Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

16.01.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що згідно з кредитним договором № 1 від 19 лютого 2009 р. « Ощадбанк» надав [PERSON] довгостроковий кредит в сумі 600000,00 грн. строком на 10 років зі сплатою річних у розмірі 21%. На забезпечення виконання зобов"язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування за вказаним кредитним договором між Банком та позичальником був укладений договір поруки від 19 лютого 2009 р., за яким майновим поручителем є [PERSON] (а.с.4). Відповідно до умов кредитного договору ( п.1.5 ) позичальник зобов"язаний здійснювати погашення кредиту щомісячно в сумі 5000 грн. 00 коп. та сплачувати відсототки, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Оскільки позичальником [PERSON] належним чином не виконуються зобов"язання за кредитним договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 198447 грн. 40 коп., в тім числі: 74219 грн. 18 коп. - прострочена заборгованість по відсотках, комісійна винагорода - 1280 грн. та пеня - 122948 грн. 22 коп. та судові витрати по справі в сумі 1984 грн. 47 коп. Представник позивача, що діяла за належно оформленим дорученням, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача - адвокат [PERSON] , що діяв відповідно до ордеру, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на сплив позовної давності та на те, що Банк втратив право нарахування відсотків після винесення попереднього рішення суду, згідно якого були внесені зміни до указаного договору про іпотечний кредит. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи,суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступними підставами. Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов"язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як видно з кредитного договору № 1 від 19 лютого 2009 р. «Ощадбанк» надав [PERSON] довгостроковий кредит в сумі 600000,00 грн. строком на 10 років зі сплатою річних у розмірі 21%. На забезпечення виконання зобов"язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування за вказаним кредитним договором між Банком та позичальником був укладений договір поруки від 19 лютого 2009 р., за яким майновим поручителем є [PERSON] (а.с.4). Відповідно до умов кредитного договору ( п.1.5 ) позичальник зобов"язаний здійснювати погашення кредиту щомісячно в сумі 5000 грн. 00 коп. та сплачувати відсототки, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Як було встановлено в судовому засіданні позичальник [PERSON], в установленому порядку, не сплатив банку - позивачу по справі, платежі по кредиту та відсотки за користування ним. Як видно з розрахунку ( а.с.13 ) борг позичальника становить 198447 грн.40 коп.. Однак, із наданих суду копій рішення Любашівського райсуду від 14січня 2010 року та від 16 червня 2010 року видно, що даний спір вже був предметом розгляду в судовому засіданні і рішенням Любашівського районного суду від 16 червня 2010 року (а.с. 27) були внесені зміни до указаного іпотечного договору №1 від 19 лютого 2009 року - терміном остаточного погашення кредиту встановлено дату набрання зазначеним рішенням законної сили. До п. 1.5 внесені зміни: дату здійснення останнього платежу в рахунок погашення кредиту встановити дату набрання рішенням суду в цій справі законної сили. В судовому засіданні безспірно встановлено, що зазначене рішення не було оскаржено і набрало законної сили 27 червня 2010 р., а також те, що позивач протягом 3-х років від дня вступу в законну силу вказаного рішення з відповідним позовом до відповідача по справі, не звертався. В той же час, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач згідно заяви просить застосувати сплив позовної давності. Про поважність причини пропущення позовної давності, позивач не заявляв. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити, у зв'язку із спливом позовної давності. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed