Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Слов»янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що починаючи з 1993 року вони мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON]. 26 січня 2001 року вона зареєструвала його в приналежному їй будинку за адресою: [ADDRESS]. 11 серпня 2004 року вона з [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу було зареєстровано [PERSON], приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу на прізвище [PERSON] В договорі купівлі - продажу зазначена адреса реєстрації [PERSON] - [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. При цьому на дане майно поширюються положення ст. 8 СК України. Таким чином, вважає, що їй належить право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Після придбання вказаної квартири, а саме 31 серпня 2004 року [PERSON] знявся із реєстрації в приналежному їй будинку та зареєструвався в придбаній квартирі, однак мешкати залишився в її будинку. 01 квітня 2011 року [PERSON] отримав забиття головного мозку у зв'язку із чим до дня смерті знаходився у без свідомому стані. До дня своєї смерті він знаходився в її будинку, вона здійснювала його лікування та догляд. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Вона прийняла спадщину, подавши 21 лютого 2014 року до Першої Слов»янської державної нотаріальної контори Заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає та відповідну Заяву до нотаріальної контори ніхто не подавав. Вона вважається спадкоємцем четвертої черги, т.я. проживала із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. 15 вересня 2014 року Постановою нотаріуса Першої Слов'янської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що нею не надано доказів спільного проживання однією сім'єю із спадкодавцем. На підставі викладеного вважає, що судом може бути визнано право власності на зазначене нерухоме майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що дійсно мешкала з 2001 року однією сім»єю разом з [PERSON], після отримання ним травми та до його смерті доглядала за ним. Просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] із 26 січня 2001 року по [INFO] року. Визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею 14,4 кв.м. Представник позивача - адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору на представництво інтересів у суді по цивільній справі від 17 вересня 2014 року ( а.с. 18) підтримав позовні вимоги [PERSON] та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - Слов»янської міської Ради Донецької області до судового засідання не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Слов»янської міської Ради Донецької області та постановити рішення на розсуд суду, із урахуванням наявних у справі матеріалів ( а.с. 26,28 ). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Слов'янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Відповідно до ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, відповідно до ст. 16 ЦК України підставою для звернення до суду за захистом свого права є його порушення, невизнання, оспорювання. Відсутність цих ознак виключає підставу судового розгляду справи. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] року помер [PERSON] ( а.с.11-12). Спадковим майном після смерті [PERSON] є однокімнатна квартира [ADDRESS]»янську Донецької області. Ця квартира належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 11 серпня 2004 року, посвідченого 11 серпня 2004 року Приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі №1712 ( а.с. 8). Право власності спадкодавця зареєстроване у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом ( а.с.9). Після смерті [PERSON] спадкоємців першої, другої, третьої черги немає, що підтверджується Постановою державного нотаріуса Першої Слов»янської державної нотаріальної контори від 15 вересня 2014 року , в якій вказано, що після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року спадкова справа заведена в Україні № 101/2014 в Першій Слов»янській державній нотаріальній конторі за заявою [PERSON]. Інших заяв не надходило ( а.с.16). Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік), які проживали однієї сім»єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину, як члена сім»ї, тощо». Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до Першої Слов»янської Державної нотаріальної контори Донецької області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]. 15 вересня 2014 року Постановою державного нотаріуса Першої Слов»янської державної нотаріальної контори Донецької області їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, у зв»язку з відсутністю доказів: кровоспоріднених, сімейних або утримання протягом встановленого часу ( інші відносини) і неможливості закликати до спадкування ( а.с. 16). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини». Встановлення факту постійного проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім»єю не менш п»яти років до часу відкриття спадщини та визнання її спадкоємцем за законом четвертої черги після його смерті є фактом, що має юридичне значення, бо від встановлення цього факту залежить виникнення в позивачки права на отримання спадкового майна після смерті [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд з заявою про встановлення цих фактів». Згідно ст. 1264 ЦК України «У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини». Відповідно до ч.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім"єю у будинку [ADDRESS] з 26 січня 2001 року по [INFO] року. Вони мали спільний бюджет, були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2003 року він постійно мешкає в будинку [ADDRESS]. Знайомий з [PERSON] та знав її чоловіка- [PERSON] Зі слів [PERSON] йому було відомо, що той разом з [PERSON] за спільні кошти придбали квартиру, але продовжували разом мешкати в будинку. В 2011 році після одержаної травми [PERSON] захворів, був у безпорадному стані і [PERSON] весь час за ним доглядала. [PERSON] та [PERSON] мешкали як чоловік та дружина, разом в одному будинку, мали спільний бюджет, разом купували речі, продукти харчування, господарські речі для будинку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що майже тридцять років вона знайома з позивачкою. Вона мешкає по сусідству, з 2000 року. Знала, що з 2001 року [PERSON] мешкала разом з [PERSON], який помер [INFO] року. Вони мешкали разом, як одна сім»я, разом все робили у будинку, доглядали за ним. Також разом купували все, що було необхідно для їх життя та піддержання будинку. Вона бувала у них у будинку, де все свідчило про те, що [PERSON] та [PERSON] мешкають однією сім»єю, разом. Також за спільні кошти придбали квартиру на пос. Артема, але де саме знаходиться ця квартира, вона не знає. Після того, як [PERSON] отримав травму, [PERSON] весь час його доглядала, піклувалася про нього. Після смерті позивач поховала [PERSON] і всі витрати взяла на себе. У суда немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, які вказали свідки. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в ісході справи немає, їх пояснення вдповідають і не суперечать обставинам, свідчення про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Так, з Акту обстеження, складеного Комітетом Мікрорайону «Північний» міста Слов"янська Донецької області вбачається, що „ [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою- [ADDRESS] дійсно мешкала разом з чоловіком [PERSON], [INFO], з 26 січня 2001 року по день його смерті - [INFO] року ( а.с.15). В судовому засіданні також встановлено, що після смерті [PERSON] позивач [PERSON] користується спадковим майном- квартирою [ADDRESS] на свій розсуд, має усі права та несе усі обов"язки власника усього житлового приміщення. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] постійно мешкала разом з [PERSON], померлим [INFO] року однією сім"єю не менше п"яти років до часу відкриття спадщини, тобто з 26 січня 2001 року до [INFO] року, то її слід визнати спадкоємцем за законом четвертої черги після його смерті. Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини являється останнє місце проживання спадкодавця. Стаття 1268 ЦК України встановлює, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1223 ч.3 ЦК України передбачає, що « Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини». У відповідності до ст. 1220 ЦК України: ч.1 « Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою». ч.2 « Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою». Згідно до ст. 1218 ЦК України « До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.» Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об»єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до ст. 392 ЦК України « Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує право власності». Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], якому за життя на праві власності належала квартира [ADDRESS], то слід визнати право власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved