раніше ніж у 2018 році. Отже відсутні підстави для відмови у позові саме на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК УКраїни, про що зааявлено стороною/ відповідачем у справі. В порядку п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати на позивача суд не покладає, враховуючи ту обставину, що він як інвалід ІІ групи на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору (а.с.7 т. 1).

Outcome: dismissed