Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначила, що 21.02.1992 року у відділі ЗАГС-у Долинського райвиконкому Івано-Франківської області між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №30. Від даного шлюбу 04.09.1992 року народився син [PERSON] та 06.05.1995 року- дочка [PERSON], які на даний час є повнолітніми. В обгрунтування позову покликається на те, що з відповідачем не змогли створити міцної сім"ї через різні погляди на життя та сімейні обов"язки. Довший період часу вони проживають окремо, вона працює за кордоном. Діти дорослі, а тому примирення та збереження сім"ї вважає не доцільним. На її думку, як вона, так і відповідач має право на ствонення нової сім"ї. Наведене призвело до остаточного розпаду сімї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Прізвище після розірвання шлюбу просить не змінювати. Позивачка в судове засідання не з"явилась, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, шлюб просила розірвати, розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з"явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, шлюб просив розірвати, розгляд справи проводити у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-НМ № 255302 від 21.02.1992 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 21.02.1992 року відділом ЗАГС-у Долинського райвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис №30, був зареєстрований шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З матеріалів справи суд встановив, що під час спільного подружнього життя у сторін 04.09.1992 року та 06.05.1995 року народились діти [PERSON] та [PERSON], які на даний час є поволітніми. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, спільного побуту не ведуть. Шлюб між ними носить формальний характер, оскільки проживають окремо, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб розірвати, прізвище позивачки не змінювати. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved