Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати договір купівлі - продажу нежитлового приміщення - телятника розташованного в с. Бистрик Бердичівського району по вул.Гагаріна, 3А, з моменту його виконання 23.01.2013 року, та визнати за ним право власності на вказане приміщення, а також звільнити спірне приміщення з-під арешту, накладенного відповідно до виконавчого листа № 362 /6118/13-ц, виданного Васильківським міськрайонним судом Київської області, відділом ДВС Бердичівського МРУЮ. Під час розгляду справи, позивач змінив свої позовні вимоги і просить звільнити нежитлове приміщення - телятника загальною площею 859,7 кв. м. розташованного в с. Бистрик Бердичівського району по вул.Гагаріна, 3А з-під арешту, накладенного відповідно до виконавчого листа № 362 /6118/13-ц, виданного Васильківським міськрайонним судом Київської області, відділом ДВС Бердичівського МРУЮ. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що в 2012 році між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо відчуження нежитлового приміщення - телятника розташованного в с. Бистрик Бердичівського району по вул.Гагаріна, 3А, шляхом видачі відповідачем довіренності на володіння, користування та розпорядження вказаним приміщенням, оскільки відповідачу терміново були потрібні кошти. При цьому, між сторонами було досягнуто згоди щодо ціни спірного приміщення, яка складала 140000 грн. У зв"язку з цим, 22 серпня 2012 року, відповідач видав на його ім"я довіренність щодо підключення до спірного приміщення необхідних комунікацій, а в подальшому 23 січня 2013 року відповідач видав на його ім"я довіренність щодо розпорядження з правом продажу нежитлового приміщення, належного відповідачу на праві власності. Крім того, на підставі вказанної довіренності йому були надані повноваження вільного доступу до нежитлового приміщення, укладення всіх дозволених законом угод. Таким чином, починаючи з серпня 2012 року, він вільно без перешкод володів спірним приміщенням в своїх особистих потребах, поки з повідомлення ВДВС Бердичівського МРКЮ не дізнався про накладення на нього арешту. Вважає, що існування арешту, яким забезпечується виконання зобов"язань за судовим рішенням, згідно якого відповідач є боржником перед третьою особою по справі, позбавляє його як володільця майна, права користування ним. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з"явились, про час та місце судового розгляду повідомлені вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили, надали до суду письмові заперечення проти позову. В своєму запереченні відповідач вказує на те, що між ним та відповідачем 18.08.2012 року, було укладено попередній договір про намір в майбутньому укласти основний договір купівлі-продажу спірного приміщення. Оскільки протягом строку встановленного попереднім договором, пропозицій від позивача щодо укладання основного договору до нього не надходило, відповідно до ст.635 ч.3 ЦК України, зобов"язання встановлені попереднім договором припиняється. Отже, вимогу про визнання права власності на спірне майно може пред"явити тільки власник майна . Представник третьої особи ВДВС Бердичівського МРУЮ та третя особа [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлені вчасно та належним чином, в судове засідання не з"явились. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. 18 серпня 2012 року, між сторонами в належній формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, і укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - телятника загальною площею 859,7 кв. м. розташованного в с. Бистрик Бердичівського району по вул.Гагаріна, 3А., посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського нотаріального округу. На виконання зазначенної угоди, позивачем було передано відповідачу гроші в якості завдатку в сумі 42000 грн., що вбачаєтьсч з копії вказанного договору. До підписання основного договору, відповідач забезпечив позивачу вільний доступ до спільного приміщення, та видав на його ім"я довіренність, якою уповноважив позивача підключити до приміщення усі необхідні інженерні комунікації, і таким чином фактично передав приміщення телятника у користування та експлуатацію позивачу. 23 січня 2013 року, сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору купівлі-продажу від 18 серпня 2012 року, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв кошти в ромірі визначенної за попереднім договором ціни продажу приміщення у сумі 140000 грн. Тоді ж, 23 січня 2013 року, відповідач видав на ім"я позивача довіренність щодо розпорядження майном належним йому майном, в тому числі і спірним приміщенням, на підставі якої позивачу було надано повноваження вільного доступу до спірного приміщення, укладення усіх дозволених законом угод. 10 жовтня 2014 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 362/6118/13-ц, яким забезпечується виконання зобов"язань за судовим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області, згідно якого боржником є відповідач по справі [PERSON], було описано і накладено арешт на майно відповідача, в тому числі і спірне приміщення. Позивач не був стороною у справі, а тому його право підлягає захисту шляхом подання позовної заяви в порядку, передбаченому ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. №6 за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Позов про виключення майна з-під арешту є одним із видів речево-правового способу захисту права власності та його складових, при зверненні до суду з позовами про виключення майна з-під арешту, позивачі зазвичай посилаються на порушення їх права володіння або розпорядження належним їм майном через неправомірне застосування такого виду обтяження. При розгляді справ за позовами даної категорії суд має враховувати, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності прямо не випливає із закону (стаття 328 ЦК України). Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В позовах про звільнення майна з-під арешту, позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов'язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Відповідач має довести свої заперечення проти покладених у підставу позову фактів. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. (п. 33) Суд вважає, що існування арешту, яким забезпечувалось виконання зобов'язань за виконавчим листом № 362/6118/ 13-ц, згідно якого стягувачем є [PERSON], а боржником відповідач по справі [PERSON], позбавляє позивача як особу, яка володіє спірним приміщенням , права розпоряджатися та користуватися ним належним чином. Оскільки позивач, як особа яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором , позбавлений права користуватися та розпоряджатися цим майном, зокрема у зв'язку із існуванням накладеного арешту, суд вважає позовні вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved