Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

В травні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до до [PERSON], третя особа: [PERSON], Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва,Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказував, що Рішенням дирекції та профспілкового комітету Колекстивного підприємства "Київтрактородеталь" "Про надання житлової площі праціваникам підприємства" оформленим протоколом від 08.06.2010 № 8. надано право [PERSON] на вселення в кімнату [ADDRESS] та видано ордер на вселення у зазначену кімнату. Позивач вказував, що у строк, передбачений законом, заселився у зазначену кімнату та 12.11.2010 зареєструвався за місцем свого проживання. Позивачу вказував, що йому нещодавно стало відомо, що у кімнаті [ADDRESS] зареєстровано дві особи - Позивач та [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр Комунального Сервісу» м. Києва» від 04.03.2017 № 02108-03-1262 з місця проживання сім'ї та реєстрації (форма № 3) [PERSON] 17.10.2006 зареєстрований у кімнаті [ADDRESS]. Однакна думку позивача відповідач ніколи не проживав за вказаною адресою, а місце його проживання не відоме. Позивач вказує, що відповідач має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та знятий з реєстраційного обліку за адресою: м. Київ, вулиця Тимофія Строкача, 9, оскільки згідно з Актом обстеження житлової кімнати в гуртожитку від 20.05.2010 Колективного підприємства «Київтрактородеталь» встановлено, що 20.05.2010 о 8 год. 00 хв. у кімнаті [ADDRESS]. були відкриті двері (відсутній замок) в кімнаті порожньо, ознак проживання в ній [PERSON] чи членів його родини не виявлено. Позивач вказує, що Рішенням дирекції та профспілкового комітету Колективного підприємства «Київтрактородеталь» «Про надання житлової площі працівникам підприємства», оформленим протоколом від 08.06.2010 № 8, відповідачу [PERSON] 04.07.2006 на підставі рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету був виданий ордер № 5 на вселення в кімнату [ADDRESS], але [PERSON] право на вселення не використав та фактично не користувався приміщенням. Позивач вказує, що таким чином [PERSON], та особа, яка зареєстрована у кімнаті - [PERSON] - не проживали та не проживають у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. а їхні речі за вказаною адресою відсутні, що також додатково підтвержується Актом від 19.04.2017. засвідченим Начальником ЖЕД № 5. Позивач вказував, що згідно розпорядженням Київського міського голови від 19.02.2016 № 125/1 вулицю Строкача Тимофія у Святошинському райоиі м. Києва перейменовано у вулицю Сім 'ї Стеиіенків. Вказував, що самостійно сплачує рахунки за надання комунальних послуг, а також самостійно бере участь в утриманні кімнати та інших приміщень гуртожитку, що знаходяться у спільному користуванні мешканців гуртожитку (коридори, туалети, зони для вмивання, душові тощо), а тому із посиланням на вимоги ст. 71 ЖК України просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обгрунтування та докази долучені до матеріалів справи. Відповідач належним чином повідомлений у судове засідання не з"явився відзову на позовну заяву не подав, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.280 ЦПК України. Третя особа : [PERSON]належним чином повідомлений у судове засідання не з"явився відзову на позовну заяву не подав. Третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація проти позову заперечували надали пояснення, просили суд у задоволення позову відмовити посилаючись на наступне. Вказували, що Статтями 71, 72 Житлового кодексу УРСР регулюються правовідносини, що виникають з користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду стосовно наймачів жилого приміщення, які його займають за договором найму на підставі ордера. Главою 4 ЖК УРСР визначено порядок користування гуртожитками, однак нормами цієї глави не передбачено підстав для визнання громадян такими, що втратили право користування жилими приміщеннями в гуртожитку. Вказували, що видача ордера гр. [PERSON] відбулась з порушенням норм Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української PCP від 03 червня 1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» (далі - Примірне положення), яке діяло на той час. Відповідно до пункту 9 Примірного положення, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Однак, у даному випадку ордер позивачеві видавав арбітражний керуючий. Згідно з пунктом 10 Примірного положення, ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу в гуртожитку. На момент видачі у 2010 році ордера позивачеві, підприємством вже був виданий у 2006 році ордер на ту саму кімнату [ADDRESS] гр. [PERSON], який на його підставі зареєстрував місце свого проживання у гуртожитку. Докази про те, що ордер, виданий гр.[PERSON] визнавався недійсним чи вказаний громадянин у примусовому порядку виселявся або визнавався таким, що втратив право користування спірною кімнатою на момент видачі ордера гр. [PERSON] відсутні. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази встановив наступне. Судом встанволено, що згідно спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету від 04.07.2006 року [PERSON] було видано Ордер на зайняття житлової площі у гуртожитку [ADDRESS]. Судом встановлено, що Рішенням дирекції та профспілкового комітету Колективного підприємства "Київтрактородеталь" "Про надання житлової площі праціваникам підприємства" оформленим протоколом від 08.06.2010 № 8 надано право [PERSON] на вселення в кімнату [ADDRESS] та видано ордер на вселення у зазначену кімнату. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Змінами до законів «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 №2482-ХІІ, «Про приватизацію державного майна» від 4.03.92 №2163-ХІІ передбачено, що гуртожитки включено до об'єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (закон «Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках» від 3.03.2005 №2453-ІV). Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до закону «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми стст.71, 72 ЖК УРСР. З урахуванням подібності правовідносин щодо користування житловою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч.1 ст.71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування житловим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на житлове приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася житлова площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення). Дотримання порядку надання жилої площі у гуртожитку впливає на правовий статус осіб, які в них проживають. Визнання вселення незаконним тягне за собою виселення без надання іншого житла відповідно до статтей 116, 132 Житлового кодексу УРСР. Особа, яка вселилася до житлового приміщення гуртожитку без дотримання встановленого порядку, не набуває право користування таким житлом. Згідно пункту 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадян, які проживають разом із ним. Згідно із частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що на час видачі Ордеру на підставі Рішення дирекції та профспілкового комітету Колективного підприємства "Київтрактородеталь" "Про надання житлової площі праціваникам підприємства" оформленим протоколом від 08.06.2010 № 8. надано право [PERSON] на вселення в кімнату [ADDRESS], відповідач [PERSON], не був визнаний у судовому порядку таким, що втратив право корстування кімнатою [ADDRESS], також не був виселений із вказаної кімнати з підстав вказаних у статті 132 ЖК України, докази такі в справі відсутні та учасниками справи суду надані не були. А тому з огляду на вищевикладене суд дійшшов висновку, що позов не доведений з боку позивача належними та допустими доказами та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволення позову покладаються на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed