Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що за рішенням виконкому Ковельської міськради Волинської обл. № 326 від 25.12.86 р. їх батькові - [PERSON], який помер [INFO], було виділено земельну ділянку під будівництво жилого будинку по [ADDRESS].. У 1994 р. філією ВОБТІ на вказаний будинок було виготовлено техпаспорт. Свідоцтво про право власності не виготовлялось. Позивач [PERSON] є дочкою, а позивач [PERSON] - сином спадкодавця. Зазначають, що шлюб між їх батьками було розірвано у грудні 1996 р.. Мати спадкодавця - [PERSON] - померла у [INFO].. Батько спадкодавця - [PERSON] -помер у [INFO].. Після смерті їх батька відкрилась спадщина, у т. ч., на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами заг. пл. 40, 4 кв. м., вартістю 144 292 грн.. Вони не мають можливості оформити свої спадкові права у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. А тому просять позов задовольнити та визнати за кожним з них право власності на жилий будинок [ADDRESS]. з надвірними будівлями та спорудами заг. пл. 40, 4 кв. м., житловою пл. 30,6 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті їх батька. За ухвалою суду від 27.03.15 р. до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами. Суду додатково пояснив, що рішенням виконкому було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку на ім"я спадкодавця. Останній помер [INFO]. Був намір збудувати більший будинок, але було фактично у зв"язку з матеріальним становищем збудовано менший будинок. Позивач [PERSON] проживала у згаданому будинку і прийняла спадщину. Нотконтора відмовила у оформленні спадкових прав у зв"язку з відсутністю правововстановлюючих документів на будинок, так як є лише техпаспорт на будинок. В інвентарбюро було повідомлено, що у зв"язку з проханням, пов"язаним з проведення газифікації будинку, було виготовлено вказаний вище техпаспорт за заявою про оформлення техдокументації. Просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами. Суду додатково пояснив, що він не оформив права на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Він на момент смерті батька проживав у вказаному будинку. Будинок не споруджений, зведено лише господарську будівлю. Він не звертався до відповідача з приводу переведення на нього прав забудовника. Просить позов задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, в судовому засіданні проти позову не заперечила, суду пояснила, що за життя будівництвом будинку і оформленням документів займався [PERSON], з яким вона проживала спільно в одному будинку. Вона спільно з [PERSON] за час шлюбу отримували земельну ділянку для будівництва та будували спірне домоволодіння. У 1996 р. було розірвано шлюб між нею та [PERSON]. Останній помер [INFO].. Рахувалась тимчасова споруда, що не підлягала поділу між подружжям, а тому вона на своє ім"я спірного майна не переоформляла. Матеріальної можливості добудувати будинок не було. Вона не оформляла своїх прав на половину спірного майна як спільного сумісного майна подружжя. Також вона не зверталась до відповідача з приводу оформлення на її ім"я прав забудовника після смерті [PERSON]. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоча відповідач належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову до суду не подав. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з"явились. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та позивача [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Так, та обставина, що батьком позивачів є [PERSON], стверджується копіями свідоцтв: про народження [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO], про шлюб [PERSON] з гр. [PERSON] [INFO]., згідно з яким прізвище дружині присвоєно після укладення шлюбу - [PERSON]. [INFO] батько позивачів - [PERSON] - помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] відділом державної реєстрації ацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської обл.. Відповідно до ст. 1 216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з положеннями ст. 1 217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1 261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - третьою особою у справі - було розірвано 12.12.96 р., та [PERSON] зокрема, розірвання шлюбу оформила лише 12.06.13 р.. Майнові права та обов"язки батьків позивачів як подружжя, які уклали та розірвали шлюб до набрання законної сили чинними ЦК України, СК України, врегульовувались положенням, зокрема, ст. 22 КЗпШС України, ст. 112 ЦК України в ред., що діяла до 01.01.04 р., згідно з якими майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. За змістом ст. 86 ЦК України, що була чинною до 01.01.04 р., врегульовувала право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Таким чином, після смерті спадкодавця відкрилась спадщина як на 1/2 частину того майна, що не має статусу спільного сумісного майна подружжя, зокрема, [PERSON] та [PERSON], так і на те майно, що належало особисто спадкодавцю. Як пояснила суду третя особа, на час відведення [PERSON] земельної ділянки для індивідуального будівництва та під час спорудження спірного нерухомого майна, що відображено у техпаспорті, складеному БТІ 07.06.94 р., і до 1996 р. вона та [PERSON] перебували у шлюбі та спірне майно набували, дійсно, спільно як подружжя. Батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], померли, відповідно, [INFO]. та [INFO]., що стверджується копією довідки № 16 від 13.01.15 р., виданої Руднянською сільрадою Старовижівського району Волинської області; копією свідоцтва про смерть. Як слідує із змісту ч. 1 ст. 1 267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Право звернутись до нотконтори із заявами на спадкування за законом після смерті спадкодавця набули як позивачі, які, крім того, на час смерті спадкодавця проживали разом з ним, що стверджується довідкою № 2 438 від 08.08.14 р., виданою РЖКП - 1 (м. Ковель), і з огляду на це є особами, які прийняли спадщину; так і мати їх батька - спадкодавця [PERSON] - [PERSON]. Однак, відповідно до довідки № 545/а - 16 від 18.03.15 р., після смерті спадкодавця за станом на 18.03.15 р. спадкова справа у нотконторі не заводилась. За таких обставин, навіть при належному оформленні прав власності на те чи інше спадкове майно на ім"я спадкодавця, позивачі не набули права власності в порядку спадкування на ціле спірне майно з огляду на те, що воно набуте їх батьками як подружжям за час шлюбу. Як слідує з довідки № 17 від 20.08.14 р., виданої КП "Волинське облбюро техінвентаризації", за станом на 31.12.13 р. реєстрація права власності на такий об"єкт як житловий будинок за адресою розташування спірного домоволодіння, на ім"я [PERSON] не проводилась. Виходячи з наведено вище, суд вбачає, що за як станом на 07.06.94 р. (дата складення вищевказаного техпаспорта), так і на момент смерті спадкодавця, право власності на спірне майно як на житловий будинок на ім"я останнього належно оформлено не було, в експлуатацію не приймалось. Відповідно до положень ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно - правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Літня кухня є допоміжним приміщенням та чинним законодавством не передбачено визнання права власності на таку споруду окремо від житлового будинку. Доказів про прийняття спірної споруди в експлуатацію як житлового будинку чи відповідності її вимогам всіх будівельних норм і правил, що ставляться до житлового будинку, позивачами суду не надано. Крім того, суд враховує, що [PERSON] за життя, відповідно до архівного витягу з рішення виконкому Ковельської міськради народних депутатів від 25.12.86 р. № 326 "Про відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва і внесення змін у рішення, прийняті по даному питанню раніше, та дозвіл на закріплення земельних ділянок на індивідуальні гаражі" (п. п. 1. 1 п. 1) (далі - рішення виконкому), виданого 15.07.14 р. Держархівом Волинської обл., було відведено земельну ділянку розміром 600 кв. м., по [ADDRESS] і дозволено побудувати житловий будинок житловою площею 51, 10 кв. м.. Як слідує з копії техпаспорта на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS], складеного БТІ 07.06.94 р., наданого суду позивачами, власником спірного домоволодіння зазначений спадкодавець, однак, не зазначено, на якій правовій підставі (за яким саме правовстановлюючим документом тощо). Зазначено, що спірне домоволодіння (відповідно до плану земельної ділянки) складається з житлового будинку А - 1, сіней - а, хліва - Б - 1. Розміри житлового будинку, відповідно до цього ж плану, - 5,10 х 7,37, сіней - 2,58 х 4,50, хліва - 5,30 х 5,10. Року побудови будівель та цілого ряду їх технічних параметрів не вказано. Тобто, спостерігається невідповідність розмірів нерухомості, що не відображена у наданій позивачами суду копії техпаспорта. Технічний паспорт будинку - це інформаційно - довідковий документ, виготовлений на вимогу замовника, на підставі проведеної технічної інвентаризації будинку, який містить інформацію про технічні показники будинку, такі як: поверховість будинку, загальна площа будинку, законність побудови будинку. У ньому відображається фактичний стан об'єкта, також вказуються такі параметри як: рік будівлі, інженерні мережі, план будівлі поповерхово, санітарно - гігієнічні нормативи приміщення і загальні відомості про систему і конструкції будинку. Він не є правовстановлюючим документом на нерухомість. За станом на 07.06.94 р. порядок виготовлення та оформлення техпаспортів регулювалось Інструкцією по технічній паспортизації жилих будинків державного і громадського фонду та фонду житлово - будівельних кооперативів у міській і сільській місцевостях України (далі - Інструкція по техпаспортизації), затвердженою наказом Держжитлокомунгоспу України від 31.12.91 N 136, що була чинною на той час та була визнана такою, що втратила чинність, за Наказом Держкомбудівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.01 р. N 127 було затверджено Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, що була зареєстрована у МЮ України 10.07.01 р. за N 582/5 773. Зокрема, під час проведення технічної інвентаризації завершеного будівництвом об'єкта, зведеного на підставі дозволу про надання у користування земельною ділянкою і не прийнятого в експлуатацію, Інструкцією передбачалось проводити звірку плану будинку та плану ділянки із затвердженим проектом та планом земельної ділянки. У разі виявлення розходжень на оригіналах та копіях інвентаризаційних планів на вільному місці з лицьового боку указується на плані земельної ділянки дані площ забудови фактичні та за проектом. Як слідує із змісту ст. 105 ЦК України, в редакції, що була чинною до 01.01.04 р., громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Відповідно, за наявності вищезазначених обставин невідповідності дозволеної та фактично існуючої площі забудови, копію такого техпаспорта суд не може розцінювати як переконливий доказ спорудження спадкодавцем житлового будинку до 1994 р. чи в період до моменту смерті без відхилень від проекту, з дотриманням всіх вимог, що ставляться законодавством до будівництва. Про те, що спадкодавцем за життя житловий будинок споруджено не було і відображене у техпаспорті у 1994 р. нерухоме майно є допоміжним приміщенням - літньою кухнею, зазначили суду як позивачі, так і третя особа. Згідно з положеннями ст. 331 ЦК України (в ред., що діє з 2004 р.), право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Таким чином, суд позбавлений можливості прийти до висновку про те, що спірне майно за станом на 07.06.94 р., на момент смерті спадкодавця було та за станом на даний час є завершеним будівництвом житловим будинком, спорудженим відповідно до будівельного плану та відповідає будівельним нормам і правилам України. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що батьки сторін у шлюбі розпочали спорудження житлового будинку, що за станом на 07.06.94 р. не був споруджений і не споруджений за життя спадкодавця і в даний час. Технічні параметри наявного за станом на 07.06.94 р. нерухомого майно не відповідають даним, що містяться у дозволі на будівництво, що наданий рішенням виконкому Ковельської міськради народних депутатів від 25.12.86 р. № 326 "Про відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва і внесення змін у рішення, прийняті по даному питанню раніше, та дозвіл на закріплення земельних ділянок на індивідуальні гаражі". У 1996 р. батьки позивачів шлюб розірвали та після смерті батька позивачів останні як спадкоємці першої черги, успадкували спадщину після смерті свого батька у обсязі майна, належного спадкодавцю. Однак, позивачів не набули права успадкування цілого спірного майна, спірного майна як житлового будинку та об"єкта права власності. А тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed