Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 29.11.2018 року нею була підписана заява № 2183336100 від 29.11.2018 року на отримання кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР»), відповідно до якої нею було отримано кредит на споживчі потреби в розмірі 19100,96 грн терміном до 25.05.2020 року, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Підписавши вищезазначену заяву позивачка надала згоду, що підписаний нею паспорт кредиту № 3336100 від 29.11.2018 року містить умови укладеного нею кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем, та позивачкою, як позичальником. Підписавши цю заяву позивачка доручила ТОВ «ФК «ЦФР» сплатити за рахунок отримуваного нею кредиту 15560,00 грн ФОП [PERSON] за придбаний нею товар. Крім того, цією заявою позивачка нібито надала згоду на сплату за рахунок отримуваного кредиту грошових коштів в розмірі 3360,96 грн Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ТАС» (далі АТ «Страхова компанія «ТАС»), як оплату страхового платежу за договором страхування № 2183336100-С від 29.11.2018 року. Проте згоди на укладення страхового договору та перерахування страхового внеску позивачка не надавала. Відповідно до заявки про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» послуги страховика не є додатковою чи супутньою послугою третіх осіб, обов"язковою для отримання кредиту (п. 7 Умов). 29.11.2018 року право вимоги за кредитним договором № 2183336100 від 29.11.2018 року було відступлено Акціонерному товариству «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року 17.12.2018 року позивачка повністю достроково погасила кредит в розмірі 19100,96 грн, тобто з урахуванням страхового платежу. Після погашення кредиту, позивачка звернулась до АТ «Страхова компанія «ТАС» щодо повернення мені страхового внеску, проте отримала відмову (лист вих. № 446262 від 10.01.2019 року) з посиланням на те, що повернення чи перерахунок сплаченого страхового платежу не передбачено. Позивачка вважає, що договір страхування життя позичальника укладений із порушенням прав як споживача, умови договору є несправедливими та суперечать положенням законодавства, що регулює правовідносини у сфері споживчого кредитування, порушують законодавство про банки та банківську діяльність. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, тому встановлення кредитором вимоги щодо укладення договору страхування життя, є незаконним. Позивачка вважає, що співробітники ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» навмисно ввели її в оману щодо обов"язковості укладення договору страхування життя позичальника, а саме отримання кредиту лише при умові укладення відповідного договору страхування. Волевиявлення позивачки не було направлене на укладення договору страхування життя. Оспорюваний договір є вчиненим внаслідок нечесної підприємницької практики та є несправедливими. В умовах договору вбачаються ознаки здійснення відповідачами нечесної підприємницької діяльності, а саме відповідачі ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» заманюють клієнтів дешевими кредитами, а потім нав`язують клєнту укладення непотрібного договору страхування життя. Підтвердженням нечесної підприємницької діяльності, а також функціонування пірамідальної схеми є те, що одразу після укладення кредитного договору право вимоги за ним було передане від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «ТАСКОМБАНК». В свою чергу АТ «ТАСКОМБАНК» та АТ «Страхова компанія «ТАС» є складовими групи «ТАС». Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд визнати недійсним договір страхування життя позичальника № 2183336100-С від 29.11.2018 року та стягнути з АТ «Стархова компанія «ТАС» на її користь страховий внесок в розмірі 3360,96 грн. У визначений судом строк АТ «Страхова компанія «ТАС» направила до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, посилаючись на наступні обставини. Між позивачкою [PERSON] та АТ «Страхова компанія «ТАС» укладено договір страхування життя позичальника № 2183336100-С від 29.11.2018 року. Строк дії договору 18 місяців. Договір укладений відповідно до вимог Закону України «Про страхування» та Правил добровільного страхування життя від 01.06.2013 року зі змінами та доповненнями. Вважає, що твердження позивачки про порушення її прав та порушення вимог закону є недоведеним. Позивачка, як повнолітня, дієздатна особа, укладаючи договір страхування життя повинна була з ним ознайомитись до підписання, та у випадку будь-яких заперечень відмовитись від його укладення. Відповідач вважає, що позивачка була належним чином повідомлена про всі істотні умови договору та погодилась з ними, підписавши договір, який не призвів до суттєвого дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін. У визначений судом строк представником відповідача АТ «ТАСКОМБАНК» - адвокатом Довгополою І.С. до суду подано відзив на позовну заяву. Невизнання позову обґрунтовується тим, що АТ «ТАСКОМБАНК» є неналежним відповідачем у справі, оскільки позовні вимоги позивачки стосуються договору страхування, укладеного між нею та АТ «Страхова компанія «ТАС». Порушення прав позивачки з боку Банку не доведено. Вважає, що позов є необґрунтованим та не підтверджений належними доказами, а тому таким, що не підлягає до задоволення. Між позивачкою [PERSON] та АТ «Страхова компанія «ТАС» укладено договір страхування життя позичальника № 2183336100-С від 29.11.2018 року. Строк дії договору 18 місяців. Договір укладений відповідно до вимог Закону України «Про страхування» та Правил добровільного страхування життя від 01.06.2013 року зі змінами та доповненнями. Вважає, що твердження позивачки про порушення її прав та порушення вимог закону є недоведеним. Позивачка, як повнолітня, дієздатна особа, укладаючи договір страхування життя повинна була з ним ознайомитись до підписання, та у випадку будь-яких заперечень відмовитись від його укладення. Відповідач вважає, що позивачка була належним чином повідомлена про всі істотні умови договору та погодилась з ними, підписавши договір, який не призвів до суттєвого дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін. 02.07.2019 року представником ТОВ «ФК «ЦФР» - адвокатом Романюк Т.І. подано до суду заяву про заміну сторони. Враховуючи відступлення права вимоги за кредитним договором позивачки АТ «ТАСКОМБАНК», просить визнати Банк відповідачем у справі. Суд не вважає за можливе задовольнити заяву ТОВ «ФК «ЦФР» про заміну сторони, оскільки визначення кола відповідачів у справі є виключно процесуальним правом позивачки. Крім того, АТ «ТАСКОМБАНК», як відповідач, вже є учасником справи. В судове засідання учасники справи не з`явились. Позивачка [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. В судове засідання відповідач АТ «Страхова компанія «ТАС» свого представника не направила. Голова правління АТ «Страхова компанія «ТАС» Власенко А.Л. направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача. В судове засідання відповідач АТ «ТАСКОМБАНК» свого представника не направив. Представник відповідача Довгопола І.С. направила до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача. Суд визнав можливим розглядати справу за відсутності учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що 29.11.2018 року між позивачкою [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено кредитних договір № 2183336100, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит на споживчі потреби в розмірі 19100,96 грн терміном до 25.05.2020 року, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором (копія паспорту кредиту - а.с.6, копія заяви про приєднання до умов отримання кредитів - а.с.7-8, заява на отримання кредиту - а.с.9). Факт укладення кредитного договору сторонами визнається та ніким з учасників кредитного зобов`язанння не оспорюється. 29.11.2018 року право вимоги за кредитним договором № 2183336100 від 29.11.2018 року було відступлено АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року (копія повідомлення про відступлення права вимоги - а.с.10). 29.11.2018 року ТОВ «ФК «ЦФР» від імені [PERSON] укладено з АТ «Страхова компанія «ТАС» договір страхування життя позичальника № 2183336100-С від 29.11.2018 року. З кредитних коштів 3360,96 грн було перераховано АТ «Страхова компанія «ТАС», як оплату страхового платежу за договором страхування (копія договору страхування - а.с.11). 18.12.2019 року позивачкою в рахунок погашення кредиту за договором № 2183336100 внесено на рахунок АТ «ТАСКОМБАНК» грошові кошти в розмірі 19101,06 грн. 19.12.2019 року кредитний договір закрито (копія роздруківки електронних повідомлень АТ «ТАСКОМБАНК» - а.с.13). На час розгляду справи судом кредитні правовідносини припинені, внасліок повного погашення заборгованості позивачкою. Позивачці було відмовлено АТ «Страхова компанія «ТАС» у поверненні страхового внеску в розмірі 3360,96 грн (лист-відмова - а.с.16). Згідно пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою ) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положення ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За положеннями частини першої, пункту 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Оспорюваний договір є вчиненим внаслідок нечесної підприємницької практики та є несправедливими. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд приходить до висновку, що позивачкою [PERSON] було укладено договір кредиту на споживчі цілі, а саме на придбання товарів у ФОП [PERSON] Використання коштів споживчого кредиту на інші цілі, зокрема сплати страхового внеску, виходить за межі кредитного зобов"язання. Укладення договору страхування не є істотною умовою кредитного договору. Крім того, спірний договір страхування укладений не позивачкою, а ТОВ «ФК «ЦФР» від її імені. Істотні умови договору страхування позивачкою не погоджені, оскільки її підпис на спірному договорі відсутній. Також суд вважає, що укладення договору страхування саме з АТ «Страхова компанія «ТАС», яка входить до групи «ТАС» свідчить про нечесну підприємницьку діяльність та недобросовісну конкуренцію, оскільки таким чином обмежується право позивачки на вибір контрагента за страховим зобов"язанням, а отже і право на свободу договору. Зазначені обставини свідчать про наявність достатніх підстав для визнання договору страхування недійсним. Суд вважає недоведеною позивачкою обставину про ведення її в оману під час укладення договору страхування, а тому з даної підстави договір страхування не може бути визнаним недійсним. Проте суд визнає як підстави для визнання спірного договору страхування недійсним відсутність волевиявлення позивачки на укладення договору страхування та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне визнати недійсним договір страхування життя позичальника № 2183336100-С від 29.11.2018 року та стягнути з АТ «Страхова компанія «ТАС» на користь [PERSON] страховий внесок в розмірі 3360,96 грн. Враховуючи звільнення позивачки від сплати судового збору, а також те, що позовні вимоги позивачки заявлені саме АТ «Страхова компанія «ТАС», позовні вимоги до інших відповідачів не заявлені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з АТ «Страхова компанія «ТАС» на користь держави в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved