Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати право особистої приватної власності на автомобіль BMW моделі 525D, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] за [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог вказує, що з 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування в шлюбних відносинах, ним в серпні 2019 року придбано за особисті кошти автомобіль BMW моделі 525D. Спірний автомобіль придбано ним на кошти, які передані йому матір"ю для таких цілей з нагоди святкування 55-річчя від Вдня народження, який відмічався в лютому 2019 року. Відповідачка ознайомлена про даний факт, оскільки була присутня при вказаних подіях, однак помилково вважає, що автомобіль повинен вважатися їх спільною сумісною власністю. При цьому від неї будь-яких капіталовкладень на купівлю або реєстрацію автомобіля не здійснювалось. Вважає, що автомобіль BMW моделі 525D, хоч і придбаний за період перебування у шлюбі але за власні кошти, є його особистою власністю. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2020 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 07 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 13 січня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача подав заяву, в якій просив справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 06 серпня 2016 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 1043, між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . 29 серпня 2019 року на підставі Договору купівлі-продажу №3246/2019/1639363 травнспортного засобу, [PERSON] придбав у [PERSON] , транспортний засіб BMW моделі 525D, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Спірний автомобіль BMW моделі 525D, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вартість транспортного засобу BMW моделі 525D, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] станом на 29 вересня 2020 року становить 137 830 грн., що стверджується Всиновком про вартість оцінюваного КТЗ. гідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя", визначено, що належність майна до спільної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, тому застосовуючи ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт його набуття під час шлюбу, але і той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч.3 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому/ особисто. У зв"язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об"єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Частиною 1 статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач не заперечує проти позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову. Вимоги про відшкодування судових витрат не заявлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved