Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], які діють в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Яготинської РДА в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, в котрій зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.1992 року йому належить житловий будинок [ADDRESS]. [INFO] відповідачка по справі, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з його сином [PERSON] народила сина [PERSON], якого він, як свого онука, зареєстрував в будинку, який належить йому на праві приватної власності. Рішенням Яготинського районного суду Київської області було встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є не його син, а відповідач по справі [PERSON] та виключено відомості в актовому записі про народження [PERSON], [INFO] відомості про [PERSON], як батька дитини. Під час розгляду справи про визнання батьківства відповідачка [PERSON] запевняла, що найближчим часом вона зніме [PERSON] з місця реєстрації та зареєструє за місцем свого проживання. Проте до цього часу відповідачка не виконує вищезазначене зобов'язання. Жодного дня [PERSON], не проживав у його будинку, а відвідував його лише як їх «онук». Фактично [PERSON] проживав в будинку, який належить батькам відповідачки [PERSON], та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована й сама відповідачка [PERSON], що підтверджується довідкою від 29.06.2016 р. за № 340. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.Згідно з частиною 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, з огляду на викладене вважає, що дитина повинна проживати за місцем проживанням одного з його батьків та позбавлення права користування належним мені будинком не порушує прав дитини, крім того дитина проживає разом з матір'ю перебуває на її утриманні та забезпечена житлом. В силу положень частини першої статті 39 ЦПК України, права та інтереси малолітніх осіб захищають у суді їх батьки. При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.У відповідності з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 12.04.1985 року суди розглядають позови про визнання наймача (власника) таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Крім того, з Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятої в порядку п.1 ч.1 ст. 360-3, ч.1 ст. 360-4, яка є обов'язковою до виконання всім судами України, вбачається, що «Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.» Просив визнати [PERSON], [INFO], таким,що втратив право користування жилим будинком за [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснивши, що його син [PERSON] був одружений та проживав разом із [PERSON] Коли він був учасником АТО, [PERSON] подала заяву про розлучення. В подальшому рішенням суду встановлено, що його син [PERSON] не є батьком неповнолітнього [PERSON]. У 2013 році шлюб між його сином та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Остання завжди була зареєстрована у своїх батьків, в с. Черняхівка Яготинського району, в його будинку вона та дитина ніколи не проживали. Нповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір"ю. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечував. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В силу ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. В силу ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. З показів свідка [PERSON] даних в судовому засіданні вбачається, що їй відомо про те, що неповнолітній [PERSON] був зареєстрований в будинку, належному позивачеві, але він не доводиться йому внуком. Хлопчик ніколи не проживав в будинку позивача, а проживав у батьків колишньої дружини [PERSON]-сина позивача. З показів свідка [PERSON] даних в судовому засіданні вбачається, що неповнолітній [PERSON] лише приїздив до дідуся у гості, а проживав хлопчик разом з матір"ю в с. Черняхівка. З копії рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 липня 2015 року (а.с.7) вбачається, що позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано батьківство громадянина України [PERSON], [INFO], відносно [PERSON], [INFO], народженого [PERSON] та зобов'язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яготинського районного управління юстиції у Київській області виключити відомості про [PERSON] як батька дитини, [PERSON], [INFO], з актового запису про народження № 3 та внести зміни до актового запису про народження [PERSON], зазначивши [PERSON] батьком дитини, [PERSON], [INFO], змінивши прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON], зазначивши по батькові дитини [PERSON]. З копії договору, укладеного 31 січня 1992 року між колгоспом "Заповіт Леніна" та [PERSON] (а.с.8) вбачається, що [PERSON] купив жилий будинок, розташований по [ADDRESS]. З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9) вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. З довідки Черняхівської сільської ради від 29.06.2016 року № 340 (а.с.10) вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою [PERSON] ніколи не проживав. Фактично проживав в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за місцем реєстрації матері [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 31.01.1992 року позивач є власником житлового будинку за [ADDRESS]. [INFO] колишня дружина його сина та відповідачка по справі [PERSON] народила сина [PERSON], якого він зареєстрував у своєму будинку. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 липня 2015 року батьком неповнолітнього [PERSON] визнаний [PERSON]. Жодного дня неповнолітній [PERSON] не проживав у належному позивачеві будинку, а лише інколи приходив до нього в гості. [PERSON] разом з матір"ю проживав в будинку, належному батькам відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Черняхівської сільської ради. В силу ст. 163 ЖК України до відносин, врегульованих даною статтею, не підлягає застосуванню норма ч.2 ст. 71 про можливість збереження права на проживання у житловому приміщенні на строк більше шести місяців на вимогу відсутнього наймодавця, а у разі спору-судом. Таким чином, за тимчасово відсутніми наймачем та членами його сім"ї житло зберігається в межах шести місяців; В умовах існування принципу свободи договору (ст.ст.3,6,627 ЦК) правила, які регулюють збереження жилої площі за тимчасово відсутніми наймачем та членами його сім"ї, істотно втратили свою актуальність, адже із змісту норм глави 59 ЦК чітко випливає, що сам по собі факт відсутності проживання наймача у жилому приміщенні не є підставою для наймодавця вимагати розірвання договору найму, оскільки даний факт не вважається порушенням умов договору і не тягне за собою обмеження прав наймодавця. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що договір найму між сторонами ніколи не укладався, а неповнолітній [PERSON] не є родичем позивачеві, в зв"язку з чим, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved