Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON], якій на праві власності належав будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS], та земельна ділянка за цією ж адресою. Спадкоємцями першої черги за законом став він та син померлої - [PERSON] Останній пообіцяв йому, що у разі відмови від спадщини, він за його частку у спадковому майні сплатить грошові кошти, та в подальшому буде здійснювати за ним догляд, надавати посильну допомогу. Він погодився та написав у нотаріуса заяву, якої відмовився від своєї частки на користь відповідача. Отримавши свідоцтво про право власності на спадкове майно, відповідач всіляко ухиляється надавати йому посильну допомогу, ніяких коштів не надає. Він має вік 66 років, хворіє рядом захворювань. Просив суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані Першою Черкаською державною нотаріальною конторою на ім"я [PERSON] недійсними. Заявами від 12.04.2017, 25.05.2017, 02.06.2017 позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати недійсною відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON], недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом: на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]; на вклади у філії ВАТ КБ "Надра" з відповідними відсотками та компенсацією, на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]; на земельну ділянку площею 1,97 га, розташорвану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; на майновий пай в ППА "Коровинці" в с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного майна та коштів, оскільки воно придбане в шлюбі з померлою [PERSON] та є спільним майном поджружжя. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Колотило Л.М. позов підтримала та пояснила суду, що її довіритель, підписуючи заяву про відмову від прийняття спадщини, внаслідок похилого віку, хвороби та важкого психологічного стану, який настав після смерті дружини, вважав, що відмовляється від спадщини на користь відповідача, так як це є умовою договору довічного утримання, укладення було раніше обумовлено з відповідачем [PERSON] При цьому, відмовляючись від спадщини, він одночасно відмовився і від 1/2 частини спільного майна подружжя, позбавивши таким чином себе єдиного житла та решти майна, не маючи при цьому ніякого іншо нерухомого майна і грошових заощаджень. По сплину часу відповідач перестав надавати йому допомогу і лише тоді позивач усвідомив, що внаслідок помилки він втратив все майно, що було набуте за час шлюбу з померлою дружиною і юридично не має підстав вимагати утримання від [PERSON], так як відповідний договір не був укладений. Оскільки, заяву про відмову від спадщини він підписував вважаючи, що укладає договір довічного утримання і відповідач здійснюватиме за ним довічний догляд та відшкодує вартість частки у спільному майні подружжя, просить суд визнати дану відмову недійсною і як наслідок визнати недійсними всі похідні документи, визнавши за позивачем право власносіт на ? частину спільного майна подружжя. Відповідач [PERSON], будучи опитаний і як свідок, проти задоволення позову не заперечував. Суду пояснив, що дійсно мали місце обставини, які викладені в позовній заяві, і він мав домовленість з батьком здійснювати за ним постійний догляд та компенсувати йому вартість частини майна, набутого у шлюбі з його матір"ю - [PERSON], оскільки батько своїми грошима та працею приймав участь у набутті цього майна. Коштів матері було б недостатньо для його придбання. Проте, внаслідок збігу складних життєвих обставин, свої обіцянки не виконав і на даний час такої можливості позбавлений. При подачі батьком заяви у нотаріальній конторі, він особисто показав йому де поставити підпис та запевнив про виконання ним всіх раніше досягнутих домовленостей. В подальшому отримав свідоцтва про право власності на спадкове майно і здійснив відповдіну реєстраціє свого права власності. Не заперечував, що все спірне майно є спільним майно його померлої матері та позивача як подружжя. Представник першої Черкаської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився, просив суд розглядати справу у відсутність представника. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що домовленість між позивачем та відповідачем під час написання заяви про відмову від прийняття спадщини та помилка, якою обґрунтовує свої позовні вимоги позивач, взагалі не існувала, оскільки позивачеві під час написання заяви нотаріусом роз'яснено наслідки такої заяви, встановлено повну його цивільну дієздатність. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення, не є підставою для визнання правочину недійсним. Просив у задоволенні позову відмовити, оскільки порушуються права [PERSON] як кредитора [PERSON] Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.02.1989, внаслідок реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14.07.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, серії [NUMBER], яке міститься в матеріалах справи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина - житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS], земельна ділянка за вказаною адресою, грошові вклади у філії ВАТ КБ " Надра"; земельну ділянку площею 1,97 га, розташорвану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; майновий пай в ППА "Коровинці" в с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 3/2010 заповіту померла не залишила. У встановлений законодавством шестимісячний термін до Першої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої відповідач - [PERSON] Заява подана 12.01.2010 о 10 го.08 хв. За вказаною заявою звелена спадкова справа № 3/2010 за № 48717025 . У цей же день о 10 год. 25 хв. до Першої Черкаської нотаріальної контори із заявою звернувся чоловік померлої - позивач по справі [PERSON], якою він відмовився від прийняття спадщини на користь сина померлої [PERSON], одночасно зазначивши, що не претендує на видачу свідоцтва про право влансоіт у спільному майні подружжя. У подальшому, відповідачу [PERSON], за його заявами 06.03.2010, 11.03.2010, 01.06.2010, 13.10.2011 Першою Черкаською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на: жилий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]; земельну ділянку площею 869,8 кв.м за цією ж адресою; вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у ВАТ КБ " Надра"; земельну ділянку площею 1,97 га, розташорвану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; майновий пай в ППА " Коровинці"(с. Коровинці Недригайлівського району, Сумської області). Свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий з позивачем з 2008 року. Після придбання подружжям [PERSON] будинку по [ADDRESS], допомагав їм добудовувати будинок та проводити опоряджувальні роботи. За рік потому [PERSON] померла, а здоров"я позивача значно погіршилося, він весь час хворів та потребував сторонньої допомоги. Був присутнім при розмові позивача та сина - [PERSON] щодо відмови батька від спадщини, на що [PERSON] обіцяв його довічно утримувати та забезпечувати всім необхідним. Після цієї розмови він попереджав [PERSON] не відмовлятися від свого майна, але останній не прислухався до порад, що призвело до офрмлення всього майна [PERSON] У подальшому [PERSON] припинив допомагати батьку. На даний час [PERSON] та [PERSON] мешкають у будинку [ADDRESS], але спільне господарство не ведуть, так як відносини між ними погіршилися, проживають окремими сім"ями. [PERSON] хворіє та перебуває у край скуртному стані. Свідок [PERSON] суду пояснив, що подружжя [PERSON] знає з 2000 року. У 2008 році вони придбали будинок у м.Черкаси та переїхали туди проживати, добудовували його та приводили у придатний для проживання стан. Через рік [PERSON] померла. Невдовзі він приїздив до [PERSON], який в приватній розмові повідомив, що почав частіше та складніше хворіти, потребує сторонньої допомоги, а син - [PERSON] просить його відмовитися від спадщини і він буде його доглядати. Під час цієї розмови він (свідок) попереджав [PERSON] не відмовлятися від свого майна, але останній не прислухався до порад. Після спливу двох років [PERSON] скаржився, що син його не утримує, грошей не дає, не виконує свої обіцянки. У зв"язку з цим, він почав надавати [PERSON] допомогу продуктами харчування. На даний час [PERSON] та [PERSON] мешкають в одному буднку, але останній батькові не допомагає. Свідок [PERSON] дав пояснення аналогічні тим, що він повідомляв суду як відповідач. Засади здійснення суб"єтивного права спадкоємців, на користь яких відкрилась спадщина, на відмову від її прийняття, визначені у статтях 1273, 1274 ЦК України. З"ясування співвідношення статтей 1273 і 1274 доводить, що стаття 1273 носить загальний характер, а стаття 1274 - особливий, в якій надається регулювання не відмови взагалі, а відмови на користь певної особи, коло яких визначається в цій статті. А тому до відмови на користь будь-кого із спадкоємців застосовуються загальні правила про відмову про прийняття спадщини, викладені у ст. 1273. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Статтею 627 Цивільного Кодексу України передбачена свобода договору та зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з пунктом 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 статті 203 Цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1,3,5,6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Законодавством України врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Верховним Судом України в постанові від 12 вересня 2012 року у справі № 6-80цс12 висловлена правова позиція, згідно з якою за положеннями ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Тобто, відмова від прийняття спадщини є правочином. Незважаючи на те, що правило про можливість визнати відмову від прийняття спадщини недійсною міститься у ст. 1274 ЦК , це не означає, що аналогічно не можна поводитися в разі відмови від прийняття спадщини не на користь когось із спадкоємців, а взагалі. Норми ч.6 ст. 1274 ЦК України та ч.5 ст. 1274 не можна розцінювати як такі, що взаємовиключають одна одну. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналізуючи наведені норми права суд вважає, що позивач, підписуючи заяву про відмову від спадщини, вважав що фактично укладає договір довічного утримання, що не оспорювалося сторонами в судовому засіданні, тому не підлягає доведенню в межах даного спору. В насідок даного договору відповідач зобов'язувався сплатити позивачеві кошти за його частину у спільному майні подружжя та утримувати його до смерті, проте, скористувавшись своїми правами як спадкоємця, не дотримав своєї обіцянки. Крім того, позивач [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача [PERSON], помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, як передбачено диспозицією ст.. 229 ЦК України. Дана заява, суттєво погіршувала його становище по відношенню до норм діючого цивільного законодавства та норм Кодексу про шлюб та сім'ю, яким регулювались правовідносини з померлою дружиною [PERSON], оскільки відповідно до ст. 22 КпШС Українився спадкова маса хоч і була зареєстрована за померлою [PERSON], проте належала подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частину всього майна, так як інша ? в порядку ст..22 КпШС належала [PERSON], але, як вбачається з копій матеріалів спадкової справи, яка заводилась після смерті [PERSON], відповідач [PERSON] вналідок відмови [PERSON] прийняв спадщину на все майно подружжя, а не частину, яка належала його матері. Тобто, позивач [PERSON] відмовся не тільки спадкувати після дружини, а й відмовився від своєї частини спільного майна подружжя, чим значно погіршив свій майновий стан, оскільки на час відкриття спадщини іншого житла в м.Черкаси не мав, не мав іншого нерухомого майна та грошових заощаджень. Проаналізувавши наведене, враховуючи правовідносини, які виникли внаслідок звернення позивача [PERSON] з заявою про відмову від спадщини після смерті дружини [PERSON]І на користь її сина [PERSON], суд вважає, що відповідно до ст.. 229 ЦК України дана заява є недійсною, тому свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я відповідача [PERSON] також мають бути визнані недійсними. При цьому, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного майна, на яке відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки достеменно доведено, що це майно придбане подружжям [PERSON] під час шлюбу за їх спільні кошти та за результатами спільної праці. Доказів на протилежне суду не надано. Доводи представника третьої особи [PERSON], що задоволення позову призведе до порушення прав [PERSON] як кредитора [PERSON], суд оцінює критично, оскільки наявність боргових зобов"язань між останніми, які виникли у 2011 році (договра позики від 20.01., 12.04.2011, 15.08,2011, що встановлено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28.03.2014) не впливає на правовідносини щодо спадкування, які виникли після смерті [INFO] [PERSON] Крім того, суд зауважує, що в даному випадку [PERSON] не усувається від спадкування та має право на відповідну частину спадкового майна після смерті матері.

Outcome: approved