Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

В червні 2017 р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить позбавити батьківських прав [PERSON]стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. , та стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1 000,0 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає та перебуває на утриманні позивача. Ще до народження дочки з літа 2014 року сімейно-шлюбні стосунки з відповідачем припинились, оскільки сторони втратили спільні інтереси. З моменту фактичного припинення відносин відповідач не виконує особисті немайнові обов'язки по піклуванню про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається забезпеченням здобуття дитиною освіти, не створюють належні умови для розвитку її природних здібностей. Батько не забезпечує дитину необхідним харчуванням, лікування та медичним доглядом, не надає дитині необхідного доступу до культурних та духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток. З огляду на зазначене, батько дитини самоусунулася від своїх батьківських обов'язків, не дбає про фізичний та розумовий розвиток своєї дочки. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 02.11.2017 року вищевказану справу передано в провадження судді Ларіонової Н.М. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Зазначили, що влітку 2014 року, до народження дитини, відповідач припинив шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства з позивачем. Дізнавшись про вагітність дружини відповідач припинив з нею спілкування та змінив своє місце проживання, яке позивачу на даний час не відоме. Участі у житті дочки не приймає, ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не проявляє батьківської турботи, матеріальної допомоги на її утримання не надає, з моменту народження жодного разу не бачився з дитиною, будь-яких перешкод у спілкуванні з дочкою позивач відповідачу не чинить. Разом з тим, матеріальний стан позивача не дозволяє у повному обсязі забезпечити дитину усім необхідним для її належного та гармонійного розвитку, тому вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1 тис.грн. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв'язку з чим відповідно до вимог ст.281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказала, що згідно висновку від 22.02.2018 року орган опіки та піклування Подільської РДА в м. Києві вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавли пояснення учасників судового процесу, покази свідка, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що з 29.03.2013 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №262 від 29.03.2013 року. Як вбачається з наданих документів, батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач у справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №268 від 10.02.2015 року. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04.03.2016 року, яке набуло законної сили, шлюб між сторонами розірвано (справа № 758/15726/15-ц). Як вбачається з рішення суду, що сімейно-шлюбні стосунки з відповідачем припинилися з літа 2014 року, ще до народження дочки, оскільки втратили спільні інтереси, спілкувалися вкрай рідко, перестали цікавитися життям один одного. Навіть та обставина, що позивач вагітна і у них буде спільна дитина не зблизила сторони. Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України дані обставини є встановленими та не підлягають доказуванню Судом встановлено, що дитина проживає з матір'ю [PERSON]за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 21.02.2018 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Подільської РДА у м. Києві, дитина забезпечена усім необхідним для виховання та розвитку дитини. З довідки №17 від 14.02.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно є вихованкою Дошкільного навчального закладу №449 з 04.09.2017 року. Жодного разу батько [PERSON] не відвідував дитячий садок, не звертався до адміністрації закладу з приводу дитини. Всі питання стосовно виховання та навчання вирішуються лише матір"ю. В довідці КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Подільського району м. Києва №516 від 23.02.2018 року зазначено, що при відвідуванні дитини вдома завжди мати. Дитина доглянута, виконуються усі призначення лікаря-педіатра. На прийом в амбулаторію з дитиною завжди з"являється тільки матір. Позивач у судовому засіданні зазначила, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов"язків, участі у вихованні та утриманні дитини взагалі не приймає, не піклується про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, що стало підставою для звернення з даним позовом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач самоусунувся від виховання малолітньої дитини, стосунків із дочкою не підтримує, не піклується як батько про свою дитину, не цікавиться станом її здоров'я, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, не виконує своїх батьківських обов'язків, місце його перебування на день розгляду справи невідоме. Ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що з народження дитини відповідач вихованням не займається, необхідних умов для розвитку дитини не надає, долею та здоров'ям дитини не цікавиться, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, наміру приймати участь у житті дитини не виявляє, маючи при цьому об'єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов'язками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини та протягом 6 місяців не виявили щодо неї батьківського піклування. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з останніми змінами), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов'язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв'язки. На підставі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З висновку Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.02.2018 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON], яка є подругою позивача з 1991 року, в судовому засіданні вказала, що особисто знайома з відповідачем з 2013 року, останній раз бачила його влітку 2014 року, що не народження дочки, з цього часу він з позивачем та дитиною не спілкується. У суду немає підстав ставити під сумнів факти, повідомлені свідком, дані про заінтересованість свідка відсутність, його показання підтверджуються письмовими доказами. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач ухиляється виконувати свої батьківські обов'язки, в зв'язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дочки. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїхбатьків і вусякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати дочку, спілкуватися з нею, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обгрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв"язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав не припиняє обов'язку відповідача по утриманню свого сина. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов'язку осіб, позбавлених батьківських прав, утримувати дитину» за № 1370-VIIІ від 17.05.2016 року, який набрав чинності 08.06.2016 року, стаття 166 СК України доповнена частиною третьою, якою встановлено, що суд, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дочки, є зареєстрованим мешканцем Подільського району м.Києва, документів про те, що відповідач має постійний дохід (заробітну плату), суду не надано. Також суд враховує, що рівний обов'язок по утриманню дитини має також і позивач у справі. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 січня 2018 року -1 860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної малолітньої дитини у розмірі 1 000,0 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін та дитини, а також чинному законодавству. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 30.06.2017 року. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640,0 грн. (за вимогупро стягнення аліментів по ставкам, що діяли на час звернення позивача до суду, яказвільнена від сплати судового збору) та на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,0 грн. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст.164 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільськогорайонного управління юстиції у м. Києві для внесення відмітки до актового запису №268 від 10.02.2015 року про народження дитини. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved