Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

04 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнено в редакції від 16.08.2017 року (а.с.52-55), до Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що [INFO] року помер [PERSON], який був рідним братом її бабки - [PERSON], [INFO], тобто двоюрідним дідом її, позивачки [PERSON] Також у позовній заяві [PERSON] зазначає, що її батьками були: [PERSON] та мати [PERSON]. Батьками [PERSON], [INFO] були: батько [PERSON] та мати [PERSON]. В 1909 році її дід [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Батьками [PERSON], [INFO] були: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Спадкодавець - [PERSON] народився [INFO], батьками якого були батько [PERSON] та мати [PERSON]. А [PERSON] був рідним братом матері її батька - [PERSON], [INFO]. Отже, як вважає позивачка [PERSON], вона є єдиним спадкоємцем за законом п'ятої черги після смерті двоюрідного діда [PERSON], який помер [INFO] року. Про смерть двоюрідного діда [PERSON] вона дізналася із оголошення в газеті «Нова Таврія» від 25.03.2017 року за № 21 про те, що Малобілозерська сільська рада Василівського району Запорізької області розшукує спадкоємців після померлого [PERSON] Згідно заповіту, посвідченого Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області 22.05.1995 року зареєстрованого в реєстрі № 69, [PERSON] заповідав належний йому житловий будинок [ADDRESS] [PERSON]. [PERSON] проживав з померлим з 1994 року і до теперішнього часу. Заповітом не було охоплено все майно, яке належало спадкодавцю. Після смерті [PERSON] залишився спадок у вигляді земельного паю, який підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Василівської райдержадміністрації № 400 від 13 травня 1996 року площею 7 умовних кадастрових гектарів. Для оформлення спадщини вона, [PERSON], звернулася із заявою до Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області та державного нотаріуса, яким було роз'яснено, що необхідно підтвердити факт родинних відноси з померлим [PERSON] та звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також у позові позивач зазначає, що встановлений законом строк для прийняття спадщини нею було пропущений з поважних причин, оскільки вона не знала про смерть двоюрідного діда, про що їй стало відомо лише з оголошення в газеті «Нова Таврія» від 25.03.2017 року за № 21. Таким чином, позивачка вважає, що встановлений ст.1270 ЦК України строк на прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном шість місяців з дня набрання чинності рішення суду, після померлого [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, проте суду надано заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, за участю її представника адвоката [PERSON] Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини терміном шість місяців після смерті двоюрідного діда [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.45, 120). В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], який діє в інтересах позивачки [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що [INFO] року помер двоюрідний дід [PERSON] - [PERSON], який був рідним братом [PERSON], яка є матір'ю її батька [PERSON]. Факт родинних відносин ніким не заперечуються та підтверджується документами, доданими до позовної заяви. Тобто [PERSON] знаходилась у родинних відносинах п"ятого ступеню споріднення із спадкодавцем [PERSON]. Про смерть діда [PERSON] позивачка [PERSON] дізналась із об'яви в газеті "Нова Таврія" від 25.03.2017 року за №21, що Малобілозірська сільрада розшукує спадкоємців після померлого [PERSON], так як залишився неприйнятий спадок у вигляді земельного паю площею 7 умовних кадастрових гектарів, що належав померлому на підставі сертифіката на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданого за рішенням Василівської райдержадміністрації №400 від 13 травня 1996 року. Посилаючись на показання [PERSON], зазначає, що останній ні до смерті [PERSON], ні після його смерті не користувався цим земельним паєм, тому є підстави вважати, що [PERSON] не вступив у фактичне управляння чи володіння спадковим майном, яке не охоплено заповітом. Згідно заповіту, посвідченого 22.05.1995 року Малобілозірською сільською радою Василівського району Запорізької області зареєстрованого в реєстрі №69, [PERSON] заповідав належний йому житловий будинок [ADDRESS] [PERSON]. Згідно відомостей, наданих Малобілозерською сільською радою, з 1994 року разом з померлим [PERSON] проживав і до теперішнього часу проживає [PERSON]. Тому, вважає, що [PERSON], який на момент смерті спадкодавця проживав з ним та вступив в управління житловим будинком [ADDRESS] який йому дістався за заповітом, посвідченим Малобілозірською сільрадою 22.05.1995 року та прийняв спадок на вказаний будинок. Проте, заповітом не було охоплено все майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] та після смерті [INFO] року [PERSON] залишився неприйнятий спадок у вигляді земельної паю площею 7 умовних кадастрових гектарів. [PERSON] не було відомо про смерть [PERSON] Зазначає, що його довірителька не була присутня на похоронах [PERSON], так як знаходилася на роботі, що підтверджується табелем використання робочого часу працівниками поліклініки за травень 1996 року, де є відмітки, що [PERSON] була на робочому місці 23.05.1996 року і їй проставлено 20 робочих змін за травень 1996 року. Той факт, що [PERSON] дійсно працювала на посаді головної медичної сестри Дніпрорудненської міської стоматологічної поліклініки підтверджується довідкою з стоматологічної поліклініки від 21.12.2017 року за № 141. Зазначає, що у [PERSON], в розумінні цивільного права, не виникло жодних цивільних прав чи обов'язків відносно сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії [NUMBER], виданого [PERSON] на підставі рішення Василівської райдержадміністрації N9400 від 13 травня 1996 року у розмірі 7 умовних кадастрових гектарів і він не може вплинути на об'єкт спору (земельний пай) до якого він не має ніякого відношення. Тому, діями [PERSON] не чиниться жодних перешкод у поновлення строку на прийняття спадку спадкоємцем за законом [PERSON] і у нього не може бути статусу відповідача по справі. Вважає, що строк прийняття спадщини був пропущений [PERSON] з поважних причин, так як вона не знала, що її двоюрідний дід [PERSON] помер і що залишився ніким не прийнятий спадок, тому для прийняття спадщини просить суд визначити [PERSON] додатковий строк терміном шість місяців для прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В судове засідання представник відповідача Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області не з'явився, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано заяви про розгляд справи за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у їх відсутність, проти задоволення позову та рішення суду не заперечують (а.с.29, 42, 68, 87). В судове засідання представник третьої особи Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області не з'явився, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надано суду заяву з проханням розглянути справу у відсутність їх представника, проти позовних вимог не заперечують (а.с.26, 61). В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що заявлені [PERSON] позовні вимоги він не визнає з тих підстав, що позивачці [PERSON] було достовірно відомо про день смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON] перебувала на похоронах останнього, які відбулися 23.05.1996 року. Він разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] два роки до смерті [PERSON] проживали у домоволодінні останнього, яке розташовано за адресою: [ADDRESS], де і проживають по теперішній час, також здійснювали за [PERSON] догляд, якого він потребував, знаходячись у похилому віці. [PERSON] залишив на його ім"я заповіт на вказаний житловий будинок, який до теперішнього часу він у спадщину не оформив у зв"язку з відсутністю грошових коштів, пов"язаних з його переоформленням. Проте наявний у [PERSON] земельний пай у заповіті не зазначений, оскільки на час його складання 22.05.1995 року, сертифікат на земельну ділянку ще не було видано. З часу смерті [PERSON] він з дружиною постійно здійснюють догляд за могилою покійного [PERSON], однак [PERSON] жодного разу не поцікавилася станом здоров"я [PERSON] та жодних матеріальних витрат на організацію його поховання та догляд за його могилкою взагалі ніколи не здійснювала. Вважає, що будь-яких поважних причин пропуску строку звернення [PERSON] до нотаріальної контори немає, проти її позовних вимог категорично заперечує та в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. В судовому засіданні 12.02.2018 року представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] позицію свого довірителя [PERSON] підтримала у повному обсязі та просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити за безпідставністю. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON], яка є позивачкою по справі, суду пояснила, що з померлим [INFO] року [PERSON] вона знаходилася у далеких родинних відносинах, так як він був їй двоюрідним дідом, тобто рідним братом її баби по лінії батька. Про смерть діда [PERSON] вона з інформації [PERSON] випадково дізналася з оголошення в газеті "Нова таврія" від 25.03.2017 року. На похоронах [PERSON] вона присутньою не була, так як про його смерть не знала та, крім того, на подібні заходи взагалі не з"являється з часу 1992 року, коли трагично загинув її син. Їй відомо, що її мати [PERSON], яка проживала [ADDRESS], дружила з [PERSON], яка була рідною сестрою померлого [PERSON], та який разом із сестрою мешкав по [ADDRESS]. Та її матір [PERSON] не повідомляла їй про смерть діда [PERSON], проте раніше матір вказувала, що [PERSON] є їх далеким родичем, де саме він мешкав не казала. На теперішній час місце поховання [PERSON] їй невідомо, про необхідність надання будь-якої матеріальної допомоги на організацію його поховань, їй ніхто не повідомляв. З 1982 року вона проживає у м.Дніпрорудне. Претензій до спадкового житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], вона не має, бажає прийняти у спадщину земельний пай площею 7 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифікату на земельну ділянку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є цивільною дружиною [PERSON] та з 03.08.1994 року вони разом проживали у домоволодінні [PERSON] за адресою: будинок [ADDRESS] здійснювали за ним постійний догляд. Коли [PERSON] помер, його похованням займалися вона з чоловіком. Та вона особисто запросила [PERSON] на похорони діда [PERSON] та яка прийшла на його поховання разом зі своєю матір"ю [PERSON], при цьому для проведення організації похорон [PERSON] не надала жодної копійки, догляд при житті за ним не здійснювала, якого він потребував, оскільки був визнаний інвалідом II групи. Після поховань та до теперішнього часу [PERSON] будь-якої допомоги по догляду за могилкою діда [PERSON] не здійснює, протягом тривалого часу за могилою не доглядає. Лише на початку 2017 року [PERSON] приїхала до них додому та почала цікавитися спадщиною, яку дід [PERSON] залишив після своєї смерті, та просила надати правовстановлюючі документи на спадкове майно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 1994 році в село Мала Білозерка з Магадану приїхав [PERSON], який шукав помешкання, для проживання: пішов жити до [PERSON], з яким вони вели спільне господарство, проживали однією сім"єю. В 1996 роі дід [PERSON] захворів, у нього опухли ноги, він не міг пересуватися та потребував постійного стороннього догляду, та який йому забезпечував саме [PERSON], та який доглядав за ним з дружиною [PERSON], купували діду [PERSON] ліки. Коли у травні 1996 року [PERSON] помер, на його похорони запросили також і [PERSON] з її матір"ю [PERSON], які прийшли на запрошення та залишилися також і на обід, який [PERSON] організовувався після поховання [PERSON] та на який безпосередньо вона допомагала готувала їжу. На похоронах були присутні 50-60 осіб. В чому була одягнена [PERSON], вона не пригадує за спливом часу, проте знає, що на похоронах діда [PERSON], [PERSON] разом зі своєю матір"ю та сусідкою по городі вони були присутні. [PERSON] був похований на церковному кладовищі, везли його туди транспортним засобом, який наймав [PERSON] Також їй відомо, що [PERSON] при житті часто спілкувався з [PERSON], яка є матір"ю позивачки [PERSON], проте остання будь-якими коштами взагалі не допомагала з приводу організації похорон свого діда [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що їй відомі ті обставини, що [PERSON] та його дружина [PERSON] з 1994 року проживали разом з [PERSON] у його будинку [ADDRESS] здійснювали за ним догляд. [PERSON] погоджувався, щоб його доглядали, так як його сестра [PERSON] померла у 1995 році. Організацією похорон діда [PERSON] займався [PERSON], та поховали діда [PERSON] 23 травня 1996 року на церковному кладовищі. Чи була [PERSON] на похоронах у діда [PERSON], вона не пригадує, оскільки минуло багато часу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] доводиться їй троюрідною сестрою по лінії батька, та вона бачила [PERSON] на власні очі на похоронах у діда [PERSON], яка була разом зі своєю матір"ю [PERSON] Також їй відомо, що [PERSON] помер у лікарні [INFO] року та на наступний день його привезли на похорони, які організовував [PERSON] та поховали діда [PERSON] на церковному кладовищі та за його могилкою постійно доглядає [PERSON] з дружиною. Свідок [PERSON] суду пояснила про те, що вона проживає [ADDRESS] та давно знає [PERSON], а також [PERSON] та його сестру [PERSON]. Їй відомо, що останні роки життя дід [PERSON] хворів, був інвалідом II групи, потребував догляду, який йому надавався [PERSON] та [PERSON]. Помер дід [PERSON] в лікарні, та вона його там навідувала. На похоронах у діда [PERSON] вона не була присутньою, у зв"язку з роботою, тому пояснити, хто там знаходився, не може. Їй відомо, що дід [PERSON] похований на церковному кладовищі, його могилка доглянута. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивачки [PERSON], представника позивача адвоката [PERSON], третьої особи на стороні відповідача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1,2 ст.12 ЦК України кожна особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. В судовому засіданні судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис № 66, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5). Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася, [INFO] року, виданого Щорсовським РАЦС с.Мала Білозерка від 09.04.1949 року, в графі "батько" зазначений - [PERSON], а в графі "матір" - [PERSON], та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10). Згідно свідоцтва про одруження, виданого Новоскресенською сільською радою Нововоронковського району Херсонської області 12.08.1970 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», копія якого є в матеріалах справи (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], виданого Щорсовським РАЦС с.Мала Білозерка 01.07.1950 року, його батьком зазначено [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.12). Згідно архівного витягу № 01-32/Л-1264 від 11.05.2017 року, наданого Державним архівом Запорізької області з метричної книги церкви Святого Пантелеймона с.Верхня Білозірка Мелітопольського повіту Таврійської губернії, в 1909 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 14, зворот). Як вбачається з архівного витягу № 01-32/Л-1532 від 12.06.2017 року, наданого Державним архівом Запорізької області з метричної книги церкви Святого Пантелеймона с.Верхня Білозірка Мелітопольського повіту Таврійської губернії, [PERSON] народилася [INFO] року, батьком якої був - [PERSON] (рос.), а матір'ю - його дружина [PERSON] (рос.), копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.16, зворот) Спадкодавець [PERSON], народився [INFO] року, батьком якого був - [PERSON] (рос.), а матір'ю - Татиана Самуилова (рос.), що підтверджується архівним витягом № 01-32/Л-1264 від 11.05.2017 року, наданого Державним архівом Запорізької області з метричної книги церкви Святого Пантелеймона с. Верхня Білозірка Мелітопольського повіту Таврійської губернії, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 16, зворот). Тобто, [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, був рідним братом [PERSON], [INFO], яка є матір"ю батька позивачки [PERSON] Відповідно до довідки, виданої 20.06.2017 року Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області, [PERSON], проживав та постійно був зареєстрований в с.Мала Білозерка Васимлівського району Запорізької області з 1993 року по день смерті [INFO] року. Разом з ним постійно проживав з 1994 року та по теперішній час проживає [PERSON], копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.7). Сертифікат на право на земельні частку (пай) серії [NUMBER] був виданий 17 лютого 1997 року члену КСП ім.Калініна Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області [PERSON], який проживав в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, на підставі рішення Василівської райдержадманастрації від 13.05.1996 року за № 400, в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) землі КСП ім.Калініна розміром 7,00 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 6). Як вбачається з вищевказаного сертифікату на право на земельну частку (пай), він виданий 17.02.1997 року, тобто вже після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідно до оголошення в газеті «Нова Таврія» за № 2(4124) від 25.03.2017 року Малобілозерська сільська рада Василівського району Запорізької області розшукує спадкоємців - власників земельних часток (паїв), які померли або не витребували з невідомих причин на території Малобілозерської сільської ради втрачені сертифікати. Зокрема: сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], виданий на імя [PERSON] на території колишнього КСП ім.Калініна загальною площею 6,49 га (а.с. 8). Як вбачається з відповіді Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області за № 344/01-16 від 30.06.2017 року, наданої на заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда [PERSON], нотаріусом роз'яснено, що оскільки заява про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до нотаріальної контори протягом 6-ти місяців [PERSON] не була подана та остання не була прописана зі спадкодавцем на день смерті за однією адресою, тому їй запропоновано звернутися до суду з позовом про надання додаткового строку достатнього для прийняття спадщини (а.с.18). Як вбачається з відповіді Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області за № 366/01-16 від 11.07.2017 року та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 48332701, після смерті [INFO] року [PERSON] спадкова справа не заводилась, з заявою при прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.26, 27, 61). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48840469 від 22.08.2017 року, наданої Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області зареєстрований заповіт № 38087312, номер в реєстрі нотаріальних дій № 69. (а.с. 62а). Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру №48840469 від 22.08.2017 року, виданої Василівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що реєстратором: Запорізькою філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 06.12.2005 року зареєстровано заповіт [PERSON], який посвідчений 22.05.1995 року Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області та на теперішній час є чинним (а.с.62а). Як вбачається зі складеного [PERSON] заповіту, копія якого знаходиться в матеріалах справи та, який зареєстрований в реєстрі за №69 та посвідчений 22 травня 1995 року секретарем Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Василівського району Запорізької області - заповів [PERSON], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.64) Даний заповіт не змінений, не скасований та є чинним, про що свідчать відомості Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22.08.2017 року (а.с.62а,63). Право на земельну частку (пай) земель КСП ім.Калініна розміром 7,00 умовних кадастрових гектарів заповітом не охоплений, оскільки, як вбачається з вищевказаного Сертифікату на право на земельні частку (пай) серії [NUMBER], даний Сертифікат був виданий члену КСП ім.Калініна Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області на ім"я [PERSON] 17 лютого 1997 року, тобто вже після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.6). Як вбачається з відповіді Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області за № 366/01-16 від 11.07.2017 року, після смерті [INFO] року [PERSON] спадкова справа не заводилась, із заявою при прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.61). Судом з'ясовано, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року, а отже кінцевим днем для подання заяви про прийняття спадщини після його смерті є 22 листопада 1996 року. Позивачка [PERSON]. у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно ст.548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Положеннями ст.550 ЦК України (в редакції 1963 року), ч.3 ст.1272 ЦК України (в редакції 2004 року) встановлено, що строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У пунктах 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 року)зазначено, що його положення застосовуються до тих цивільних правовідносин, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності, а правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята до набрання чинності Кодексом. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року, а у разі відкриття спадщини до вказаної дати застосовується чинне на той час законодавство. Якщо ж спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК (в ред. 2004 року) і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування у яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, де спадщина відкрилася та була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування судами норм Цивільного кодексу 2003 року, а застосовуються норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, за правилами ст.ст.529-531 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємцями за законом могли бути діти (в тому числі усиновлені); дружина і батьки (усиновителі) померлого; дитина померлого, яка народилася після його смерті, онуки і правнуки спадкодавця, якщо на час відкриття спадщини не було в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем, брати та сестри померлого, дід, баба померлого, непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам, як тим що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, що передбачено ч.1 ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Щодо свого права на земельну частку (пай) [PERSON] заповітного розпорядження на ім'я [PERSON] не зробив. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. На теперішній час у позивачки [PERSON] виникла необхідність в оформленні спадщини після смерті діда [PERSON], який помер [INFO] року, а оскільки до нотаріуса позивач із заявою про прийняття спадщини своєчасно не звернулася, та тим самим пропустила строк для прийняття спадщини за законом, посилаючись на необізнаність про час смерті спадкодавця та про наявність спадкового майна, у зв"язку з чим пропустила встановлений Законом строк, тому [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх цивільних прав та інтересів. Як на поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] позивачка [PERSON] посилається на ті обставини, що вона знаходилася у далеких родинних відносинах з дідом [PERSON] та про його смерть не знала, на похоронах у нього присутня не була, та їй не було відомо, що залишився ніким неприйнятий спадок, про який вона дізналася лише з оголошення в газеті "Нова таврія" від 25.03.2017 року та в подальшому, протягом 2017 року .вона займалася пошуком документів, що підтверджують родинні відносини з померлим. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України (в ред.2004 року) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина, відповідно до положень ст.1220 ЦК України, відкривається в день смерті спадкодавця. Відповідно до ст.1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавцяне входить до цього числа. Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, Закон надає йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року роз'яснив судам, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Прийняття спадщини - це дія спадкоємця, яка засвідчує про його згоду вступити в спадкові права та є його цивільним правом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Строк прийняття спадщини встановлюється у шість місяців з дня відкриття спадщини (ст.1270 ЦК). Встановлений законом строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Пропуск цього строку позбавляє спадкоємця права вимагати повернення майна, що перейшло до інших спадкоємців, або права на відшкодування вартості цього майна. Крім того, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). За приписами п.2.1 глави 10 ІІ.Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Враховуючи вищевикладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку дляприйняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблений в постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі №6-1486цс15, а також в постанові у справі №712/656/15-ц Верховного Суду від 12.02.2018 року. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] мала змогу за місцем свого проживання у нотаріуса скласти заяву про прийняття спадщини та поштою чи у інший спосіб направити завірену нотаріусом відповідну заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, у передбачений законом строк. В такому разі, доводи позивача щодо труднощів для подання заяви про прийняття спадщини не є виправданими. Тому, суд вважає, що у позивачки [PERSON] були відсутні об'єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] та протягом тривалого періоду часу (понад 20 років) позивачка мала можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини шляхом надання (направлення поштовою кореспонденцією) заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. Крім того, світлокопія табелю обліку використання робочого часу за травень 1996 року, яка надана Дніпрорудненською міською стоматологічною поліклінікою за місцем роботи позивачки [PERSON], не є належним доказом у розумінні положень ст.77 ЦПК України, у даній категорії справи та на підтвердження обґрунтувань поважності причин пропуску строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] та, крім того обставини знаходження 23.05.1996 року [PERSON] на похоронах свого діда [PERSON] та відповідно, обізнаність позивачки про смерть [PERSON], спростовується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] суду не надано. Наявність будь-яких об'єктивних перешкод для звернення до нотаріуса у встановлений законом строк із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивачем та її представником належними та допустимими доказами не доведено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач в силу ст.81 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Суд дійшов висновку, що позивач [PERSON], всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, які зобов'язують її на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та допустимими доказами, таких доказів не надано. При розгляді справи не встановлено причин, які перешкоджали позивачці звернутися із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Крім того, спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] - [PERSON] проти заявлених позивачкою [PERSON] позовних вимог заперечує. Також, слід звернути увагу, що з дня смерті спадкодавця [PERSON] та подання позивачем [PERSON]М, вказаного позову у липня 2017 року минуло понад двадцять років, та вказані позивачкою підстави для задоволення позову не можуть бути визнані такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини відповідно до ст.1272 ЦК України. Позивач не скористалася правом на прийняття спадщини після смерті діда [PERSON], будь-яких перешкод для вчинення дії з прийняття спадщини у встановлений ст.1270 ЦК України строк, суд не вбачає. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, підставою для відмови у задоволені позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини особі, яка пропустила встановлений законом 6-ти місячний строк з дня відкриття спадщини може бути її заява про відмову від права на спадщину, або відсутність поважних (об'єктивних) причин у пропуску строку для прийняття спадщини. За правовою позицією Верховного Суду України, прийнятого Судовою палатою у цивільних справах при розгляді справи № 6-85цс12 від 26.09.2012 року, правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Проте, з наданих позивачем [PERSON] доказів, судом не встановлено наявності поважних причин, з яких в період з [INFO] року по 22 листопада 1996 року позивачка [PERSON] не мала змогу з об"єктивних причин звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а також відсутні підтвердження про те, що у вказаний період позивач [PERSON] перебувала на лікуванні (стаціонарному, амбулаторному), мала певну групу інвалідності, перебувала за межами країни, що позбавляло останню вчинити ці дії. Та як висновок, позивачка [PERSON] не мала у той час об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] Крім того, для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини не потрібні значні матеріальні витрати, фізичні зусилля чи великий період часу, достатньо було направити нотаріусу заяву про прийняття спадщини навіть поштою, не відвідуючи нотаріальної контори. Будь-яких дій у строк, встановлений ст.1270 ЦК України, позивачем вчинено не було, фактично спадщину позивачка [PERSON] не прийняла, спадковим майном вона не користується, правовстановлюючі документи на спадкове майно у вигляді права на земельну ділянкку (пай) знаходяться у третьої особи на стороні відповідача [PERSON] Жодних безспірних належних та допустимих доказів наявності поважних причин пропуску позивачем [PERSON] строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] - позивачем та її представником в судовому засіданні не надано та в суді не доведено. Не вчинення передбачених законом дій позивачкою - неподання нею своєчасно заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті двоюрідного діда, відсутність поважних причини пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини має своїм наслідком припинення для позивача його цивільного права на спадщину. Підстав для задоволення позову суд не вбачає, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] суд вважає необхідним відмовити. Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що вимоги позивача про визнання права на спадкування земельної частки (паю) за законом після смерті [PERSON] є безпідставними, тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України). При зверненні в суд з позовом [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн (а.с.1). Так як позов [PERSON] не підлягає задоволенню, то понесені нею судові витрати покладаються на неї. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed