Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з тієї причини, що відповідач не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім»ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, дбати про матеріальне забезпечення в сім»ї, взаємодопомоги. Це стало причиною припинення шлюбних відносин з вересня 2011 року, вважає, що сім"я їх розпалась, миритися з відповідачем не бажає, а тому просить шлюб розірвати, залишити дитину проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання позивач не з"явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягає, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та день розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності, позов визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 березня 2008 року, від спільного проживання мають малолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4) та свідоцтвом про народження дитини (а.с.7). Сімейне життя у сторін не склалось із-за різних характерів та відсутності взаєморозуміння. Ці обставини призвели до того, що сторони з вересня 2011 року остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільним побутом не пов»язані. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За взаємною згодою сторін після розірвання шлюбу дитина залишається жити з матір"ю. Сторонам роз"ясняється, що відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу позивачеві слід залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved