Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник позивача, адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову. Представник третьої особи орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради позов підтримав в повному обсязі та просила їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 07 серпня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №846. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 29.09.2014 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 80 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, дитини та матеріальне становище відповідача, інші обставини справи. Відповідно до ст.182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів, який на одну дитину не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час позивач разом з сином [PERSON] проживають разом за адресою [ADDRESS] . Як вбачається зі ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" батько та мати мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішувати суд. Суд під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки і піклування або суду не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини закріплено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком коли компетентні органи згідно присудження визначають відповідно до вживаного закону і процедур, що таке розставання необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним в тому або іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно ухвалювати рішення щодо мешкання дитини. У відповідності до статті 8 Конвенції про права дитини - держави - учасниці зобов"язані поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім"я, сімейні зв"язки, які передбачені законом, не допускаючи протизаконного втручання. За таких обставин суд приходить до висновку, що визначити місце проживання дитини [PERSON] необхідно разом з його матір'ю [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved