Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

18 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що з 07 липня 2004 року до лютого 2007 року вона та відповідач перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи, що [PERSON] з дня народження дитини, її вихованням не займається, не надає матеріальної допомоги на його утримання, ніякого зв"язку з сином не підтримує та ухиляється від виконання батьківських обов"язків, позивачка просила позбавити його батьківських прав відносно дитини [PERSON] У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Пояснила, що відповідач у 2005 році перевіз її вагітною народжувати з м.Одеса, де вони проживали після одруження, до матері в м.Снігурівка. Після цього, сімейних та подружніх стосунків не поновлювали, бо чоловік створив сім"ю з іншою жінкою. Дитину батько бачив один раз, коли приїздив за розлученням на початку 2007 року, та відмовився від подальшого спілкування, хоча вона неодноразово про таке просила. Відповідач не надавав допомоги матеріального утримання у добровільному порядку, у наступному ухилявся і від виконання рішення суду про сплату аліментів, тривалий час приховував місце свого знаходження. Син не знайомий зі своїм батьком, таким для нього є її співмешканець [PERSON], з яким однією сім"єю проживають шість років. Відповідач, за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи публікацією газетного оголошення 18 жовтня 2014 року, до суду не з'явився, про причини неявки не сповістив і заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Представник органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації підтримала його висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з серпня 2004 року по січень 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.14). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується записами батьків у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.13). Після розлучення сторони разом не проживають. З моменту народження дитина проживає разом з матір"ю та перебуває на її утриманні. Про таке суду представлено довідку і характеристику з Миколаївської ЗОШ №50, з яких слідує, що [PERSON] навчається з першого класу і на тепер у третьому класі. Питаннями забезпечення навчального процесу, вихованням сина займається мати [PERSON] Батько хлопчика жодного разу до школи не з"являвся і участі у його вихованні не приймає (а.с.8,40). Згідно договорів оренди квартири [PERSON] входить до складу сім"ї позивачки як наймача (а.с.41-49). За місцем реєстрації позивачки в м.Снігурівка є дані про її адресу за місцем фактичного проживання в м.Миколаїв - акт депутат Снігурівської міської ради (а.с.50). Позивачка ствердила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. У порядку ст.165 СК України вона звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітньої дитини, що регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 4 ст.155 СК України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України встановлюється, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. [PERSON] підтвердив за допиту свідком, що співмешкає з позивачкою на протязі шести років. З ними проживає її син [PERSON], який натепер навчається у третьому класі загальнооосвітньої школи. Батька хлопчика він не знає, бо той жодного разу до них не з"являвся і не звертався, з дитиною не спілкується, утримання не надає, зі святами і днем народження не вітає. Свідку невідомо про вчинення позивачкою перепон спілкування батька з сином. Про таке засвідчив і [PERSON], пояснивши, що за товариських стосунків з позивачкою вхожий у її сім"ю, до якої входять син від першого шлюбу [PERSON] і цивільний чоловік [PERSON] Відповідача він не знає. Питаннями утримання та забезпечення дитини, її вихованням займається виключно мати. Свідок [PERSON] показала, що відповідач після народження сина за місцем його і позивачки проживання приїздив один раз, у подальшому взагалі не спілкується, хоча місце їх проживання йому відоме. Як вбачається з рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2008 року через ненадання відповідачем матеріального утримання сину у добровільному порядку, з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки доходу щомісячно до повноліття дитини. Від сплати аліментів [PERSON] ухиляється. У червні 2009 року ухвалою того ж суду щодо нього оголошувався розшук (а.с.10). 12 липня 2010 року за заявою позивачки [PERSON] рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області оголошено померлим. Останнє рішення скасовано рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2014 року. При цьому, встановлено, що відповідач у справі проживає в м.Іллічівськ Одеської області, працював та мав доходи для сплати аліментів. Згідно висновку органу опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації №60 від 14 жовтня 2014 року, прийнятого з посиланням на досліджені судом докази, визнано доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Заслуханий судом, відповідно до положень ст.12 ч.1І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) та ст.171 СК України, малолітній [PERSON] вказав, що не знайомий зі своїм батьком, про якого йому розповідала мама. Таким для нього є вітчим [PERSON], з яким вони однією сім"єю проживають у м.Миколаїв. Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч зазначеного та вимог ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року відповідач з моменту народження дитини покинув її та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, не спілкуючись з сином, не надаючи допомоги утримання, будь-якої участі у вихованні не приймає, батьківської турботи та уваги не виявляє, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, здоров'я, навчання. Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому, суд за з'ясування обставин справи, враховуючи що поведінка відповідача по ухиленню від виховання дитини щодо не надання будь-якого виду утримання, самоусунення від забезпечення фізичного та духовного розвитку, взагалі від спілкування, є винною і [PERSON] свідомо нехтує своїми обов'язками, визнає, що позбавлення його батьківських прав є засобом захисту прав дитини, визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. В силу ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини до її повноліття, який визначено ст.180 СК України. Способом виконання батьками обов'язку утримувати дитину є рішення суду про стягнення аліментів - ч.3 ст.181 СК України. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2008 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісяно. Строк пред"явлення рішення до виконання - до повноліття дитини. У відповідності до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат по сплаті судового збору при подачі позовної заяви та пов"язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, які підтверджено документально (а.с.1,60).

Outcome: approved