Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що під час роботи на підприємстві відповідача він отримав виробничі травми: в 1992 році травмовано його обличчя, в 2005 році травмовано голову, в 2006 році травмованоп'ятий палець лівої руки. Крім того, під час виконання трудових обов'язків він піддавався впливу вугільно-породного пилу в концентраціях, які перевищують граничнодопустимі норми у декілька разів, неспритного середовища, різкого перепаду температур, що призвело до хронічного профзахворювання - пневмоконіоз. Внаслідок зазначеного 30.04.2013 року під час огляду МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності за сукупністю. У зв'язку із цим позивачу завдано моральну шкоду, що полягає у: фізичних стражданнях, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я й необхідністю постійного лікування, він вимушений постійно знаходитись під наглядом у невролога, ЛОР-лікаря, окуліста, а також проходити медичне та санаторно-курортне лікування; у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, працювати за отриманою професією, виконувати домашню роботу; неможливістю продовжувати реалізацію своїх звичок та захоплювань. Для організації свого життя й життя своєї родини позивачу доводиться докладати додаткові зусилля. Дані факти викликають у позивача почуття неповноцінності. Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. Ухвалою суду від 06.05.2014 року позовну заяву в частині стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок травмування в 1992 році та в 2005 року залишено без розгляду. Позивач [PERSON]у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить вимоги задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача Устюжаніна А.Д. в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 27) та заперечення проти позову де вказала, що позивачем надано докази фізичної втрати працездатності, а не завдання моральної шкоди. Вважає, що довідка МСЕК не може бути достатнім і беззаперечним доказом завдання моральної шкоди, її необхідно розглядати у комплексі з іншими документами, в тому числі і з висновками лікаря-психіатра про стрес, який зазнав потерпілий. Крім того, при втраті працездатності 65% позивач повинен був погано себе почувати протягом декількох років, про що мав повідомити безпосередньо керівника або вищі органи підприємства задля переведення на більш легкі умови праці, але позивач цього не робив, не дбав про особисту безпеку і здоров'я і почуваючи себе погано на той момент він не переживав моральні страждання (а.с.29). Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з трудовою книжкою позивач з 07.06.1986 року працював на підприємствах відповідача, в тому числі з повним робочим днем під землею в період з 31.10.1986 року по 16.12.1986 року, з 21.01.1987 року по 01.10.1987 року, з 22.05.1992 року по 06.09.1993 року, з 09.06.1998 року по 01.12.1998 року, з 13.04.2004 року по 10.10.2008 року, це і є його останнім місцем роботи (а.с.16-20). 27.09.2006 року, тобто в період роботи позивача на ВП «Шахта «Шахтарська-Глибока» ДП "Шахтарськантрацит" під час виконання ним наряду на заміну гідростойки на секції крепі, впавшою гідростойкою позивачу придавило ліву руку, що призвело до відкритого перелому 5-го пальця лівої руки, про що складено акт № 40 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.10), згідно протоколу №38 засідання комісії з питань охорони праці постановлено визнати вину підприємства 95%, вину потерпілого 5%. В період з 27.09.2006 року по 23.10.2006 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ЦМЛ м. Шахтарська з відкритим переламом основної фаланги 5 пальця лівої руки, обширна рана 5 пальця лівої кісті з ушкодженням сухожиль м'язів, 27.09.2006 року проведена операція. За результатами огляду МСЕК 17.01.2007 року позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності з 17.01.2007 року внаслідок травми 27.09.2006 року, рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування. Відповідно до виписки з амбулаторної карти [PERSON] знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у клініці профзахворювань у м. Києві з діагнозом пневмоконіоз t/t; 1/1 ЛН I захворювання визнано професійним уперше, з жовтня 2011 року періодично знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в КЗ «ЦПМСД» з приводу пневмоконіозу (а.с.15). 08.04.2011р. комісією в складі представників «Шахти «Шахтарська-Глибока», відділення ВД ФССНВ і ПЗ у м. Шахтарськускладений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4, згідно якого позивач працює в умовах впливу шкідливих факторів 12 років 1 місяць, професійне захворювання пневмоконіоз виникло під час роботи позивачем горноробочим очисного забою та електрослюсарем підземним у зв'язку із недосконалістю технологічних процесів видобутку вугілля, неефективністю засобів колективного та особистого захисту органів дихання, дії впливу вугільно-породного пилу в концентраціях, що перевищую граничнодопустимі норми (а.с.9). Згідно виписок і довідки з акту огляду МСЕК 13.05.2011 року йому вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку із профзахворюванням - пневмоконіоз; всього по сукупності із повторно встановленими каліцтвами 15.11.1992 року (10%), 12.03.2005 року (15%), 27.09.2006 року (15%) встановлено 65% втрати професійної працездатності з 12.05.2011 року; визначена потреба у медикаментозному лікуванні профзахворювання та трудових каліцтв, санаторно-курортне лікування трудових каліцтв; протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, в несприятливого мікроклімату, тяжкі фізичні навантаження, можна виконувати роботу на поверхні без вказаних протипоказань(а.с.6,7). Згідно довідки до акта огляду МСЕК довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності від 30.04.2013 року, позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково з причини трудового каліцтва і встановлений ступінь втрати професійної працездатності 65% з 30.04.2013 року, визначена потреба в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні; протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, в несприятливого мікроклімату, тяжкі фізичні навантаження, може працювати на поверхні без вказаних протипоказань: підсобним робочим, сторожем, вахтером; рекомендований нагляд та лікування у пульмонолога та окуліста (а.с.8). Відповідно до ст.1, 3, 21, 43 ч.4, 46 ч.1 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст.1, 13 ЗУ "Про охорону праці" охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ч.3 ст.153,158,237-1КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин механізмів, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, засобів механізації та автоматизації виробництв, позитивного досвіду з охорони праці. Відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, а також сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, що узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що позивач працював на роботах з повним робочим днем під землею на підприємствах відповідача. В період роботи у шкідливих і небезпечних умовах праці порушено право позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, через що він отримав каліцтво 2006 року та професійне захворювання. В результаті позивач відчуває фізичний біль, моральні переживання у зв'язку з ушкодженням здоров'я й необхідністю постійного лікування, втрати професійної працездатності, порушенні нормальних життєвих зв'язків через необхідність уникати фізичних навантажень, неможливість продовження активного життя, реалізації своїх звичок та захоплювань, неможливість працювати. Для організації свого життя позивачу доводиться докладати додаткові зусилля. Тому суд вважає, що у позивача є право вимагати відшкодування моральної шкоди, що порушення законних прав позивача призвело його до моральних страждань, його вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на матеріальному законі і знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до діючого законодавства, втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про заподіяння моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення МСЕК для встановлення факту заподіяння моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. З огляду на викладене, суд вважає, що підтвердження факту моральних страждань медичним висновком не є обов'язковим. Судом встановлено, що право позивача на відшкодування шкоди виникло з встановлення йому вперше стійкої втрати працездатностіза каліцтвом 2006 року - 17.01.2007 року, за професійним захворюванням - 13.05.2011 року у термін, коли набрав чинності ЗУ №717-У від 23.02.2007р., яким виключені статті ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності", що регламентували порядок відшкодування потерпілим на виробництві моральної шкоди, передбачали відшкодування моральної шкоди ВВД ФСС. Конституційний Суд зазначив, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника (роботодавця). Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з порушенням ЗУ "Про охорону праці" і не застосуванням роботодавцем заходів захисту робітників. За таких обставин необхідно застосувати ст.237-1 КЗпП України, ст.1167, ч.1 ст.1168 ЦК України, які передбачають відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, підстави відповідальності за завдану шкоду та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Тому ДП "Шахтарськантрацит" є належним відповідачем по даній справі, з нього підлягає стягненню моральна шкода у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача, заподіяного професійним захворюванням. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати конкретні обставини по справі: тривалість хвороб позивача, перенесені при цьому ним біль та страждання; тяжкість діагнозу захворювань; втрати 40% професійної працездатності (15% у зв'язку із каліцтвом та 25% у зв'язку із профзахворюванням); обмеження у праці та необхідність подальшого лікування. Необхідно врахувати, що позивачу приходиться докладати значних зусиль по організації свого життя, що його моральні страждання носять тривалий характер. Ті зміни, які наступили у його здоров'ї, житті є значними. Моральна шкода, яка заподіяна позивачу порушила особисті права позивача на життя, на охорону здоров'я, тощо. Хоча професійне захворювання позивачу вперше встановлено в 2011 році, після звільнення з підприємства відповідача, однак після звільнення він ніде не працював, відомостей, про те, що він почав хворіти коли працював на інших підприємствах, у судовому засіданні не здобуто. Необхідно врахувати, що перед встановленням професійного захворювання та трудовим каліцтвом позивач працював саме у відповідача, що у період роботи у відповідача позивач почав хворіти, що підтверджується випискою з амбулаторної карти, що відповідачем складений акт форми П-4, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло в зв'язку знедосконалістю технологічного процесу видобутку вугілля та проходження гірничих виробіток під час роботи на посадах, які він займав згідно трудової книжки на підприємствах відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 40000грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 12000 грн., вказаний розмір відшкодування відповідає характеру і глибині його моральних страждань. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ДП "Шахтарськантрацит" підлягають стягненню у дохід держави судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: partial