overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обгрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 31 січня 2003 р. зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї. Від даного шлюбу у сторін народилися доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів. З липня 2019 року сторони не підтримують шлюбні стосунки та окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство; не пов`язані спільним побутом. Спільні спроби зберегти сім`ю бажаних результатів не дали. Шлюб існує формально. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 січня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис №129. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітні доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з липня 2019 року сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Спільне господарство не ведуть. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обгрунтовує тим, що вони із [PERSON] перебувають у шлюбі, який 08 липня 1998 р. зареєстровано Ворошиловським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Донецька. Від даного шлюбу у сторін народилися діти - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з втратою взаєморозуміння та взаємоповаги, різними поглядами на життя та несумісністю характерів. Протягом останніх років стосунки між сторонами поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство; не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Позивач та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 липня 1998 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Ворошиловським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Донецька, про що складено актовий запис №215. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Спільне господарство не ведуть. Кожен із них живе власнним життям. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Шлюб існує формально. Сторони категорично заперечують подальше збереження сім`ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обгрунтовує тим, що вони із [PERSON] перебувають у шлюбі, який 24 жовтня 2014 р. зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 27.06.2017 р. здійснено усиновлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів. Сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство; не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 1034. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 27.06.2017 р. здійснено усиновлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Спільне господарство не ведуть. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Шлюб існує формально. Позивач категорично заперечує подальше збереження сім`ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. Питання щодо розподілу судових витрат суд виріщує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони із [PERSON] перебувають у шлюбі, який 28 січня 2000 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, несумісністю характерів, втратою почуття любові та взаємоповаги. Між сторонами часто виникали сварки та суперечки, що призводило до конфліктних ситуацій в сім`ї. Сторони не підтримують шлюбних стосунків; з 2013 року окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство; не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 січня 2000 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 52. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з 2013 року сторони окремо проживають; не підтримують шлюбних стосунків. Сторони не ведуть спільне господарство; мають окремий бюджет. Шлюб існує формально. Подальше існування сім"ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї.. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні підтримала позовні вимоги викладені нею в позовній заяві і пояснила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дитину. На даний час їх шлюб розірвано. Вона з відповідачем в даний час проживають окремо. Дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини. У зв"язку з цим просила задовольнити її позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав повністю і пояснив, що він згоден сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки з наступних підстав. Копією свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], підтверджується, що позивачка [PERSON] являється матір"ю дитини, а відповідач [PERSON] - батьком ( а.с. 3 ). В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з позивачкою у справі і знаходиться на її утриманні, про що пояснила в судовому засіданні позивачка у справі, чого не заперечував в судовому засіданні і відповідач у справі. Це також підтверджується довідкою про склад сім"ї позивачки з КП "Служба Єдиного Замовника" ( а.с. 4 ). В судовому засіданні встановлено, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, про що пояснила в судовому засіданні позивачка у справі.. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати батьківство [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO], надавши дитині прізвище батька "[PERSON]" і стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів доходу. На обгрунтування вимог зазначила, що познайомилась з відповідачем у 2008 році, в травні 2009 року завагітніла, а 26.09.2009 року вони відсвяткували весілля, хоча з реєстрацією шлюбу вирішили почекати. Після весілля спочатку проживали у батьків [PERSON] по [ADDRESS], а з 19.11.2009 року - у подарованій на весілля квартирі [ADDRESS], де мешкали до червня 2012 року фактично однією сім"єю. [INFO] у них народився син [PERSON], проте батько відмовляється визнати дитину внаслідок чого у свідоцтві про народження [PERSON], в графі батько, вчинений запис відповідно до ч.1 ст.135 СК України. На даний час дитина проживає з матір"ю і знаходиться на її утриманні. Добровільно коштів на утримання сина відповідач не надає, а тому просить стягнути аліменти у розмірі ? частини доходу за рішенням суду. Крім того, просить стягнути з відповідача 293 грн. понесених нею витрат пов"язаних з переїздом до м.Київ для проведення призначеної судом судово-медичної експертизи. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Представник позивача за довіреністю адвокат Прокопєва М.А. наполягає на задоволенні позову фактично пославшись на обставини викладені вище. Відповідач [PERSON] вимоги позову визнав повністю і не заперечує їх задоволенню. Таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а тому, на підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, позов підлягає задоволенню. За приписом ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст.181 ч.3, 183 ч.1 СК України аліменти можуть визначатися у частці від заробітку (доходу) батька дитини. На підставі ст.ст. 87, 88 ЦПК України з відповідача у прибуток держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1102 грн. 40 коп., а на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 293 грн. пов"язані з переїздом до міста проведення експертизи призначеної судом і підтверджені належними доказами (квитками на потяг).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі і від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею /позивачкою/ та знаходиться на її утриманні. Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і викладене підтвердила. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, погодився на сплату аліментів у розмірі ? частини його заробітку, оскільки сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі він не має змоги, так як хоч і є офіційно працевлаштованим - займає посаду інженера-конструктора в ТОВ "Асканія-Сервіс", але його щомісячна заробітна плата складає лише 3000 грн. на місяць. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] /а.с.3/, який, як визнали сторони, проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є офіційно працевлаштованим, працює на посаді інженера-конструктора в ТОВ "Асканія-Сервіс", отримує заробітну плату у середньому розмірі 3000 грн. на місяць /а.с.40/. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач є офіційно працевлаштованим, частково визнав позов, то суд вважає, що підстав для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі немає, а тому вбачає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивачкою суду не надано доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі, то суд вважає за необхідне в іншій частині в позові відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

В обгрунтування позову позивачка посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1.07.2001 року, який зареєстровано Птицькою сільською Радою Дубенського району, актова запис №07. Від спільного подружнього життя мають двоє дітей: [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. Причиною зверенння до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що відповідач постійно влаштовує сварки, вигонив її з дітьми з дому, ображав, піднімав на неї руки. У 2011 році вона перебувала на лікуванні після нанесення їй відповідачем побоїв. Зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, але відповідач пообіцяв що змінить свою поведінку. Відповідач порушував подружню вірність. Коли вона намагалася вияснити у нього це питання він її знову побив. Після цього вона змушена була з дітьми переїхати проживати до своїх батьків. Вважає, що сім"я розпалася і подальше спільне проживання не доцільне. Крім того просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату. Має можливість сплачувати аліменти. Вона на даний час не працює, знаходиться у важкому матеріальному становищі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав, згідний на розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до слідуючого. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1 липня 2007 року, який зареєстровано Птицькою сільською Радою Дубенського району, актова запис №07. Від спільного подружнього життя мають двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], в свідоцтвах про народження яких відповідач зазначений батьком (а.с.5-6). Причиною розпаду сім"ї стало те, що між сторонами на протязі 4 років виникають сварки та бійки. Постійні образи. Такі відносини в сім"ї негативно впливають на психіку дітей. Позивачка вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, забрала заяву, намагалася зберегти сім"ю. Сторони разом не проживають, подружні відносни не підтримують, спільне господарство не ведуть. На примиренні не настоюють. За змістом ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім"я розпалася і подальше спільне проживання не доцільне. За змістом ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Судом встановлено, що відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату, що підтверджується довідками про доходи (а.с.8-9), тому має суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу).

Outcome: approved