Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] треті особи: ПНКМНО Биков В.О., ПНКМНО Перевертун О.Ю,, П"ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, ПНКМНО Іванова С.М., Приватний нотаріус Миргородського нотаріального округу Полтавської обл. Карбан Є.О. в якій просить Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS]посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим Валерієм Олександровичем від 08 травня 2009 року за реєстровим № 710, укладеного між [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від [PERSON], та [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Перевертун Олександром Юрійовичем 25 серпня 2009 року за реєстровим № 806, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; Визнати недійним договір купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS] посвідчений державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори Зозулею Оленою Юріївною 14 жовтня 2009 року за реєстровим № 11-212, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною від 30 квітня 2010 року за реєстровим ; 955 укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 04 березня 2009 року приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Євгеній Олексійович посвідчив довіреність за реєстровим № 399 від [PERSON], який уповноважував [PERSON] продати однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. Враховуючи те, що [PERSON] помер [INFO] а довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Євгеній Олексійович 04 березня 2009 року за реєстровим № 399, тобто на час складення довіреності [PERSON] помер. Окрім того, в матеріалах кримінального провадження № 420131100000000548 міститься почеркознавча експертиза від 06.05.2014року, виданий НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві, якою встановлено що підпис від імені [PERSON], виконана іншою особою а не [PERSON] на підставі викладеного [PERSON] просить суд визнати договори купівлі продажу квартири недійсними. Представник позивача у судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглядати справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Треті особи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]- батько [PERSON] (а.с.8-9). 31 грудня 2013 року рішенням Дніпровського районного суд м. Києва заяву [PERSON] про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було задоволено повністю. (а.с. 10-11). 04.03.2009 року Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Євгеній Олексійович посвідчив довіреність за реєстровим № 399 від [PERSON], який уповноважував [PERSON] продати однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. (а.с. 27). 08.05.2009року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS]., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. (а.с.28). В судовому засіданні встановлено, що ГУ МВС України в м. Києві відкрило кримінальне провадження № 42013110000000548, та в рамках кримінального провадження № 42013110000000548 була проведена експертиза від 06.05.2014 року відповідно до якої встановлено, що підпис та рукописний напис в графі "підпис" від імені [PERSON] в довіреності від 04.03.2009 року від імені [PERSON] на [PERSON] на право продажу належної [PERSON] квартиру [ADDRESS] виконано іншою особою а не [PERSON] (а.с. 14-25). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Пунктом 7 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. У свою чергу, згідно до приписів ст.236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Проте, в порушення вимог законодавства, під час укладення зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 08.05.2009 року не були додержані вимоги ст.ст. 203, 205 ЦК України та цей правочин був спрямований на незаконне заволодіння майном, що належить позивачу на праві власності у порядку спадкування, отже довіреність від 04 березня 2009 року посвідчена приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Євгенієм Олександровичем зареєстрована в реєстрі за № 399 від [PERSON], який [INFO] помер, згідно свідоцтва про смерть виданого 30 січня 2014року серія [NUMBER], та актового запису про смерть № 15953 Головного управління юстиції у м. Києві Відділ реєстрації смерті у м. Києві, тобто довіреність на час її укладення є недійсною. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину єнедодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Також статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved