Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

В червні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, згідно якого просить суд стягнути з [PERSON] , 1987 р.н. на її користь аліменти, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки його заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 05.03.2015 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, під час якого [INFO] в них народилася дочка - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв"язку з чим вони з травня 2019 року припинили подружні стосунки, проживають окремо. Дочка [PERSON] проживає з нею, вона її утримує самостійно. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка доводи своєї позовної заяви підтримала повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Вказала , що з травня 2019 року відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач пред"явлені до нього позовні вимоги визнав частково, заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від його заробітку, оскільки ніде не працює, в нього на утриманні є ще одна дитина на яку він сплачує аліменти в розмірі близько 900 грн., щомісячно. Згоден сплачувати аліменти в розмірі по 1/6 частці свого заробітку ( доходу). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в шлюбі, який зареєстровано 05.03.2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеві реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 94 ( а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] ( а.с. 5). Як вбачається з довідки, виданої ПП " Житлоремекс 2" малолітня дитина - [PERSON] , 2015 р.н. проживає разом зі своєю матер"ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] ( а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч.1 ст. 13 ЦПК України). Як визначено ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів в тому розмірі, в якому просить позивачка, так як відповідач доказів того, що немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі суду не надав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідач на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 грн., оскільки позивачки при зверненні до суду із даним позовом звільнена від сплати таких витрат відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України" Про судовий збір". На підставі наведеного,

Outcome: approved