Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідачка згідно з укладеним договором від 30 листопада 2007 року отримала цього числа кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Що відповідач у своїй заяві, підписаній власноручно, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і Банком кредитний договір. Позивач зазначив, що відповідно до п.9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і автоматично лонгується на такий же термін у випадку, коли сторони протягом цього терміну не інформують одна одну про припинення його дії. І, оскільки, позивач виконав умови договору про надання кредиту відповідачу, а останній у порушення його умов своєчасно не погашав заборгованість за кредитом, відсотки за його використання і не оплачував комісії на умовах, передбачених договором, утворилась заборгованість на загальну суму станом на 31.08.2013 року у розмірі 23 тисячі 821 грн. 97 коп., яка складається з: 13 201,94 грн.-заборгованості за кредитом; 9009,46 грн.- заборгованості по процентах за користування кредитом; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) і 1110,57 грн.- штрафу (процентна складова), яку в добровільному порядку відповідач відмовляється погашати. Тому, пославшись на наведені обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] в користь ПАБ КБ „ПриватБанк" 23 821,97 грн. заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2007 року та судові витрати по справі. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 березня 2015 року у задоволенні позову ПАБ КБ „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено з підстав пропуску без поважних причин строку позовної давності. У апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" ставить питання про скасування оскаржуваного рішення місцевого суду та про постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки з розрахунку заборгованості (колонка „погашені відсотки"), який позивачем було приєднано до позовної заяви та який міститься в матеріалах справи на а.с. 7 - 14, вбачається, що відповідач 07.10.2010 року сплатив 300 грн.; 02.11.2010 року - 1000 грн.; 03.12.2010 року - 1300 грн.; 14.01.2011 року - 1500 грн.; 14.02.2011 року - 2500 грн.; 03.03.2011 року - 2200 грн.; 16.05.2011 року - 1880 грн.; 02.11.2011 року - 2980 грн.; 02.12.2011 року - 1750 грн.; 22.01.2012 року - 2200 грн.; 24.02.2012 року - 2300 грн.; 16.03.2012 року - 2500 грн., проте місцевий суд не звернув уваги на ці обставини і не дав їм належної правової оцінки. Зазначив, що висновок суду про те, що остання проплата відповідачем за договором була виконана 29 квітня 2009 року суперечить обставинам та матеріалам справи. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить апеляційний суд відхилити скаргу та залишити без змін рішення суду, вважаючи, що місцевий суд постановив його з додержанням норм чинного законодавства, оскільки останній платіж в рахунок погашення заборгованості вона здійснила 29 квітня 2009 року і більше не вносила грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором і Банк пропустив строк позовної давності без поважних причин. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони 30 листопада 2007 року уклали кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; що відповідач зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв"язку з чим виникла заборгованість за договором станом на 31.08.2013 року на загальну суму 23 821,97 грн.; що відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що вона перестала виконувати зобов"язання по погашенню кредиту з 29.04.2009 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом тільки 26.03.2014 року, суд врахував, що строк позовної давності сплинув і вимоги заявлені поза таким строком згідно з чинним законодавством задоволені бути не можуть. Тому і прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 30.11.2007 року, який знаходиться в матеріалах справи (а.с.7-14) видно, що [PERSON] 16 березня 2012 року сплатила на погашення відсотків 386 грн., а з повної виписки по рахунку за кредитним договором від 30.11.2007 року, наданого в засіданні апеляційного суду і приєднаного до матеріалів справи, вбачається, що відповідачкою цього ж числа було здійснено останній платіж за кредитним договором в сумі 2 500 грн. та що загальна сума заборгованості відповідачки за кредитним договором станом на 31.08.2013 року становить 23 821 грн. 97 коп.. Апеляційний суд також враховує, що виписка по рахунку, яка була надана місцевому суду 06 лютого 2015 року на підтвердження підвищення Банком відповідачці кредитного ліміту до 15 000 грн. і яка міститься в матеріалах справи на а.с. 89-98, є неповною і не може підтверджувати фактичні дані щодо пропуску строку позовної давності позивачем у справі. Отже, враховуючи наведене, висновок місцевого суду про наявність заборгованості за кредитним договором, яка не може бути стягнута з відповідачки, оскільки Банком без поважних причин пропущено строк позовної давності, суперечить зібраним по справі доказам, а оскаржуване судове рішення не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги про те, що Банк не пропустив строк позовної давності та що відповідачка на погашення заборгованості востаннє внесла 16 березня 2012 року платіж в розмірі 2500 грн., а не 29 квітня 2009 року, як стверджує [PERSON], - підлягають врахуванню. Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] в користь ПАТ КБ „ПриватБанк" 23 тисяч 821 грн. 97 коп. заборгованості за кредитним договором та про стягнення на підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки в користь Банку судового збору: 238 грн. 21 коп. - за розгляд справи в місцевому суді та 121 грн. 80 коп. - за розгляд справи в апеляційному суді.

Outcome: approved