Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири та усунення перешкод у користуванні квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1999 року. Згідно судового рішення між ними визначений порядок користування спірною квартирою, йому виділено у користування кімнату, площею 11, 5 кв.м., а відповідачці - кімнату, площею 17, 7 кв.м. На даний час у квартирі проживає відповідачка, яка перешкоджає у здійсненні позивачем права власності на частину квартири, оскільки змінила замки на вхідних дверях, ключі від дверей не надає. Крім того, на даний час позивач не може здійснювати свої законні права, як співвласника, оскільки оригінал Свідоцтва про право власності на житло знаходиться у відповідачці, яка відмовляється надати його позивачу. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а також зобов"язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача подали заяву про уточнення позовних вимог, просили позов задовольнити у повному обсязі, а саме: визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а також зобов"язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом надання вільного доступу до житлової кімнати, площею 11, 5 кв.м., та приміщень загального користування. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що її мати [PERSON] та позивач є співвласниками спірної квартири, на даний час у квартирі проживає спільний її та позивача син, а вона разом з матір"ю проживає в іншій квартирі. Зазначила, що неодноразово пропонувала позивачу вирішити питання щодо даної квартири, сплативши йому компенсацію за частину квартири, але він відмовляється. Оригінал свідоцтва про право власності на квартиру знаходиться у неї, вона не хоче давати оригінал позивачу, оскільки він має намір відчужити свою частину квартири, але вона цього не хоче. До цього часу вона має бажання врегулювати спірне питання шляхом викупу частини квартири у позивача. Також зазначила, що відповідачка не чинить жодних перешкод у користуванні позивачем квартирою, оскільки у спірній квартирі не проживає. На підставі викладеного представник відповідачки просила відмовити у задоволенні позову повністю. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві спільної власності позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] у рівних частинах, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 17.12.1999 року (а.с.6). На даний час у квартирі зареєстровано дві особи - позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2011 року встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] між сторонами, а саме: позивачу виділено у користування кімнату, площею 11, 5 кв.м., а відповідачці - кімнату, площею 17, 7 кв.м. Місця загального користування залишено у спільному користування співвласників (а.с.7-9). В своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що оригінал Свідоцтва про право власності від 17.12.1999 року знаходиться у відповідачки, яка не надає цей документ на його вимогу, що унеможливлює здійснення ним права власності на ? частину квартири, у зв"язку з чим просить визнати за ним право власності на ? частину квартири. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, і визнання права. Згідно із ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна вправі предявити позов про визнання права його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як встановлено при розгляді справи, права позивача на право власності на ? частину квартири відповідачем не порушується, його право власності відповідачем не оспорюється, право власності позивача на ? частину квартири підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17.12.1999 року, а тому підстав для визнання за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS] немає. Що стосується позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, то слід зазначити наступне. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Але в судовому засіданні позивачем не був доведений той факт, що відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні жилим приміщенням, а навпаки у судовому засіданні представниками позивача зазначалося про те, що перешкоди чиняться з боку колишньої дружини позивача - [PERSON], а до відповідачки [PERSON] позивач має претензії лише як до співвласника квартири. З урахуванням викладеного та вимог діючого законодавства суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині також немає. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на частину квартири та усунення перешкод у користуванні квартирою є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed