Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Міський комерційний банк" в особі відділення № 38 про стягнення банківського вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що 06 березні 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/38/165009 ВАШ СТАБІЛЬНИЙ. На підставі договору банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 10 тис. євро, строком на 92 дні по 06.06.2014 року та зобов'язалася повернути йому таку суму та проценти за вкладом. Зазначив, що по закінченню строку дії договору, Банк виплатив лише частину коштів у сумі 106, 88 євро, а решту коштів у сумі 10 004, 21 євро банк видати відмовився. Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором строкового банківського вкладу, позивач просив стягнути з ПАТ "Міський комерційний банк" в особі відділення № 38 недоотриману суму депозитного вкладу та відсотків у розмірі 10 004 євро 21 центів, 3% річних за період з 07.06.2014 року по 13.10.2014 року у сумі 106, 07 євро, інфляційні витрати за період з 07.06.2014 року по 13.10.2014 року у сумі 520, 22 євро та судовий збір. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та з тих же підстав просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 березня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/38/165009 ВАШ СТАБІЛЬНИЙ (а. с. 4-7). Відповідно до п. 1.2 договору Банк приймає від вкладника грошові кошти у сумі 10 000 євро на строковий депозитний рахунок, строком до 06 червня 2014 року, зі сплатою 10, 85 % річних. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунок ПАТ "Міський комерційний банк", що підтверджується меморіальним ордером № 5420 від 06.03.2014 року (а.с. 10). Як пояснив у судовому засіданні позивач та вбачається з відомості по депозитному договору по закінченню строку дії договору, останньому було лише частково виплачено суму процентів по вкладу у розмірі 106, 88 євро (а.с. 8). 06 червня 2014 року [PERSON] звернувся до Банку з вимогою про повернення депозитних коштів (а.с. 9), однак як пояснив у судовому засіданні позивач письмової відповіді та пояснень про причини неповернення коштів йому Банком не було надано. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. З огляду на те, що депозитний вклад та проценти в повному обсязі повернуті не були, в силу вимог ст. ст. 526, 1058, 1060 ЦК України вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 10 004 євро 21 центів. У ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до змісту вказаної норми стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а є способом захисту майнового права, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові. Як вбачається з матеріалів справи, в день настання дати повернення вкладу 06 червня 2014 року ПАТ "Міський комерційний банк" на поточний рахунок вкладника суму вкладу та нараховані проценти не перерахувало, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13 передбачені договорами проценти по банківським вкладам підлягають стягненню за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи те, що банк свої зобов'язання за договором банківського вкладу у встановлені строки не виконав, суд дійшов висновку про те, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат обґрунтований та підлягає задоволенню. Розрахунки позивача, відповідачем з посиланням на належні та допустимі докази, спростовані не були. Так стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних за період з 07.06.2014 року по 13.10.2014 року у розмірі 106,07 євро (10 004, 21*3%*129 днів/365=106,07 євро) та інфляційні витрати за період з 07.06.2014 року по 13.10.2014 року у розмірі 520,22 євро. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягнути на користь позивача суму банківського вкладу та відсотків у розмірі 10 004 євро 21 центів, 3% річних за період з 07.06.2014 року по 13.10.2014 року у сумі 106, 07 євро та інфляційні витрати за період з 07.06.2014 року по 13.10.2014 року у сумі 520, 22 євро. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 740 грн. 10 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved