Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

12 травня 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви від 26.06.2017 року позивач просить: усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку та позбавлення права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.11.2004 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, вона придбала у власність квартиру [ADDRESS]. На сьогоднішній день у квартирі також зареєстрований її син - [PERSON], який з 2008 року не проживає за вказаною адресою, житлово-комунальні послуги не сплачує, що порушує права позивача, як власника квартири. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв'язку із реєстрацією в ній відповідача, а тому для захисту свого порушеного права позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначає, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що на даний час проживає в м. Москва та не має можливості бути присутнім при розгляді справи у зв'язку з матеріальними труднощами. Представник третьої особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Представник третьої особи Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації в особі органу опіки та піклування в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, третьої особи, врахувавши пояснення відповідача, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. На даний час у квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] з 21.12.2004 року, що підтверджується довідкою форми № 3. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач дійсно не проживає у вказаній квартирі з 2008 року. З того часу і по даний час проживає в м. Москва та є громадянином Російської Федерації. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідач не несе, позивач не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в її власності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та усунення перешкод позивачу у володінні та користуванні квартирою шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Крім того, оскільки зняття з реєстраційного обліку є наслідком позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial