Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] 10908,32 грн. сплачену суму страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.02.2013 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: «Дачіа», державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та який належить [PERSON] та «Джили», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди між відповідачем та позивачем укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким відповідач застрахувала цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Дачіа», державний номер [NUMBER]. [PERSON] 28.02.2013 року звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Позивачем виплачено потерпілому страхове відшкодування в розмірі 21816,63 грн. на підставі страхового акту. З матеріалів справи, які надійшли ВДАІ, відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок порушення Правил дорожнього руху України. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду, позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача не з'явився, подав до суду клопотання (вх. № 2594 від 27.01.2015 року; вх. № 6058 від 23.02.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 60, 74). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву (вх. № 8607 від 13.03.2015 року) про розгляд справи без його участі. Також, в судовому засіданні 27.01.2015 року представником відповідача подано письмові заперечення [PERSON] (а.с. 61) про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що позовні вимоги позивача є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON]. Також, відсутні підстави задоволення позову, передбачені ч. 1 ст. 38-1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів». Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. За змістом положень статей 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 13.02.2013 року о 17:00 год. по вул. Тарковського, 62-Б в м. Кіровограді сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: «Дачіа», державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та який належить [PERSON] та «Джили», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до звіту № 40/13 від 20.02.2013 року про оцінку автомобіля, марки GEELY FE 1, реєстраційний номер [NUMBER], який виконано суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON], матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля GEELY FE 1, реєстраційний номер [NUMBER] складає 21816,63 грн. (а.с. 20-42). З розрахунку суми страхового відшкодування вбачається, що розмір суми страхового відшкодування, який підлягає виплаті становить 21816,63 грн. (а.с. 45). Згідно страхового акту № 74138/11/2013 від 01.04.2013 року, страховий випадок настав 13.02.2013 року. На підставі наявних документів прийнято рішення про страхову виплату, в зв'язку з чим проводена виплата страхового відшкодування в розмірі 21816,63 грн. одержувачем страхового відшкодування є [PERSON] (а.с. 45). В результаті настання страхового випадку позивачем відшкодована [PERSON] сума в розмірі 21816,63 грн., яка сплачена згідно платіжного доручення № 89599 від 19.04.2013 року (а.с. 46). Судом встановлено, що між [PERSON] та позивачем укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АВ/9334065 від 09.10.2012, а.с. 6). Відповідно до пункту 7 договору страхування, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Dacia Logan 1.4 СПГ номерний знак [NUMBER]. За приписом статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктами 9.1.-9.3. статті 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.. Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з положеннями статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховою компанією відповідача, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» відшкодовано витрати у розмірі 21816,63 грн., про що свідчить страховий акт № 74138/11/2013 від 01.04.2013 року (а.с. 45) та платіжне доручення № 89599 від 19.04.2013 року (а.с. 46). Статтею 38.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" чітко визначений перелік підстав подання регресного позову страховика після виплати страхового відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Так, згідно п. 38.1.1. частини 38.1. ст. 38 вищевказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ст. 38-1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. З матеріалів справи, а саме: з довідки № 9157686 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої УДПІ УМВС України в Кіровоградській області, вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 12.1 Правил дорожнього руху України. За фактом порушень, які призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди складено адміністративний протокол АГ2 № 655767 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Матеріали дорожньо-транспортної пригоди направлено до Кіровського районного суду м. Кіровограда (а.с. 7). Кіровоградською філією Українського державного центру радіочастот № 302 від 11.03.2013 року КФ АТ «СГ» «ТАС» (приватне) повідомлено, що Кіровоградською філією УДЦР зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Автотранс» возиму радіостанцію та видано 07.02.2011 року дозвіл № 35/01-011490 на її експлуатацію (місце встановлення - автомобіль Dacia, державний номер [NUMBER]) для зв'язку з диспетчерською службою підприємства (а.с. 8). На лист Кіровоградської філії АТ «Страхова група «ТАС» Управлінням Укртрансінспекції в Кіровоградській області надано інформацію про те, що [PERSON] не отримувала ліцензію на здійснення пасажирських перевезень. На транспортний засіб Dacia Logan державний номер [NUMBER] є діюча ліцензійна картка серії [NUMBER], видана ТОВ «Альфа Автотранс» (а.с. 8). Згідно п. 8 полісу № АВ/9334065 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким передбачені особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, транспортний засіб не використовується як таксі/маршрутне таксі. Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, хто є винним у скоєнні 13.02.2013 року дорожньо-транспортної пригоди, а посилання Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в позовній заяві на той факт, що відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди є виключно припущенням та не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, оскільки постанови суду про визнання особи винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди суду не надано. Крім того, якщо відсутні підстави визначені п. 38.1.1. ч. 38.1. ст. 38 Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд погоджується з запереченнями відповідача, що шкода повинна відшкодовуватися винною особою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч зазначеним нормам, позивачем не доведено належним чином не доведено наявність вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed