Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив, що 17.10.2016р відповідач отримав від нього кошти у суммі 30000грн,які зобов»язався повернути до 28.10.2016р.На даний час борг відповідача складє 30000гр.Він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг,однак останній на телефонні дзвінки не відповідає. Крім того,позивач вважає,що відповідач повинен повернути йому борг відповідно до ст.. 625 ЦК України із врахуванням інфляційних втрат у суммі 3224,98 гр та 3% річних у суммі 572гр.Також,відповідач повинен сплатити пеню за несвоєчасне виконання зобов»язання,що становить 5\~261 грн 09 коп. Також,позивач зазначає,що неправомірними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду,поскільки він не міг спокійно спати та працювати,став знервований. Моральну шкоду оцінює в 10000грн. Просить стягнути із відповідача на його користь 39058гр07 коп заборгованості,10000гр моральної шкоди та судові витрати. У послідуючому позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог,відповідно до якої просить стягнути із відповідача на його користь 45170грн 18коп заборгованості із врахуванням вимог ст.. 625 ЦК України,10000гр моральної шкоди та судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився,про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином,заяву про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи до суду не подав,також не подав відзив на позовну заяву,у зв»язку з чим суд відповідно до ст.. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд,заслухавши пояснення позивача,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України «\~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» У судовому засіданні встановлено,що 17.10.2016р між позивачем та відповідачем було укладено договір позики,відповідно до якого позивач передав,а відповідач отримав від позивача грошові кошти у суммі 30000гр,які відповідач зобов»ячався повернути позивачу до 28.10.2018р.Наведені обставини справи підтверджуються у судовому засіданні оригіналом розписки,копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.13). Також встановлено,що зазначені кошти відповідач позивачу не повернув у строк,зазначений у розписці. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.. 611 ЦК України «У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом,зокрема припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання,якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України "За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками,а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості". Відповідно до ст. 1049 ЦК України " Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку,що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред"явлення вимоги,позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред"явлення позикодавцем вимоги про це,якщо інше не встановлено договором". Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Поскільки відповідач не повернув позивачу борг згідно договору позики від 17.10.2016р,то суд стягує із відповідача на користь позивача заборгованість у суммі 30000гр. Крім того,відповідно до ч 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобовязання, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір нарахованих позивачем по справі інфляційних втрат та 3% річних відповідачем по справі не оспорюється. Враховуючи викладене,суд стягує із відповідача на користь [PERSON] 999гр - 3% річних,5333,11 грн- інфляційні втрати. В частині стягнення із відповідача на користь позивача пені в розмірі 8838гр 07 коп суд відмовляє,поскільки дані вимоги суд вважає безпідставними,умовами договору позики від 17.10.2016р не передбачена сплата пені за невиконання умов договору. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в суммі 10000 гр,то дані вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.. 23 ЦК України «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.» Відповідно до ст. 1167 ЦК України Моральна шкода,завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями ,діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків,встановлених ч 2 цієї статті. Відповідно до п 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р № 4 Про судову практику відшкодування моральної(немайнової )шкоди,» Розмір відшкодування моральної(немайнової)шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.Зокрема,враховується характер і тривалість страждань,стан здоровя потерпілого,тяжкість завданої травми,наслідки тілесних ушкоджень,істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках...Позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин,що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду та у чому дана шкода полягає.У зв»язку з даними обставинами суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 10000грн. Також суд відмовляє позивачу у вимогах щодо стягнення із відповідача витрат у суммі 1000гр за складання позовної заяви,поскільки суду не було надано доказів тих обставин,що саме за складання даної позовної заяви позивач поніс вказані витрати. При подачі позивачем до суду позовної заяви,позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 640грн,які суд стягує із відповідача на користь позивача. На підставі ст. 526,530,625,1046,1048,1050 ЦК України, ,

Outcome: partial