Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що з 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час шлюбу ними було придбане наступне нерухоме майно: - земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер 632518504:00:004:0372, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Вільхівка, вул.Вялівська, 38, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; - земельна ділянка площею 0,4587 га, кадастровий номер 6325183504:00:004:0013, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Вільхівка, вул.Вялівська, 36 "а". 23 травня 2014 року між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу зазначених земельних ділянок. Згідно з оцінкою, проведеною перед здійсненням продажу зазначених земельних ділянок, їх вартість, на момент укладання договору становила 186026 грн. та 401170 грн. відповідно. Але [PERSON] здійснила продаж спірних земельних ділянок за ціною, що у п"ять разів менше ринкової. Він не давав згоди на продаж земельних ділянок на таких невигідних умовах. Крім того, при здійсненні продажу ділянок не були враховані інтереси їх з відповідачем малолтініх дітей. Тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки №38 по вулиці Вялівській у с.Вільхівка Харківського району Харківської області, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 23 квітня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №722 та договір купівлі-продажу земельної ділянки №36 "а" по вулиці Вялівській у с.Вільхівка Харківського району Харківської області, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 23 квітня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №719. Позивач та його представник у судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Надали суду пояснення аналогічні викладеним в позові. В судове засідання 27.01.2017 року не з"явились, надали суду письмову заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні. Також пояснила, що ціну, за яку необхідно було здійснити продаж земельних ділянок, вона узгоджувала з чоловіком - позивачем по справі. Вподальшому, в судові засідання не з"являлась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомляла, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність не надавала. Відповідач [PERSON] та її представник у судових засіданнях заявлені позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні. Також пояснили, що умови укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок обумовлювались заздалегідь і ні у кого ніяких нарікань не викликали. В судове засідання 27.01.2017 року не з"явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність та відмовити у задоволенні позову. Третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав і просив відмовити у їх задоволенні. Також пояснив, що при посвідченні оскаржуваних правочинів ним були дотримані усі умови діючого законодавства і тому підстав для їх скасування не має. Вподальшому в судові засідання не з"являвся, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Заслухавши сторони, свідка, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.65 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч.3 ст.10; ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз"яснив Пленум Верховного суду України в своїй постанові №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести,що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. У судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.10). Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] Єлізавету та [PERSON] (а.с.18-19). Під час шлюбу сторонами було придбане наступне нерухоме майно: - земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер 632518504:00:004:0372, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Вільхівка, вул.Вялівська, 38, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; - земельна ділянка площею 0,4587 га, кадастровий номер 6325183504:00:004:0013, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Вільхівка, вул.Вялівська, 36 "а", які на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку належалі [PERSON] 23 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки №36 "а" по вулиці Вялівській у с.Вільхівка Харківського району Харківської області, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №719 (а.с.6-7). 23 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки №38 по вулиці Вялівській у с.Вільхівка Харківського району Харківської області, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №722 (а.с.8-9). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був присутній при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була досягнута згода про укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок загальною вартістю 51000 доларів США. Вподальшому він надав [PERSON], яка є його дружиною, згоду на купівлю спірних земельних ділянок та укладення договорів купівлі-продажу на обумовлених раніш умовах. Ці покази свідка узгоджуються з письмовими поясненнями відповідача [PERSON], яка пояснила, що під час укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу була досягнута згода щодо всіх істотних умов договору, зокрема щодо самих земельних ділянок та їх ціни у розмірі 51000 доларів США. При цьому сторонами договору, як з боку продавця, так і з боку покупця, на укладення спірних договорів були отримані відповідні нотаріально засвідчені згоди від іншого з подружжя, як того вимагає ст.65 СК України. Покази свідка та відповідача [PERSON] підтверджується наданими приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] копіями письмових згод [PERSON] та [PERSON] на укладання між відповідачам оспорюваних договорів купівлі-продажу земельних ділянок (а.с.39-40). Вподальшому між продавцем та покупцем були укладені оспорювані договори купівлі-продажу, в яких варітсть земельних ділянок була зазначена - 100000 грн. та 40000 грн. відповідно. Підстав зазначення в договорах суми нижчої ніж була обумовлена перед укладанням договорів жодна з сторін у судовому засіданні не навела. Однак, оскільки суд розглядає справи лише в межах заявлених позовних вимог, а питання належності виконання зобов"язань, у тому числі грошових, за спірними правочинами не є предметом позову, тому суд не розглядає зазначене питання. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів та аналіз діючого законодавства призводить суд до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу недійсними. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed