Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

У травні 2019 року адвокат Лисиця Т.І., яка діє в інтересах позивача звернулась до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рога з позовом до відповідача про визнання кредитних договорів недійсними, матеріали якого ухвалою судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рога від 08 липня 2019 року направлено за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська. У своїй позовній заяві, з урахуванням уточнень, предстанвик позивача посилається на те, що з початку 2019 року позивач почала отримувати листи та телефонні дзвінки від невідомих осіб, щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами № 1496254 від 06.05.2014 року, № 417355 від 11.04.2014 року, № 11377776 від 24.11.2011 року та № 10126710 від 24.11.2011 року, які вона нібито уклала з АТ «А-Банк». В січні позивач подала запит до даної установи, однак він залишений без відповіді, проте дзвінки та листи не припиняють надходити. [PERSON] стверджує, що нею не підписувались кредитні договори з АТ «А-Банк». Враховуючи викладене, просить визнати недійсними, укладені між [PERSON] та АТ «Акцент Банк» кредитні договори № 1496254 від 06.05.2014 року, № 417355 від 11.04.2014 року, № 11377776 від 24.11.2011 року та № 10126710 від 24.11.2011 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 05 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем усунуто недоліки та ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 16 вересня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 20189 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Лисиці Т.І. про забезпечення доказів та витребувано у АТ «Акцент Банк» належним чином засвідчені копії документів за кредитними договорами № 1496254 від 06.05.2014 року, № 417355 від 11.04.2014 року, № 11377776 від 24.11.2011 року та № 10126710 від 24.11.2011 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 15 січня 2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначає, що 24 листопада 2011 року Фізична особа - підприємець [PERSON] звернулась до ПАТ "Акцент-Банк" (правонаступником якого є АТ "А-Банк") з заявою про відкриття поточного рахунку. При обслуговуванні поточного рахунку позивачу нараховується плата за РКО (розрахунково-касове обслуговування). В системі даний договір обліковується під номером №11377776. Окрім того, позивачу, за її зверненням, на даний поточний рахунок підприємця встановлено кредитний ліміт. Вказана раніше Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку складає кредитний договір. За вказаним кредитним лімітом у позивачки наявна заборгованість. В системі даний договір обліковується за номером №10126710. Враховуючи, що вказані договори укладались між Банком та ФОП, спори щодо них віднесено до господарського судочинства. Також представник відповідач зазначив, що позивач як фізична особа, звернулась до Банку з заявою про отримання кредитної картки. Позивачу було відкрито рахунок та видано кредитну картку. Дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку складають кредитний договір. На даний час за вказаним договором існує заборгованість. В системі даний договір обліковується за номером №417355. У зв`язку з простроченням позивачем погашення заборгованості за кредитною карткою, тому їй було нараховано штраф, який відображається на окремому рахунку. В системі даний договір обліковується за номером №1496254. Зазначає, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з довідки про стан заборгованості, позивач користувалась кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилась з ними. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, в подальшому подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві зазначив, що просить розглянути справу без його участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо посилання представника відповідача, що розгляд позовних вимог про визнання недійсними кредитних договорів № 11377776 від 24.11.2011 року та № 10126710 від 24.11.2011 року, у відповідності до ч. 1 ст. 20 ГПК України, віднесено до юрисдикції господарського суду, оскільки їх укладено між фізичною особою-підприємцем та юридичною особою, суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 1, 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання. Разом з тим, фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, не може бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства. Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного суду, висловленій у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 593/793/14-ц. Враховуючи, що [PERSON] припинено підприємницьку діяльність, як фізичною особою-підприємцем 06.10.2014, номер запису: 22270060004020930, суд доходить висновку, що посилання представника є необґрунтованими, а позовні вимоги позивача підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Форми правочину та способи волевиявлення його учасників встановлені статтею 205 ЦК України, відповідно до якої правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особами, а згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як випливає з наведеної статті 208 ЦК України, для правочинів між фізичною і юридичною особами законом встановлена обов`язкова письмова форма, яка передбачає обов`язковість підписів його учасників, що в даному випадку і є формою волевиявлення особи у відповідності до ст. 205 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Виходячи з вимог ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України (справа №6-11173св10), застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення цього Закону не можуть застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Судом встанвлено, що 24.11.2011 року [PERSON] підписала та подала до Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент Банк», заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитку печатки. Згідно вказаної заяви позивач приєдналась до "Умов та Тарифів надання банківських послуг", що розміщені в мережі Інтернет на сайті htth://a-bank.com.ua які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 24.11.2011 року (далі - договір) та взяла на себе зобов`язання виконувати умови договору. Відповідно до Договору, який обліковується за № 11377776 позивачу було надано поточний рахунок, а також на підставі договору, який обліковується за № 10126710 було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (sms - повідомлення), що визначено і врегульовано "Умовами та Тарифами надання банківських послуг". Відповідно до 3.11.1.16 умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк /Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" - Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Крім того, за змістом кредитного договору про видачу картки та встановлення кредитного ліміту, який позивач власноручно підписала, вона особисто підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент Банк», про які зазначено в ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та в п.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168. Таким чином, своїм підписом споживач підтвердила факт про надану їй повної інформації про умови кредитування ПАТ «А-Банк», про місцезнаходження останнього та інше. Так, підписавши 24.11.2011 року кредитний договір про видачу карт та встановлення кредитного ліміту, які складаються із Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а А-Банк, додаткову інформації (обов`язкову до заповнення для отримання кредиту/кредитної картки), Умов та Правил надання банківських послуг, [PERSON] приєдналась до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується її підписом, отже, з моменту підписання позивачем даних документів, було укладено договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитодавцем договору про видачу картки та встановлення кредитного ліміту (умов кредитування). Крім того, укладаючи кредитний договір, сторона з`ясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін. Відповідно до зазначеного, позивачу було відкрито рахунок та надано кредитну картку «Універсальна», за якою станом на 13.12.2019 року наявна заборгованість у розмірі 22971,00 гривень. (Договір, який обліковується за № 11377776). Враховуючи наявність заборгованості, та на підставі попередньо підписаних позивачем документів, Банком було нараховано штраф, на окремий рахунок, який обліковується в системі за номер договору № 1496254. Позивач добровільно погодилась на укладення спірного правочину на встановлених банком умовах і почала користуватись кредитними коштами, що вбачається з наявної заборгованості за кредитним договором. При цьому, позивач не порушувала питання про розірвання договору, а отже, не вважала його несправедливим або недійсним. Підписанням кредитних договорів від 24.11.2011 року, позивач погодилась з усіма умовами даних правочинів і прийняла на себе зобов`язання щодо його виконання. Отримавши примірник договорів, вона мала можливість детально вивчити його умови та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, що передбачено п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак позивач цього не зробила, використавши кредитні кошти на свій розсуд і не скористалась правом дострокового погашення кредиту, що передбачено умовами кредитного договору. Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписом статті 76 Кодексу доказами в цивільній справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема й щодо обґрунтованості вимог про стягнення майнової шкоди, завданої саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,врахувавши зазначені вимоги закону та умови договорів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, а отже правові підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для визнання кредитних договорів недійсним відсутні, оскільки банком перед укладенням кредитного договору позичальника було повідомлено та ознайомлено з усіма умовами договору, а також було надано позивачу інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, та її складових. Текст підписаного сторонами кредитного договору свідчить про досягнення сторонами угоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів. Наявність заборгованості за кредитними договорами свідчить про те, що позивач проінформована про наявність таких кредитних договорів, нею визнано умови кредитного договору та правовідносини, які виникли з банком на підставі оспорюваних договорів. Інших доказів на підтвердження порушення прав позивача матеріали справи не містять.

Outcome: dismissed