Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в якому просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON], померлою 18 березня 2012 року на час відкриття спадщини та визнати за позивачкою у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 23.08.2013 року, право власності на житловий будинок, що розташований по вул. Шумілова, 76 ( пров. Ленінський, 21), на земельну ділянку площею 4,72 га, що розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №042943, виданого 29.03.2002 року, а також на земельну ділянку площею 4,7202 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №711566, виданого 04.10.2011 року на ім"я [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що вона являється спадкоємцем за заповітом всього майна померлого 23.08.2013 року [PERSON], та у відповідності до вимог закону прийняла спадщину, але так як спадкодавець [PERSON] за життя не встиг оформити належним чином у власність спадщину після смерті своєї матері [PERSON] на житловий будинок та дві земельні ділянки, тому нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючих документів для перевірки факту належності даного майна спадкодавцю, тому просить встановлення факту постійного проживання однією сім»єю зі спадкодавцем та визнати за нею право власності на вказане вище майно у порядку спадкування. Позивачка та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та просили суд позов задовольнити посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON], а також представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні визнали позовні вимоги в повному обсязі надавши до суду відповідні заяви, оскільки визнання ними позову не суперечить закону та не порушує прав свобод та інтересів інших осіб, тому у відповідності до ст.174 ЦПК України прийняте судом, але в судовому засіданні 02.12.2015 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про відмову від заяви про визнання позову, оскільки він не уповноважував свого представника на такі дії. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, вказавши, що не заперечує факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], а також не заперечує права позивачки на спадкування за заповітом майна померлого [PERSON], лише за умови врахування його права на обов"язкову частку, оскільки він є спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна свого батька [PERSON] та є інвалідом дитинства третьої групи безстроково, а тому визнає право позивачки лише на 3/4 частки спадкового майна. Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] вцілому не заперечив проти позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши в судовому засіданні докази у їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23 серпня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №763593, виданим 11 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського районного управління юстиції у м. Донецьк (а.с. 12). За життя спадкодавець прийняв за законом, але не встиг оформити спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка відкрилася 18 березня 2012 року у м. Бобринець Кіровоградської області ( а.с.13). Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] підтверджуються в судовому засіданні наступними доказами. Зі свідоцтва про народження [PERSON] І-ОЛ №145640 ( а.с.11) встановлено, що [PERSON] є матір"ю [PERSON]. Так, із довідки Бобринецької міської ради Кіровоградської області №3013 від 22 липня 2013 року встановлено, що на час смерті [PERSON] Федорвіни, яка померла 18.03.2012 року разом з нею у будинку по вул. Шумілова,76 в м. Бобринець проживав без реєстрації її син [PERSON]. Відомості зазначені у вказаній довідці узгоджуються із наданими в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно яких, [PERSON] єдиний із трьох синів, який з 1980 року постійно проживав біля своєї матері [PERSON] в м. Бобринець по вул. Шумілова,76 ( пров. Ленінський, 21) на час її смерті. З ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05.08.2013р. та від 10.10.2013 року, а також з ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 26.09.2013 року вбачається, що [PERSON] за життя мав намір оформити свої спадкові права після смерті матері та звертався до нотаріуса із відповідною заявою, але останній відмовив йому в оформленні спадщини, тому [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкожавцем [PERSON], але у зв"язку із його смертю справу було закрито ( а.с.16-19). У відповідності до п. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки в судовому засіданні, з урахуванням встановлених вище обставин справи, знайшов своє підтвердження належними та допустимими доказами факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщити, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,72 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КР №042943, виданого 29.03.2002 року , а також на земельну ділянку площею 4,7202 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №711566, виданого 04.10.2011 року. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( а.с.163) встановлено, що заповітів [PERSON] не складала. З матеріалів спадкової справи № 282-2014 ( а.с.155-189), відкритої після смерті [PERSON] державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори встановлено, що з заявою про прийняття спадщини зверталися лише онуки спадкодавця , які є дітьми померлого [PERSON], спадкоємці п"ятої черги спадкування за законом, відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] Відповідно до змісту ч.1 та ч.2 ст.1258 ЦПК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Враховуючи встановлені вище обставини, та оскільки після смерті [PERSON] заповіти відсутні, а її син [PERSON] не відмовлявся від спадщини після смерті своєї матері [PERSON], не був усунений від права на спадкування та фактично проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, інші спадкоємці у визначеному законом порядку спадщину не прийняли, тому [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом першої черги спадкування, який прийняв спадщину у визначеному законом порядку. Суд встановив, щодо складу спадщини [PERSON] входить земельна ділянка площею 4,72 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КР №042943, виданого 29.03.2002 року на ім"я [PERSON] та земельна ділянки площею 4,7202 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №711566, виданого 04.10.2011 року на ім"я [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого 21.02.2013 року приватним нотаріусом Бобринецького нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №74, [PERSON] заповідав все своє майно [PERSON]. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) №36614918 від 13.02.2014 року ( а.с.142) встановлено, що вказаний вище заповіт є чинний. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особі, - визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Отже, враховуючи те, що [PERSON] склав заповіт, яким заповілв все належне йому майно [PERSON], позивачка успадковує спадщину згідно заповіту. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи №30-2014 до майна померлого [PERSON] ( а.с.115-154) встановлено, що [PERSON] у визначеному Законом порядку подала нотаріусу заяву та прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], але державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори [PERSON], постановою №273/02-31 від 18.03.2014р., їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з тих підстав, що спадкоємець не надала правовстановлюючих документів на підтвердження належності нерухомого майна спадкодавцю. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не встиг оформити у власність успадковані ним за законом після смерті матері [PERSON] земельні ділянки, та отримати відповідні свідоцтва про право на спадщину, у зв"язку з чим позивачка позбавлена можливості оформити спадщину після смерті [PERSON] за заповітом на це майно. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкоємця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належалаб кожному з них у разі спадкування за законом ( обов"язкова частка). З матеріалів спадкової справи №30-2014 до майна померлого [PERSON] ( а.с.115-154) судом також встановлено, що з заявою про прийняття спадщини за законом звернулися дочка спадкодавця [PERSON], а також його син - [PERSON], який є інвалідом третьої груби з дитинства безстроково ( а.с.80), а тому останній має право на спадкування обов"язкової частки у спадщині, незалежно від змісту заповіту, що з урахуванням обставин справи та вимог ст.1241 ЦК України становить 1/4 частини спадкового майна. З урахуванням встановлених вище обставин справи, які не спростовані в судовому засіданні відповідачами та частково визнані ними, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо визнання права власності позивачки [PERSON] у порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, та вважає можливим визнати право власності на них за [PERSON] у розмірі 3/4 частин з урахуванням різниці обов"язкової частки в розмірі 1/4, що належить спадкоємцю [PERSON], тобто, визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті 23 серпня 2013 року [PERSON] право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 4,72 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КР №042943, виданого 29.03.2002 року на ім"я [PERSON] та визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті 23 серпня 2013 року [PERSON] право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 4,7202 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №711566, виданого 04.10.2011 року на ім"я [PERSON]. Щодо визнання права власності за позивачкою у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок по вул. Шумілова,76 в м. Бобринець Кіровоградської області, то в цій частині позов є необгрунтований належними та допустимими доказами, так як позивачкою не надано до суду правовстановлюючих документів, підтверджуючих право власності [PERSON], чи [PERSON] на вказане майно, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Позивачкою не ставилися вимоги про стягнення з відповідачів судового збору, а тому ці витрати відносяться за рахунок позивачки [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial