Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі Відповідач) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25.07.2008 р. з вини відповідача, який керував автомобілем "ДЕУ" була скоєна дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль “Фольцваген” д.н.з. [NUMBER]. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27.08.2008 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 10111,30 грн. Відповідно до ст.41 п. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Позивач 02.08.2010року здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 8 441,30грн.. До теперішнього часу Відповідачем завдані ним збитки не компенсовано, тому Позивач просить стягнути з Відповідача [PERSON] на його користь у порядку регресу 8641,30 грн. понесених витрат на виплату страхового відшкодування, судовий збір в розмірі 229,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 750,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні не з"явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с.59-60/. Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання /а.с. 55, 95-101, 104/. Причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, заперечень проти позову не надав. Відповідно до умов ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.07.2008 року [PERSON], керуючи автомобілем "ДЕУ Нубіра", державний номерний знак [NUMBER] по другорядній дорозі по вул. Землячки в м. Кривому РОзі, при виїзді на головну дорогу - ХХ-го Партз"їзду, позначену дорожнім знаком "2.1 Дати дорогу", не надав дороги та скоїв зіткнення з автомобілем марки "FAW MINI", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого зазначений автомобіль відкинуло на смугу зустрічного руху, де він зіткнувся з автомобілем марки "Фольксваген Гольф", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Згідно з постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2008 року [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 68 (шістдесят вісім) гривень. Постанова не оскаржена, набрала законної сили. /а.с. 5/. В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. В результаті ДТП автомобіль Фольксваген Гольф", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] отримав механічні ушкодження /а.с. 74, 75/. Відповідач [PERSON] на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів /а.с. 75/. Відповідно до ст.41 п.41.1 п. п. "а" Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з ст.1.6. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. [PERSON], відповідно до ст.35, пп. 41.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", 07.07.2010 року звернувся до позивача з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригороди в розмірі 10111,30 / а.с.6, 66/. Відповідно до ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Згідно з ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Стаття 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Зі звіту №294, складеного СПП [PERSON] про визначення матеріального збитку власнику автомобіля "Фольксваген Гольф" державний номер [NUMBER] станом на 27 серпня 2008 року, матеріальний збиток, в результаті пошкодження транспортного засобу при ДТП складає 10111,30грн. /а.с.7, зворот, а.с. 22-44/. Відповідно до наказу № 2871 від 05.10.2010р. Позивачем прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 8441,30 грн. /а.с.8/. Згідно з довідкою № 1 від 08.09.2010року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, розмір страхового відшкодування складає 8441,30грн. /а.с. 9, 63/. З платіжного доручення № 4085 від 05.10.2010р. вбачається, що сума страхового відшкодування у розмірі 8441,30грн. перераховано [PERSON] /а.с. 10, 62/. Згідно з ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст.1191 ЦК України та пп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З урахуванням наведеного, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення суми страхового відшкодування обґрунтованими, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 25 липня 2008 року відповідач, з вини якого настала вказана дорожньо-транспортна пригода, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, понесених у зв"язку зі сплатою страхового відшкодуання, у розмірі 8441,30грн. Згідно з п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону, та необхідності перевірки дій страховика відповідно до пункту 36.3 статті 36 цього Закону. При цьому, понесені МТСБУ витрати, пов'язані зі здійснення автотоварознавчого дослідження, відповідно до змісту ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були необхідними для визначення розміру майнової шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, а тому, підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи у порядку регресу. З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до ст. 40 п. 40.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент врегулювання страхової події) МТСБУ для збору документів по справі, огляду пошкодженого транспортного засобу та визначення розміру заподіяних збитків потерпілому було залучено аварійного комісара, вартість послуг якого склала 200 грн., які були йому сплачені МТСБУ. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування оплата послуг аварійного комісара у розмірі 200,00грн. підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Крім того, Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 750,00 грн. витрат на правову допомогу, на що слід зазначити наступне. 27.09.2012 року між позивачем МТСБУ та ФОП [PERSON] було укладено контракт про надання правової допомоги. За надану правову допомогу позивачем було сплачено суму в розмірі 750,00 грн. /а.с. 81-85/. Відповідно до ч. 1. ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, також, витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розрахунок наданий позивачем є вірним, а тому може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого ним судового збору 229,40 грн. /а.с. 1/, та витрат на правову допомогу в сумі 750,00 грн. /а.с. 85/. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved