Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до Царичанського районного суду Дніпропетровської області, в якій просить: встановити факт належності померлій [PERSON] свідоцтва на право власності на будівлю, виданого 22 квітня 1959 року виконкомом [PERSON] селищної Ради депутатів трудящих на підставі рішення селищної Ради № 4 від 10 квітня 1959 року на ім"я "[PERSON] Федосієвни"; визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлої 16 серпня 2014 року [PERSON] право власності на майно: житловий будинок №59 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Кірова в смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлій 16 серпня 2014 року [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на будівлю, виданого 22 квітня 1959 року виконкомом [PERSON] селищної Ради депутатів трудящих на підставі рішення селищної Ради № 4 від 10 квітня 1959 року; земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована по вул. Кірова, 59 в смт. Царичанка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належала померлій 16 серпня 2014 року [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №057904, виданого відділом Держкомзему у [PERSON] районі 07.12.2009 року на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 15 грудня 1999 року №312, рішення сесії [PERSON] селищної ради від 14.10.2009 року №953, кадастровий номер земельної ділянки 1225655100-03-034-0011. На обґрунтування своїх вимог у заяві позивач вказала, що 16.08.2014 року померла [PERSON], яка на день смерті постійно проживала одна і була зареєстрована у власному будинку по вул.Кірова, 59 в смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, після смерті якої залишилось вищевказане спадкове майно. За життя, а саме 15 лютого 2007 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрованого у реєстрі за №294, за яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов"язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов"язки, які належатимуть їй на день смерті, вона заповіла саме їй. [PERSON] проживала одинока, із рідних та близьких, які б мали право на спадщину за законом у неї не має, а також не має осіб, які мають право на обов"язкову частку у спадщині. У встановлений законом строк вона прийняла спадщину, звернувшись до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але листом від 06.03.2015 року за №196/02-14 їй в цьому було відмовлено у зв"язку з виявленою помилкою в свідоцтві на право власності на будівлю у написанні по-батькові власника будинку ("Феодосіївна" _ "Федосієвна"). Позасудовим шляхом вирішити дане питання неможливо, у зв"язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позовні вимоги просить задовольнити, посилаючись на приписи ст. ст. 16, 1216, 1218, 1220, 1221, 1223, 1225 ЦК України, ст. ст. 3, 118-120, 256-258 ЦПК України. У попереднє судове засідання позивач [PERSON] не з"явилася. Надала суду заяву з проханням про розгляд даної справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області у попереднє судове засідання не з"явився. До суду від селищного голови [PERSON] селищної ради [PERSON] на адресу суду надійшла заява з проханням про розгляд даної справи без участі їхнього представника у зв"язку з великою завантаженістю на роботі, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Третя особа у попереднє судове засідання не з"явилася. Від державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] на дійшла заява з проханням розглянути дану справу без участі нотаріуса. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за таких підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( ст. 174 ч.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно приписів ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін, перевіривши повноваження представника відповідача, встановивши наявність для того законних підстав, а також відповідність визнання позову відповідачем вимогам закону за відсутності загрози порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, приходить до висновку про можливість та необхідність задоволення позову в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, так як позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті 16 серпня 2014 року [PERSON], інші особи на це майно з дня смерті спадкодавця своїх претензій не заявляли. Обставини, викладені в позовній заяві, визнані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами існують правові відносини щодо набуття права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, до яких повинні бути застосовані ст. ст. 1216,1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1225 Цивільного кодексу України. Поскільки відповідачем в даній справі визнається і не оспорюється факт належності померлій [PERSON] правовстановлюючого документу - свідоцтва на право власності на будівлю, виданого 22 квітня 1959 року виконкомом [PERSON] селищної Ради депутатів трудящих на підставі рішення селищної Ради № 4 від 10 квітня 1959 року на ім"я "[PERSON] Федосієвни", а також враховуючи ту обставину, що позивач в даній справі є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті 16.08.2014 року [PERSON], інших спадкоємців за законом або осіб, які б мали право на обов"язкову частку у спадщині, не має, за викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що маються законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі в межах заявлених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати згідно приписів ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Документально підтвердженими є витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1689,65 грн. та в розмірі 122,00 грн. (а.с.1,2). На підставі викладеного,

Outcome: approved