Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Концерн „Міські теплові мережі" в особі філії Шевченківського району звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання. В позові зазначає, що згідно п. 2.1 Статуту Концерну "Міські теплові мережі" основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Позивач у період з 1 липня 2015 року по 1 серпня 2018 року надав відповідачці послуги у приміщенні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 12945,39 грн. Пунктом 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" плата за надані послуги вноситься щомісячно, між тим відповідач в добровільному порядку відмовляється вносити плату за надані послуги, чим завдає матеріальну шкоду концерну. Крім зазначеної суми позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без його участі. Відповідачка до суду не з`явилась, про день і час слухання справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. З письмового відзиву [PERSON] випливає, що позов не містить жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Що стосується розрахунку, він не є належним розрахунком, оскільки до нього не додано жодних первинних бухгалтерських документів, що унеможливлює здійснення перевірки руху коштів за особисттим рахунком відповідача. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідачу належить квартира [ADDRESS] (а. с. 16). Наданими суду письмовими фактичними даними доведено, що відповідач має заборгованість зі сплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 12945 грн 39 коп., яка простирається на період з 1 липня 2015 року по 1 серпня 2018 року (а. с. 7-8). Правовий статус квартири, що охоплюється поняттям житла, як об`єкта права власності, внормований статтею 382 ЦК України. За змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживачем вказаних послуг відповідно до ст. 1 Закону, яка містить визначення термінів, є особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. З наведених положень законодавства випливає, що споживачем комунальних послуг є або власник (співвласник) нерухомого майна або інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу постачання за згодою власника. Вказане означає що статус споживача розповсюджується як на власника нерухомості, так і на іншу особу, що використовує нерухомість і споживає послуги, які до цієї нерухомості постачаються. Такий висновок суду дозволяє зробити розподільний сполучник «або», вжитий у вказаній нормі закону. Наведене означає, що відповідач, як власник нерухомості, який не дав згоду на користування належним його житлом і споживання в цьому житлі комунальних послуг іншій особі, є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До обов`язків споживача відповідно до ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» відноситься обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведене положення законодавства в частині обов`язку власника житла сплачувати комунальні послуги узгоджується зі змістом ст. 162 ЖК України, відповідно до якої плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. У зв`язку з викладеним суд вважає, що обов`язок відповідача як власника житла нести витрати зі сплати комунальних послуг є таким, що грунтується на законі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно до вимог договору та цивільного законодавства. У зв`язку з встановленим законом обов`язком виконання зобов`язання суд доходить висновку про грунтовність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за сплачені позивачем житлово-комунальні послуги. Відзив [PERSON] , який не містить узагальненого вигляду її позиції щодо позову, в якому наявні лише твердження про недоведеність позовних вимог, суд до уваги не приймає, оскільки за умови доведення відповідачем потреби в отриманні первинних бухгалтерських документів, їх за клопотанням учасника справи можна було б витребувати у особи, в якої вони знаходяться, проте ці твердження відповідача, ніяк не пов"язані з її позицією в справі на тлі того, що надані позивачем довідка та розрахунок не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, їхній зміст не спростований відповідачем. За вкзаних обставин суд вважає всі підстави для ухвалення рішення на користь вимог позову. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають і судові витрати, попередньо понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved