Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнював, та в якому просив встановити за ним право сервітного користування земельною ділянкою, а саме право проходу і проїзду для обслуговування вигрібної ями (в межах існуючого під"їзду), що належить позивачеві і знаходиться на земельній ділянці, належній відповідачці [PERSON], та розташована біля домоволодіння [ADDRESS]. При цьому посилається на те, що під"їзд до вигрібної ями на даний час у повній мірі відсутній, відповідач загородила його парканом та планує побудувати гараж, що повінстю унеможливлює прохід і проїзд для обслуговування належної йому вигрібної ями. В судовому засіданні позивач та його представник позов визнали повністю та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та заперечив проти його задоволення за безпідставністю. Представник третьої особи, Управління Держкомзему в м.Житомирі, до суду не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до п.п.22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має врахувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об"єкта і не залежить від власників цих об"єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено до іншої особи (ч.1 ст.401 ЦК України, ч.1 ст.101 ЗК України). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені ст.99 ЗК України. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має врахувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовільнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач - власником квартири [ADDRESS]. На земельній ділянці, яка належить [PERSON], розташована вигрібна яма сусідньої квартири, що використовується відповідачем [PERSON] для власних потреб, вказаний факт визнається позивачем. Ця яма розташована на відстані біля 8-ми метрів до квартири відповідача. Частиною 3 статті 61 передбачено, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судовим рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14 травня 2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення майнової шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19 серпня 2014 року це рішення залишено без змін. Вказаним вище рішенням встановлено, що вигрібна яма самовільно розміщена [PERSON] на належній [PERSON] земельній ділянці та використовується ним без будь-якої на це згоди позивача як власника земельної ділянки, дозвільних документів відповідних органів (як-то проектно-технічної документації, робочого проекту тощо) на водопостачання та водовідведення, каналізування приватного житлового будинку немає, а також зобов"язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу вигрібної ями. З цих підстав суд приходить до висновку, що підстав для встановлення права сервітуту до об"єкта, який самовільно та незаконо розміщено на земельній ділянці [PERSON], не вбачається, а тому позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Окрім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд враховує, що [PERSON] має проїзд до власної частини будинку і земельної ділянки з провулку 5-го Першотравневого в м.Житомирі, що стверджується копією висновку експерта №205/13 (а.с. 18-28), тому суд вважає, що задоволення його потреб в користуванні власною земельною ділянкою та частиною домоволодіння можливе через проїзд, що проходить по його землі.

Outcome: dismissed