Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

25.04.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01.12.2009 Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 162 (справа № 621/826/16-ц). У вказаній цивільній справі № 621/826/16-ц 04.07.2016 [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, уточнену 02.09.2016, до [PERSON] з вимогами про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та поділ майна, що є спільною власністю подружжя. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.07.2016 (справа № 621/826/16-ц) задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову: накладено арешт на автомобілі: VOLKSWAGEN LT35, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований 03.02.2012 року на ім`я [PERSON] ; DAIMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований 04.08.2012 року на ім`я [PERSON] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.12.2016 (справа № 621/826/16-ц) частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову: заборонено відчуження об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 23 кв.м.; нежитлової будівлі (металевий павільйон), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.12.2016, за клопотанням [PERSON] , роз`єднано в окремі провадження наступні вимоги: 1) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, третя особа: Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації; 2) за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Виділеній в окреме провадження справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. присвоєно номер 621/2419/16-ц, згідно протоколу від 06.12.2016 передачі справи раніше визначеному судді для розгляду цієї справи визначено суддю [PERSON] 26.12.2016 під час судового засідання [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву про поділ майна, що є спільною власністю подружжя. Судом прийнято до розгляду уточнений позов, письмові докази, вирішено клопотання про виклик свідків. За клопотанням представника відповідача - [PERSON] відкладено судовий розгляд. 06.02.2017 [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, а також клопотання про відкладення судового засідання через хворобу. 07.02.2017 учасники справи до суду не прибули, тому за клопотанням відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 22.03.2017 в судовому засіданні прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , письмові докази, вирішено клопотання про витребування доказів та про виклик свідків, після чого продовжено строк розгляду справи та судовий розгляд відкладено. 16.05.2017 відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] подав заяву про перенесення судового засідання через його хворобу. 17.05.2017, за відсутності учасників справи, судом продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 22.06.2017 відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] подав заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з наміром уточнити зустрічну позовну заяву. 22.06.2017, за відсутності учасників справи, судом продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 30.08.2017 відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] подав уточнену зустрічну позовну заяву, просив за його відсутності вирішити питання про прийняття поданої ним уточненої заяви до розгляду, після чого перенести судове засідання у зв`язку з відпусткою його представника адвоката Браславської О. А. 30.08.2017 в судовому засіданні задоволено клопотання відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] , продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 12.10.2017 в судовому засіданні за клопотанням представника позивача адвоката Гетьман О. М. продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 12.12.2017 позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] подала клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 621/1741/17 за позовом [PERSON] до неї та [PERSON] про визнання права власності. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.12.2017, за клопотанням позивача (відповідачки за зустрічним позовом) [PERSON] , зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання (справа № 621/1741/17). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.03.2018 поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд заяви [PERSON] про часткове скасування заходів забезпечення позову на 26.04.2018. 24.04.2018 адвокат Гетьман О. М. подала заяву про відкладення судового засідання, мотивоване хворобою позивача [PERSON] , яка наполягає на особистій участі у справі. 26.04.2018 в судовому засіданні за клопотанням адвоката Гетьман О. М. відкладено судове засідання. 30.05.2018 та 12.06.2018 позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] подала відзиви на зустрічну позовну заяву. 19.06.2018 відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] подав заяву про перенесення судового засідання через його хворобу. Того ж числа в судовому засіданні клопотання задоволено, продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 02.08.2018 представник відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) - адвокат Браславська О. А. подала заяву про відкладення судового засідання через її відпустку. 30.08.2018, за відсутності учасників справи, продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд за клопотанням адвоката Браславської О. А. 16.10.2018 [PERSON] подала заяву про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] . 18.10.2018 в судовому засіданні задоволено клопотання адвоката Браславської О. А. про відкладення судового засідання. 02.11.2018 судове засідання відкладено через перебування судді у відпустці. 05.12.2018 в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про відкладення судового засідання. 20.12.2018 [PERSON] подала заяву про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог до [PERSON] , третя особа [PERSON] 16.01.2019 в судовому засідання прийнято заяву [PERSON] про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, надано відповідачу строк на подання відзиву, третій особі - на подання пояснень, продовжено строк розгляду справи та судовий розгляд відкладено. 31.01.2019 третя особа [PERSON] подала заперечення проти позову [PERSON] 08.02.2019 відповідач [PERSON] подав відзив на змінену позовну заяву. 01.03.2019 в судовому засіданні за клопотанням представників позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 16.04.2019 [PERSON] подала уточнену позовну заяву. 18.04.2019 в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) - адвоката Браславської О. А. продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 02.05.2019 [PERSON] подала уточнену позовну заяву. 30.05.2019 за клопотанням позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] відкладено судовий розгляд. 13.06.2019 адвокат Браславська О. А. подала заяву про відкладення судового засідання через її зайнятість в розгляді інших судових справ. 04.07.2019 відповідач [PERSON] подав відзив на уточнену позовну заяву від 02.05.2019, а також клопотання про відкладення судового засідання. 08.07.2019 в судовому засіданні прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] , після чого за клопотанням учасників справи відкладено судовий розгляд. 12.09.2019 [PERSON] подала уточнену позовну заяву. 30.09.2019 [PERSON] подав відзив на уточнену позовну заяву від 12.09.2019, а третя особа [PERSON] подала заперечення проти уточненого позову. 10.10.2019 в судовому засіданні прийнято до розгляду уточнений позов [PERSON] , вирішено клопотання у порядку підготовки судового розгляду, після чого за клопотанням представника позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 19.11.2019 в судовому засіданні вирішені клопотання у порядку підготовки справи до судового розгляду, за клопотанням представника відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 17.12.2019 в судовому засіданні за клопотанням представника позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) [PERSON] продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2019 задоволено заяву позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам проводити роботи по реконструкції, руйнуванню, пошкодженню, знищенню предмету спору - приміщення нежитлової будівлі А-1, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 23 кв. м, на земельній ділянці 0, 0225 га, що знаходиться на території Комсомольської селищної ради, кадастровий номер 6321755603:00:000:0057, а також проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці за місцем розташування нежитлової будівлі А-1 та прилеглої частини зазначеної будівлі. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29.01.2020 відмовлено у задоволенні заяви позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову. 03.02.2020 вирішено клопотання у порядку підготовки справи до судового розгляду, розпочато розгляд справи по суті, за клопотанням позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] оголошено перерву. 28.02.2020 продовжено розгляд справи по суті, оголошено перерву. 02.03.2020 продовжено розгляд справи по суті, за клопотанням представника відповідача адвоката Браславської О. А. продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 17.03.2020 та 26.03.2020 адвокат Браславська О. А. подала заяву про відкладення судового засідання, мотивовану необхідністю утримання від участі в судових засідань через запровадження карантину. 30.03.2020 адвокати Маслова О. В. та Поліканов А. М. подали клопотання про відкладення судового засідання, мотивовану необхідністю утримання від участі в судових засідань через запровадження карантину. 31.03.2020 судовий розгляд справи відкладено відповідно до вказаних вище заяв представників сторін. 19.05.2020 адвокати Маслова О. В. та Поліканов А. М. подали клопотання про відкладення судового засідання, мотивовану необхідністю утримання від участі в судових засідань через запровадження карантину. 20.05.2020 адвокат Браславська О. А. подала заяву про відкладення судового засідання, мотивовану необхідністю утримання від участі в судових засідань через запровадження карантину. 21.05.2020 [PERSON] подала заяву про відкладення судового засідання, мотивовану необхідністю утримання від участі в судових засідань через запровадження карантину. 21.05.2020 судовий розгляд справи відкладено відповідно до вказаних вище заяв представників сторін та позивача. 24.06.2020 адвокат Поліканов А. М. та позивач [PERSON] подали клопотання про відкладення судового засідання, мотивовану необхідністю утримання від участі в судових засідань через запровадження карантину. 25.06.2020 за клопотанням адвоката Поліканова А. М. та позивача [PERSON] продовжено строк розгляду справи та судовий розгляд відкладено. 03.09.2020 адвокат Браславська О. А. подала клопотання про відкладення судового засідання через хворобу відповідача [PERSON] та перебування свідка за межами України. 03.09.2020 в судовому засіданні за клопотанням адвоката Браславської О. А. продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 05.10.2020 продовжено розгляд справи по суті, за клопотанням адвоката Браславської О. А. судовий розгляд відкладено. 09.11.2020 за клопотанням адвоката Браславської О. А., мотивованим необхідністю утриматися від відвідування суду через загрозу вірусного захворювання, судовий розгляд справи відкладено. 03.12.2020 адвокат Браславська О. А. подала заяву про відкладення судового розгляду через хворобу. 04.12.2020 за відсутністю учасників справи задоволено клопотання адвоката Браславської О. А., продовжено строк розгляду справи та судовий розгляд відкладено. 15.01.2021 продовжено розгляд справи по суті, за клопотанням сторін продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд. 09.02.2021 судовий розгляд справи відкладено через перебування судді у відпустці. 31.03.2021 закінчено розгляд справи по суті. В остаточній редакції позовної заяви позивач за первісним позовом [PERSON] вимагала у порядку поділу майна, що є спільним майном подружжя, визнати за нею право власності на наступне майно: - нежитлову будівлю літ. А-1, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 23 кв. м, на земельній ділянці 0, 0225 га, що знаходиться на території Комсомольської селищної ради кадастровий номер 6321755603:00:000:0057, вартістю 350 000 грн 00 коп.; - автомобіль DAIMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 128 470 грн 00 коп.; - будівельні матеріали, які були використані під час побудови індивідуального гаражу № [NUMBER] , загальною площею 28 кв. м, шлакоблочний, перекриття залізобетонні плити, ворота - залізні, є колодязь. Гараж розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 183 000 грн; - будівельні матеріали, які були використані під час побудови індивідуального гаражу № [NUMBER] , загальною площею 28 кв. м, шлакоблочний, перекриття залізобетонні плити, ворота - залізні. Гараж розташований за адресою: [ADDRESS] , площею 28 кв. м, вартістю 183 000 грн; - грошову компенсацію в сумі 61 091 грн 50 коп., за будівельні матеріали, які були придбані нею та її колишнім чоловіком [PERSON] для облаштування будівлі кіоску (торгівельного павільйону), загальною площею 20,0 кв. м, розташованого в [ADDRESS] . Всього майна на 905 561 грн 50 коп. В зустрічній позовній заяві, з урахуванням уточнень, відповідач [PERSON] заявив наступні вимоги: - визнати нежитлову будівлю [ADDRESS] ) його особистою приватною власністю; - визнати його особисте приватне право власності на будівельні матеріали у вигляді нежитлової будівлі № 4-А (металевий павільйон), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] в сумі 260 000 грн; - визнати за ним право власності на 1/2 частину торгівельного кіоску який розташований по [ADDRESS] ; - визнати за ним право власності на 1/2 частину торгівельного кіоску, який розташований по [ADDRESS] . Позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] у поданих до суду заявах по суті виклала таку позицію щодо заявленого нею позову та зустрічного позову [PERSON] . Сторони перебували в шлюбі з 01.12.2009, мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2016 шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Під час спільного сумісного проживання сторонами було придбане наступне майно: - нежитлова будівля літ. А-1 за адресою [ADDRESS] , загальною площею 20,90 кв. м, на земельній ділянці, площею 0,0025 га, кадастровий номер 6321755600:01:006:0036, вартістю 180 000 грн 00 коп.; - нежитлова будівля літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 23 кв. м, на земельній ділянці 0,0225 га, яка розташована на території Комсомольської селищної ради, кадастровий номер 6321755603:00:000:0057, вартістю 350 000 грн 00 коп.; - гараж № [NUMBER] , загальною площею 28 кв. м, шлакоблочний, перекриття залізобетонні плити, ворота - залізні, є колодязь, за адресою: [ADDRESS] , переоформлений на ім`я [PERSON] , вартістю 183 000 грн 00 коп.; - гараж № [NUMBER] , загальною площею 28 кв. м, шлакоблочний, перекриття залізобетонні плити, ворота - залізні, за адресою: [ADDRESS] , переоформлений на ім`я [PERSON] , вартістю 183 000 грн 00 коп.; - гараж № [NUMBER] на господарському дворі № [NUMBER] , площею 4х5 м, переоформлений на ім`я [PERSON] , вартістю 183 000 грн 00 коп.; - автомобіль DAIMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] , зареєстрований 04.08.2012 на ім`я [PERSON] , вартістю 128 470 грн 00 коп.; - автомобіль VOLKSWAGEN LT35, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований 03.02.2012 на ім`я [PERSON] , вартістю 240 850 грн 00 коп. Щодо гаражів зазначила, що вони є індивідуально збудованими попередніми власниками і не є зареєстрованими в установленому порядку, тому поділу підлягають будівельні матеріали, з яких вони складаються. Ці гаражі були ними придбані під час спільного проживання та право на які було переоформлено на ім`я [PERSON] , згідно ордерів, виданих КП "Комунальник". Грошова компенсація в сумі 61 091 грн 50 коп. складає 1/2 частку вартості будівельних матеріалів, які були придбані нею та її колишнім чоловіком [PERSON] для облаштування будівлі кіоску (торгівельного павільйону), загальною площею 20,0 кв. м, за адресою: [ADDRESS] оцінка торгівельного павільйону на 2018 рік, проведена ТОВ "Дельта-Консалтинг", складає 180 000 грн). Ця вартість визначена як різниця між вартістю кіоску (торгівельного павільйону) - 180 000 грн та вартістю будівельних матеріалів та обладнання - 57 817 грн, право власності на які визнане за [PERSON] на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19.12.2017. Загальна вартість спільного подружнього майна складає 1 509 411 грн 50 коп., 1/2 частина, що припадає на кожного з них - 754 705 грн 00 коп. Стверджувала про наявність підстав для відступу від рівності часток подружжя у спільному майні та збільшення її частки належного їй у порядку поділу майна на 150 855 грн 00 коп. На підтвердження підстав для відступу від рівності часток [PERSON] вказала на поведінку [PERSON] щодо спільного подружнього майна, зокрема автомобіля, на якому молотком пошкоджені скло та корпус, а з гаражного боксу № [NUMBER] та квартири, у якій вони спільно проживали, за твердженням позивачки, відповідачем скоєно крадіжку майна, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Також, [PERSON] вказала на неналежне виконання [PERSON] обов`язку щодо утримання дитини. Вважала, що відповідач [PERSON] в цілому згоден з обсягом вищезазначеного спільного майна, за виключенням нежитлової будівлі в [ADDRESS] , вартість якої на час придбання, згідно п. 5 договору, складала 39 000 грн. У п. 9 договору купівлі-продажу дійсно зазначено, що від неї надійшла заява про набуття [PERSON] цього об`єкту за власні кошти в особисту приватну власність. Але при при цьому, джерело походження особистих коштів для купівлі об`єкту не було зазначено, і є сумнівним, оскільки [PERSON] тривалий час не працював і не мав власних заощаджень. В цьому приміщенні було облаштоване кафе, у зв`язку з чим було проведено капітальний ремонт. Враховуючи специфіку використання приміщення на протязі тривалого часу проводилися постійні поточні ремонти для підтримання приміщення в належному стані. На теперішній час відповідно до оцінки вартість приміщення складає 350 000 грн 00 коп., за виключенням суми 39 000 грн, які були витрачені на придбання нежитлового приміщення [PERSON] , вартість його складає 311 000 грн. Таким чином, вказана нежитлова будівля, на думку позивача, є спільним сумісним майном подружжя. Між ними спір відносно поділу автомобілів. Відповідач користувався автомобілем VOLKSWAGEN LT35, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] . Вона користувалась автомобілем DAIMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 128 470 грн 00 коп, на який і просила визнати за нею право власності. Щодо нежитлової будівлі (металевого павільйону) в [ADDRESS] , зазначила, що ця будівля була придбана за спільні грошові кошти на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2010, який укладений між [PERSON] та продавцем (договір посвідчений приватним нотаріусом). Загальна вартість зазначеної нежитлової будівлі 15 635 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності станом на 21.12.2016 ринкова вартість цієї нежитлової будівлі становить 96 500 грн. Новий торгівельний павільйон за вказаною адресою був придбаний за її грошові кошти, хоча право спільної власності на них вона не оспорює саме через факт перебування у шлюбі. Заперечувала доводи [PERSON] про придбання цього металевого павільйону за рахунок позики та його реконструкцію за рахунок позичених у [PERSON] грошових коштів у розмірі 9 000 доларів США. Заперечувала проти вимог зустрічного позову про стягнення на користь [PERSON] компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] , оскільки ця квартира придбана виключно на її власні кошти, що засвідчив [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу. Щодо вимоги про визнання права власності на 1/2 частину торгівельного кіоску по [ADDRESS] зазначила, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.12.2017 за [PERSON] (дружина [PERSON] ) визнано право власності на будівельні матеріали та обладнання, використані при будівництві вказаного кіоску. Тому [PERSON] вважала, що вона не є належним відповідачем за цією вимогою. Також, [PERSON] вказала що не має торгівельного кіоску, який розташований по [ADDRESS] , тому не може відповідати за позовом [PERSON] про визнання права власності на частку цього майна. Відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) - [PERSON] у поданих заявах по суті виклав таку позицію щодо позову [PERSON] та щодо заявленого ним зустрічного позову. Заперечував проти вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину нежитлової будівлі в [ADDRESS] , оскільки [PERSON] відмовилася від участі в придбанні цієї будівлі, тому він придбав її за власні кошти, що позивач підтвердила своєї заявою під час укладання договору купівлі-продажу. Кошти на придбання він отримав в якості позики від [PERSON] , з яким підтримує дружні стосунки. Вважав, що [PERSON] не надала жодного доказу облаштування кафе після придбання ним цієї будівлі, проведення капітального та поточного ремонту в будівлі та що ці роботи взагалі проводились, в тому числі після придбання ним цього приміщення. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил і наслідків, позивач має довести перед судом, крім іншого, факт збільшення вартості майна та істотність такого збільшення. Щодо нежитлової будівлі в [ADDRESS] , зазначив, що 16.10.2010 під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] він придбав зазначене нерухоме майно. В листопаді 2010 року цей павільйон був демонтований та зданий на металобрухт. В січні 2011 року він придбав за особисті кошти, які він отримав по договору позики, будівельні матеріали на суму 42 788 грн і приблизно до березня 2011 року за рахунок власних коштів, які він також отримав по договору позики, побудував на місці демонтованого павільйону нове нерухоме майно. Всього ним на будівництво нового нежитлового приміщення було витрачено приблизно 9 000 доларів США, які він в січні 2011 року позичив у своєї знайомої - [PERSON] . Ця позика підтверджується розпискою, яку він власноручно написав [PERSON] , копія якої є у нього, а оригінал знаходиться [PERSON] . Цю позику він не віддав до цього часу. Те майно, яке було придбане 16.10.2010 (металевий павільйон), за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, з квітня 2011 року не існує, так як було демонтовано. Замість нього, ним за його особисті кошти побудований новий металевий павільйон, який належить йому на праві особистої приватної власності не тільки тому, що він побудував нове нерухоме майно, а й тому, що це будівництво відбувалося виключно за його особисті кошти, що підтверджується фотографіями металевого павільйону на час його купівлі та на цей час; документами про придбання конструкцій нового павільйону. Всього на будівництво зазначеної нової нежитлової будівлі (металевого павільйону) ним було витрачено його особистих коштів в сумі 72 000 грн. З цих підстав вважав це майно своєю особистою власністю. З приводу грошової компенсації вартості частини нежитлової будівлі (кіоску) в [ADDRESS] в сумі 61 091 грн 50 коп. зазначив, що це майно було зведено на кошти [PERSON] , за якою визнано право власності на будівельні матеріали на підставі судового рішення. Щодо гаражів № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , що переоформлені на його ім`я на підставі його заяв та на які видані ордери, вказав, що ордер не є документом, який підтверджує право власності на нерухоме майно та державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Позивачем не надано жодного доказу про час придбання у власність гаражів, ким саме вони були придбані у власність, за які кошти та інше. Також, вважав, що позивачем не надано і належних доказів вартості цих гаражів. Заперечував проти вимог [PERSON] щодо застосування судом ч. 2 ст. 70 СК України, оскільки позивач зазначила недостовірну інформацію про те, що він начебто не дбав і не дбає про матеріальне забезпечення спільної дочки, що він начебто пошкодив автомобіль та здійснив крадіжки. Він ніколи не відмовлявся від утримання дочки, не приховував своїх доходів. Проживання дитини з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, що підтверджується позицією Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 27.12.2019 у справі № 297/2837/17. Протиправних дій проти майна позивачки він не вчиняв. Сам по собі факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів не може свідчити про вчинення ним протиправних дій, тільки вирок суду, який набрав чинності, може підтверджувати факт вчинення протиправних дій. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, за виключенням вимоги щодо права власності на автомобіль DAIMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER] , з якою він згоден. Також вказав, що за час шлюбу з [PERSON] вони за кошти їхнього сімейного бюджету придбали квартиру [ADDRESS] . Ця квартира була придбана за 20 000 доларів США. Після того, як він звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою про розірвання шлюбу, [PERSON] без його згоди та відома, з метою уникнення поділу спільного майна подружжя, 23.06.2016 уклала з [PERSON] (своєю матір`ю) договір дарування вказаної квартири. Не маючи на меті визнання договору дарування недійсним, він, враховуючи свої права на 1/2 частину вказаної квартири, має право на стягнення з [PERSON] компенсації вартості належної йому частки, яку він оцінює в 260 000 грн 00 коп. Крім того, під час їхнього шлюбу, за спільні сімейні кошти вони придбали торгівельний кіоск, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ці кіоски не належать до об`єктів нерухомого майна, в зв`язку з чим правочини щодо їх придбання нотаріально не посвідчувалися. Всі документи, які підтверджують дату придбання та вартість придбаного майна знаходиться у [PERSON] , яка відмовляється надавати йому копії документів та добровільно вирішити питання про поділ спільного майна подружжя. Третя особа - [PERSON] у заявах по суті заперечувала проти позову [PERSON] в частині вимог про стягнення з [PERSON] грошової компенсації частини вартості будівельних матеріалів, з яких зведено не житлову будівлю в [ADDRESS] , мотивуючи тим, що всі матеріали та обладнання були придбані за її кошти, а право власності на ці будівельні матеріали визнане за нею на підставі судового рішення. Просила розглянути справу за її відсутності. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та її представники підтримали заявлені позовні вимоги [PERSON] та заперечували проти позову [PERSON] з підстав, викладених у поданих заявах по суті спору. Відповідач [PERSON] та його представник під час судового розгляду частково визнали позов [PERSON] та наполягали на задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у поданих заявах по суті спору. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 62 Сімейного кодексу України передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного кодексу України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як зазначено сторонами у заявах по суті спору, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.12.2009, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2016 шлюб сторін був розірваний, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, з батька дитини на її утримання стягуються аліменти. Відповідно до положень статей 69, 70 Сімейного кодексу України сторони мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів існування обставин, що, відповідно до ст. 70 СК України, мають істотне значення та можуть бути підставою для відступу від рівності часток подружжя. Судовими рішеннями у справах № 621/628/19 № 621/683/19 (том 3 а. с. 169-185) вирішено спори між сторонами щодо аліментів та додаткових витрат на утримання спільної дитини. Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, станом на 29.02.2020 [PERSON] не мав заборгованості зі сплати аліментів (том 3 а. с. 57, том 4 а. с. 14, 188). Надані позивачем [PERSON] докази щодо фактів її звернень з повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень та копії з матеріалів кримінальних проваджень (том 3 а. с. 12-20, 46-56, 226-229, том 4 а. с. 12, 13, том 5 а. с. 32-44) не приймаються судом як докази протиправної поведінки [PERSON] . Судових рішень, якими б встановлено факти крадіжок чи пошкодження [PERSON] спільного майна, чи майна позивачки, суду не надано. Отже, суд виходив з того, що у цій справі має бути застосоване загальне правило щодо рівності часток подружжя у спільному майні. Зі свідоцтва платника єдиного податку Серія [NUMBER] , виданого 31.05.2012 ДПІ у Зміївському районі Харківської області ДПС, Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зі звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за 12 місяців 2013 року, податкової декларації платника єдиного податку ФО-П: за 2012 рік, за місяць 2012 року, за ІІІ квартал 2012 року, за півріччя 2012 року; зі звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску: за 2013 рік, за місяць 2013 року; податкової декларації платника єдиного податку за 2016 рік вбачається, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, отримувала дохід від здійснення підприємницької діяльності, види господарської діяльності 47,89; 95,23 (том 2 а. с. 165-185). За інформацією Київського управління ГУ ДПС у Харківській області № 3875/9/20-40-57-13-11 від 18.02.2020 вбачається, що [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] ), який мешкає за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 12.05.2003 по 25.09.2019. Протягом 2009 - 2016 рр. здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, згідно наданої податкової звітності дохід від підприємницької діяльності не отримував (том 4 а. с. 166). Відомостями інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 64062766 від 21.07.2016 підтверджується право власності [PERSON] на наступне нерухоме майно: нежитлову будівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 23 кв. м (номер запису про право власності 10858223, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23781352 від 19.08.2015); нежитлову будівлю (металевий павільйон), що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 1316271, дата прийняття рішення про державну реєстрацію та внесення запису 08.11.2010); земельну ділянку кадастровий номер 6321755600:01:006:0036 цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташована за адресою [ADDRESS] , підстави виникнення - договір оренди від 22.01.2014 (том 1 а. с. 10-12). Право власності у [PERSON] на це майно виникло під час шлюбу з [PERSON] . Під час укладання Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 19.08.2015 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Сапком І. М., [PERSON] подала заяву, якою засвідчила, що [PERSON] , придбав нежитлову будівлю [ADDRESS] , за його власні кошти, в особисту приватну власність, та режим спільного майна подружжя на вищевказану нежитлову будівлю не розповсюджується (том 1 а. с. 13, 14, 41-45, 172, том 4 а. с. 70). Згідно звіту про оцінку майна від 21.12.2016, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФО-П [PERSON] вбачається, що ринкова вартість об`єкту оцінки станом на 21.12.2016 становить (без ПДВ): нежитлова будівля літ. "А-1", що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 23,0 кв. м - ринкова вартість - 100 600 грн 00 коп. (том 1 а. с. 116 - 139). Зі Звіту про оцінку нежитлової будівлі (літ. А-1), загальною площею 23,0 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складеного ТОВ "Меркурій Партнерс" на замовлення [PERSON] , вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки, на дату оцінки 26.06.2018 (без ПДВ), складає 350 000 грн 00 коп. (том 2 а. с. 140-141). З листа Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області № 2902/02-19 від 03.01.2020 вбачається, що [PERSON] не звертався до Комсомольської селищної ради з питань реконструкції нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , та селищна рада не надавала дозвіл [PERSON] на реконструкцію нежитлової будівлі та на будівництво нової нежитлової будівлі (том 4 а. с. 15). З листа КП "Зміївське БТІЗМА" № 4 від 02.01.2020 вбачається, що 09.12.2019 до КП "Зміївське БТІЗМА" із замовленням про надання довідки за місцем вимоги щодо руйнації нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , звернувся власник зазначеного об`єкта нерухомого майна [PERSON] 12.12.2019 інженером КП "Зміївське БТІЗМА" [PERSON] здійснений виїзд на вказаний об`єкт. В присутності замовника було проведено обстеження нежитлової будівлі, про що складений акт поточних змін за підписом власника. За результатами обстеження підготовлена довідка на ім`я [PERSON] з відображенням інформації щодо нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] (том 4 а. с. 10). З довідки КП "Зміївське БТІЗМА" № 2626 від 02.01.2020 КП "Зміївське БТІЗМА" вбачається, що під час проведення обстеження нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] ) 12.12.2019 (за замовленням [PERSON] № 2626 від 09.12.2019) встановлено: в нежитловій будівлі літ А-1 фактично знесено зовнішні стіни, перегородки, перекриття та дах. В наявності від вказаної будівлі літ А-1 залишився бетонний стрічковий фундамент з бетонним ґанком. Також на теперішній час на земельній ділянці розташовані інші нежитлові будівлі, інвентаризація яких не проводилась у зв`язку з відсутністю замовлення від власника (том 4 а. с. 11). Згідно експертного висновку, складеного на замовлення [PERSON] 11.03.2019 ФО-П [PERSON] про технічний стан будівельних конструкцій нежитлової будівлі [ADDRESS] вбачається, що проведеним обстеженням нежитлової будівлі встановлено - несучі конструкції будівлі знаходяться в незадовільному стані. При загальному обстеженні виявлено зовнішні ознаки пошкодження (поперечні тріщини в нормальних і похилих перетинах) від діючих експлуатаційних навантажень. Подальша безпечна експлуатація будівлі за призначенням не можлива. Стан приміщення торгової зали, прибудованого тамбуру, навісу - признати аварійним та рекомендувати до повного розбирання (включаючи: покрівельні конструкції, цокольну частину, фундаменти металевого каркаса навісу тощо). Стан сблокованих допоміжних приміщень - визнати незадовільним, експлуатаційні характеристики яких потребують значного поліпшення. Так, для відновлення (влаштування) горизонтальної гідроізоляції необхідно майже повністю розібрати існуючі надземні конструкції (покрівлю, дверні блоки, стіни, підлоги тощо) (том 4 а. с. 32-69). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали показання щодо стану спірної будівлі та ремонтно-будівельних робіт, проте конкретних обставин, які б свідчили про можливість визнання цього майна спільним майном подружжя не повідомили. Отже, відсутні підстави для віднесення вказаного нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя на час його придбання. Також, позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, передбачених статтею 62 Сімейного кодексу України, для віднесення в подальшому цієї нежитлової будівлі до спільного майна подружжя. На підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 16.10.2010 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., [PERSON] , придбав нежитлову будівлю [ADDRESS] , вартістю 15 635 грн 00 коп. П. 7 Договору містить згоду дружини "Покупця" на купівлю вищевказаного майна, яка висловлена письмово та нотаріально посвідчена 16.10.2010 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В. за р. № 1597 (том 1 а. с. 21). В період з 2014-2015 років ФО-П [PERSON] у вказаному металевому павільйоні в [ADDRESS] , здійснювала свою підприємницьку діяльність, на підтвердження чого надала копії накладних (том 2 а. с. 77-85). Згідно звіту про оцінку майна від 21.12.2016, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФО-П [PERSON] вбачається, що ринкова вартість об`єкту оцінки станом на 21.12.2016 становить (без ПДВ): нежитлова будівля літ. "А-1", що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 20,9 кв. м - 96 500 грн 00 коп. (том 1 а. с. 116 - 139). З Аналітичної довідки про ринкову вартість майна, складеного ТОВ "Дельта-Консалтинг" на замовлення [PERSON] , вбачається, що об`єкт дослідження: кіоск загальною площею 21,4 кв. м, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням ціноутворюючих факторів, а також принад і недоліків об`єкту дослідження, найбільш ймовірна величина ринкової вартості об`єкту станом на 26.06.2018, з урахуванням округлення, складає: 180 000 грн 00 коп. (том 2 а. с. 137-139). Цими доказами підтверджуються доводи [PERSON] про належність вказаного металевого павільйону до спільного майна подружжя. Відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача щодо належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя. За відомостями листа КП "Комунальник" № 645 від 19.07.2018, корінця ордера № 0820, ордера № 89, заяви [PERSON] , заяв [PERSON] , корінця ордера № 112, ордера № 112, заяви [PERSON] , корінця ордера № 111, ордера № 111, заяви [PERSON] вбачається, що гараж № [NUMBER] , розташований на господарському дворі № [NUMBER] "ЗОФ", був переоформлений на [PERSON] , згідно заяв, та виданий ордер на гараж № [NUMBER] від 17.06.2011 на його ім`я; гараж № [NUMBER] , розташований на господарському дворі № 2 "ЗОФ", був переоформлений на [PERSON] , згідно заяв, та виданий ордер на гараж № 6111 від 24.01.2012 на його ім`я; гараж № [NUMBER] , розташований на господарському дворі № [NUMBER] , був переоформлений на [PERSON] , згідно заяв, та виданий ордер на гараж № [NUMBER] від 11.05.2010 (том 3 а. с. 60-72). Оскільки право власності на ці гаражі не було оформлене у встановленому законом порядку, спірним у справі є право сторін на будівельні матеріали, з яких ці гаражі зведено. За відомостями, що містяться у вказаних вище заявах та ордерах, гараж № [NUMBER] на підставі ордера № 111 був оформлений на [PERSON] , яка 17.06.2011 разом з [PERSON] подала до Комсомольської селищної ради заяву про переоформлення цього гаражу на [PERSON] , після чого на нього був виданий ордер на цей гараж. При цьому, на заяві [PERSON] міститься заява її чоловіка [PERSON] про згоду на продаж гаражу. Свідок [PERSON] під час судового розгляду дала показання про обставини продажу гаражу [PERSON] за 3 000 доларів США. Крім того повідомила, що [PERSON] приїздив до її чоловіка та просив сказати, що не продавав гараж, а подарував його [PERSON] Гараж № [NUMBER] на підставі ордера № 112 був оформлений на [PERSON] , який 24.01.2012, за письмової згоди дружини [PERSON] , разом з [PERSON] , який також діяв за письмової згоди дружини [PERSON] , подали до Комсомольської селищної ради заяву про переоформлення цього гаражу на [PERSON] , після чого на нього був виданий ордер на цей гараж. Свідок [PERSON] показав, що передав гараж [PERSON] безоплатно, в якості подяки за порятунок під час рибної ловлі. Гараж № [NUMBER] на підставі ордера № 89 був оформлений на [PERSON] , який 11.05.2010, за письмової згоди дружини [PERSON] , разом з [PERSON] подали до Комсомольської селищної ради заяву про переоформлення цього гаражу на [PERSON] , після чого на нього був виданий ордер на цей гараж. На підтвердження вартості спірного майна [PERSON] надала Аналітичну довідку про ринкову вартість майна, складену ТОВ "Дельта-Консалтинг", згідно якої станом на 26.06.2018, з врахуванням ціноутворюючих факторів, а також принад і недоліків об`єкту дослідження, найбільш ймовірна величина ринкової вартості гаражу № [NUMBER] , загальною площею 19,35 кв. м, та гаражу № [NUMBER] , загальною площею 19,35 кв. м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , складає 366 000 грн 00 коп. (том 2 а. с. 142-144, том 3 а. с. 131-141). Також, [PERSON] надала Аналітичну довідку про ринкову вартість майна, складену ТОВ "Дельта-Консалтинг", згідно з якою найбільш ймовірна величина ринкової вартості гаражу, загальною площею 20,0 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] , з врахуванням ціноутворюючих факторів, а також принад і недоліків об`єкту дослідження, з урахуванням округлення складає: 183 000 грн 00 коп. (том 2 а. с. 145-147). У свою чергу [PERSON] надав Звіти суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] про оцінку будівельних матеріалів з яких побудовані гаражі, складені 23.12.2019, згідно з якими: ринкова вартість будівельних матеріалів з яких побудований гараж гараж № [NUMBER] , загальною площею 26,66 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на дату оцінки 20.12.2019 складає 34 400 грн 00 коп. без ПДВ (том 4 а. с. 72-90); ринкова вартість будівельних матеріалів, з яких побудований гараж № [NUMBER] , загальною площею 28,00 кв. м, та гараж № [NUMBER] , загальною площею 28,0 кв. м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на дату оцінки 20.12.2019 складає 72 400 грн 00 коп. без ПДВ (том 4 а. с. 129-150). [PERSON] вимагала визнати за нею право власності на будівельні матеріали, з яких зведено гаражі №№ [NUMBER] , [NUMBER] . [PERSON] заперечував належність будівельних матеріалів, з яких зведено ці гаражі до спільного майна подружжя, проте доказів належності цього майна йому на праві особистої приватної власності, зокрема і договору дарування, не надав. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо розподілу вказаного майна, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, а також вирішуючи спір в межах заявлених вимог, за позивачем [PERSON] належить визнати право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, з яких ці гаражі зведені. При цьому, оскільки спірним є право саме на будівельні матеріали, суд не бере до уваги Аналітичну довідку про ринкову вартість майна, складену ТОВ "Дельта-Консалтинг", щодо вартості гаражів, а вважає доведеною вартість спірних будівельних матеріалів, що визначена у Звіті суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] про оцінку будівельних матеріалів, з яких побудовані гаражі. Сторонами у заявах по суті справи та під час судового розгляду зазначалося, що до об`єктів спільного майна подружжя належать автомобілі Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, що оформлений на ім`я [PERSON] та фактично перебуває у його володінні та користуванні, а також автомобіль Daimler Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, що оформлений на ім`я [PERSON] та фактично перебуває у володінні та користуванні [PERSON] . На підтвердження вартості вказаних автомобілів [PERSON] надала Звіти про середню ринкову вартість майна № 09-11-16 та № 10-11-16 від 18.11.2016, складені суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , згідно з якими середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, який належить [PERSON] , становить 240 850 грн 00 коп. (том 1 а. с. 68-86, том 2 а. с. 161-162); середня ринкова вартість автомобіля Daimler Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, який належить [PERSON] , з округленням становить 128 470 грн 00 коп. (том 1 а. с. 87-115, том 2 а. с. 163-164). [PERSON] заперечував проти вартості автомобіля Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, що зазначена у вказаному звіті, та, у свою чергу, надав звіт з оцінки майна: колісного транспортного засобу Volkswagen LT35, 2006 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , та згідно якогостаном на 29.01.2019 ринкова вартість цього автомобіля становить 161 900 грн 00 коп., без ПДВ (том 2 а. с. 255-271). Враховуючи, що оцінка транспортних засобів суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] була здійснено у листопаді 2016 року, а суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] оцінка автомобіля Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, здійснена станом на 29.01.2019, суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] про те, що вказана [PERSON] вартість цього автомобіля не відповідає дійсності. Виходячи з того, що між сторонами склався порядок користування автомобілями, з урахуванням визнання в цій частині позову [PERSON] , вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на автомобіля Daimler Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, підлягає задоволенню. Вимога [PERSON] про визнання за нею права на грошову компенсацію в сумі 61 091 грн 50 коп. за будівельні матеріали, які були придбані нею та її колишнім чоловіком [PERSON] для облаштування будівлі кіоску (торгівельного павільйону), загальною площею 20,0 кв. м, розташованого в [ADDRESS] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.12.2017 (справа № 621/1741/17), залишеним без змін Постановою Апеляційного суду Харківської області від 15.03.2018, задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , визнано за нею право власності на будівельні матеріали та обладнання, використані при будівництві торгівельного кіоску, який розташований на орендованій земельній ділянці площею 0,0012 га, кадастровий № 63221755600:01:006:0019 в [ADDRESS] , загальною вартістю 57 817 грн 00 коп. (том 2 а. с. 148-160, 237-241, 244-248). Розмір грошової компенсації позивачем визначено як 1/2 частку різниці між вказаною вище вартістю будівельних матеріалів, право на яке визнане за [PERSON] , та ймовірною ринковою вартістю зведеного з цих будівельних матеріалів та обладнання кіоску, станом на 18.06.2018 - 180 000 грн 00 коп., яка визначена в Аналітичній довідці про ймовірну вартість майна, складеній ТОВ "Дельта-Консалтинг" (том 2 а. с. 134-136). У вказаному вище судовому рішенні зазначено, що [PERSON] доведено факт сумісної діяльності із [PERSON] зі створення нової речі - торгівельного кіоску за адресою: [ADDRESS] , та понесені нею грошові витрати з придбання будівельних матеріалів на вказане будівництво у сумі 57817 грн. В своїх запереченнях від 16.11.2017 відповідач [PERSON] визнала ті факти, що відповідач [PERSON] у квітні 2016 року фактично створив нову сім`ю із [PERSON] та про те, що реконструкція спірного кіоску відбувалась у січні-лютому 2016 року. Доказів про те, що договір купівлі - продажі вказаного кіоску від 21.05.2015 придбано [PERSON] в період шлюбу, саме як фізичною особою, а не ФОП [PERSON] , та реконструкція вказаного кіоску здійснювалась в інтересах її сім"ї з [PERSON] , а не в ході здійснення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , відповідачем [PERSON] не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вказані вище обставини, що встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню у цій справі та спростовують вимоги [PERSON] щодо права на отримання грошової компенсації вартості вказаного кіоску. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано доказів належності квартири [ADDRESS] , до спільного майна подружжя. Як зазначала у заявах по суті [PERSON] , та проти чого не заперечував [PERSON] , під час придбання цієї квартири [PERSON] подавав заяву про те, що ця квартира набувається [PERSON] за її особисті кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню. 23.06.2016 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глущенко І. Ю. за реєстровим № 1206, напідставі якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , та складається з однієї кімнати житловою площею 15,4 кв. м, загальною площею 53,2 кв. м. Відчужувана квартира належить "Дарувальнику" на підставі Дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глущенко І. Ю. 21.06.2016 за реєстровим № 1173, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 784470763101, номер запису про право власності 14014157. Сторони оцінили дарунок у суму 133 900 грн 00 коп. (том 4 а. с. 9). Отже, [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] квартиру, що не належала до спільної власності подружжя, а тому [PERSON] безпідставно заявив вимогу про стягнення на його користь 1/2 частки вартості цієї квартири, тому в цій частині його зустрічний позов задоволенню не підлягає. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів існування у спільній сумісній власності подружжя торгівельного кіоску, який розташований по [ADDRESS] , та торгівельного кіоску, який розташований по [ADDRESS] . Листа Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області № 794/02-22 від 10.03.2020 щодо укладання з [PERSON] договорів оренди на земельні ділянки з кадастровим номером 6321755600:01:005:0008, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0017 га, та з кадастровим номером 6321755600:01:003:0041, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0006 га (том 4 а. с. 210), не містить відомостей щодо існування такого майна. У звітах про оцінку майна, а саме: збірно-розбірного торгівельного павільйону площею 21,31 кв. м по [ADDRESS] , та збірно-розбірного торгівельного павільйону площею 8,52 кв. м по [ADDRESS] , які складені 23.12.2019 суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вказано що на замовлення [PERSON] були обстежені об`єкти, які є власністю [PERSON] (т. 4 а. с. 91-128). Водночас, жодних документів, щодо належності обстежуваного майна сторонам у справі не надано. Неналежним доказом є копія договору купівлі-продажу павільйону від 21.05.2015, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , оскільки в цьому договорі зазначено, що торгівельний павільйон, 4,7 м х 2,2 м, знаходиться на земельній ділянці Комсомольської селищної ради, площею 0,0012 га, в смт Комсомольське Зміївського району Харківської області, продаж вчинено за 16 грн 00 коп., однак точна адреса розташування павільйону не вказана, належність цього павільйону до спірного майна не підтверджена (том 1 а. с. 65). Отже, в цій частині зустрічного позову також належить відмовити. Суд оцінив як недопустимі докази надані [PERSON] копії розписок про отримання позики від [PERSON] в сумі 9 000 доларів США від 07.01.2011 та від [PERSON] в сумі 2 000 доларів США від 14.08.2015 (том 1 а. с. 162, 163), оскільки оригінали цих розписок не були надані суду для дослідження, в тому числі і для проведення судової експертизи щодо часу їх виготовлення, на проведенні якої наполягала [PERSON] . Водночас, судом відхиляються доводи [PERSON] про те, що [PERSON] не мав коштів для придбання та утримання спірного майна. Зокрема, такі доводи [PERSON] спростовуються відомостями щодо набуття [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 30.01.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Журбою О. Л., квартири номер [ADDRESS] , вартістю 64 435 грн 00 коп. Купівля квартири здійснена за рахунок коштів, що належать покупцеві на праві приватної особистої власності (справжність підпису на відповідній заяві дружини покупця засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 30.01.2014, реєстровий № 165) (том 1 а. с. 23, 220). В подальшому, судовим рішенням у справі № 645/5462/16-ц вказану квартиру визнано особистою власністю [PERSON] (том 4 а. с. 29-31). Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо обставин придбання спірного майна не спростовують зазначених вище висновків суду. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що дійсно позичали грошові кошти [PERSON] , зокрема і для придбання магазину. Однак, показання цих свідків не підтверджують, на які саме цілі були витрачені отримані [PERSON] кошти. За таких обставин, в межах заявлених сторонами позовних вимог, на підставі наданих ними та досліджених в судовому засіданні доказів, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом визнання за нею, у порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на наступне майно: автомобіль DAIMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] ; 1/2 частину будівельних матеріалів, вартістю 18 100 грн 00 коп., у вигляді шлакоблоків, залізобетонних плит перекриття, залізних воріт, використаних на будівництво індивідуального гаражу № [NUMBER] , за адресою: Харківська область, Чугуївський (раніше Зміївський) район, смт Слобожанське, господарський двір № 2; 1/2 частину будівельних матеріалів, вартістю 18 100 грн 00 коп., у вигляді шлакоблоків, залізобетонних плит перекриття, залізних воріт, використаних на будівництво індивідуального гаражу № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . Зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині вимог щодо визнання нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , його особистою приватною власністю. У решті позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] належить відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору належить розподілити пропорційно до задоволеної частини позовних вимог сторін. Так, відповідно до задоволеної частини позову [PERSON] вона має право на відшкодування витрат по сплаті судового збору на суму 1 646 грн 70 коп. [PERSON] , відповідно до задоволеної частини зустрічного позову, має право на відшкодування судового збору в сумі 3 500 грн. Шляхом зарахування взаємних вимог щодо відшкодування судових витрат, належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 853 грн 30 коп.

Outcome: partial