Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

05 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], мотивуючи тим, що вона є спадкоємицею [PERSON], [INFO], місце народження: м. Одеса, Одеська область, Україна, яка померла [INFO] у віці 88 років, місце смерті: м. Одеса, Одеська область, Україна. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із частини домоволодіння із належною частиною надвірних господарських споруд, розташованого по [ADDRESS]. Однак отримати у державного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] не вдалося. Оскільки свідоцтво про смерть нікому не видавалося і реєстрація смерті [PERSON] не відбулася. Заявнику необхідно встановити факт смерті [PERSON], без чого вона не може отримати свідоцтво про її смерть та прийняти спадщину. Заявник [PERSON] в судове засідання з'явилася та підтримав свої вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник заінтересованої особа, в судове засідання не з'явився, надав заяву, в який не заперечує проти задоволення вимог [PERSON] та просить розглянути справу у його відсутності. Розглянувши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається зі змісту ст.ст. 12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 8 частини 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до частини 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Судом встановлено, що [PERSON], є донькою [PERSON] (а.с.7,8). [PERSON] [INFO], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], померла [INFO] в м. Одесі, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 15, виданого 08.01.1996 року Міською клінічною лікарнею № 11 Одеської міської ради (а.с.11) та була похована 09.01.1996 року на кладовищі "Північне", що підтверджується копією довідки КП "Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування" (а.с.12). Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи ,- не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за одним місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністративного закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Згідно з п. 13 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Факт смерті [PERSON], [INFO] знайшов підтвердження в судовому засіданні, тому вимога заявника підлягає задоволенню шляхом встановлення факту смерті [PERSON]

Outcome: approved