Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що на підставі договору дарування №474 від 29.03.2012 року отримала в дар земельну ділянку площею 1,9726 га (кадастровий номер 6325183504:00:003:0048), яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Черкаські Тишки, район вулиці Перемоги. Дана ділянка раніш була надана Русько-Тишківською сільською радою Харківського району Харківської області [PERSON] на підставі рішення 26-ої сесії 5-го скликання Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 02.06.2008 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2013 року визнано незаконним та скасовано рішення 20-ї сесії 5-ого скликання Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 19.11.2007 року про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого господарства; Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №837370, скасовано запис про його державну реєстрацію в міськрайонному управлінні Держземагенції у м.Люботин та Харківському районі Харківської області від 25.12.2009 року; визнаний недійсним договір дарування, укладений між нею та [PERSON] 29.03.2012 року та скасовано запис у Поземельній книзі за №6325183504000030048. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.11.2013 року зазначене рішення Харківського районного суд Харківської області від 29.03.2012 року було змінено, з мотивувальної частини рішення було виключено посилання на ст.ст.388, 1212, 1213 ЦК України, як на правову підставу вирішення спору, в іншій частині рішення було залишено без змін. Просила визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку дарування, оскільки вважає, що набула право власності з законних підстав та стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Надали пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача - Русько-Тишківської селищної ради Харківського району Харківської області у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Також пояснив суду, що правовстановлюючі документи, на які посилається позивач, як на підставу набуття права власності на спірну земельну ділянку були скасовані рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2013 року. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2014 року з зазначеного рішення суду було виключено лише посилання на ст.ст.388, 1212, 1213 ЦК України, як на правову підставу вирішення спору, в іншій частині рішення суду було залишено без змін. Крім того, постановою Харківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2012 року, яка набрала законної сили, було встановлено, що голова Русько-Тишківської сільської ради Харківської області Харківського району [PERSON] при вирішенні питання щодо надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою для виділення у власність земельної ділянки за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Черкаські Тишки, район вулиці Перемоги діяв з порушенням ст.ст.26, 42 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", але від кримінальної відповідальності за ст.367 ч.2 КК України [PERSON] було звільнено на підставі акту амністії, тобто з нереабілітуючих підстав. Оскільки ніяких інших доказів на підтвердження законності набуття права власності на спірну земельну ділянку позивачем у судовому засіданні не надано, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - ДП "Харківська лісова науково-дослідна станція" у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили. Тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. В письмових поясненнях, наданих на адресу суду 17 грудня 2015 року відповідач позовні вимоги не визнає і просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2013 року, яке було змінено ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2014 року в частині виключення з мотивувальної частини рішення посилання на ст.ст.388, 1212, 1213 ЦК України, як на правову підставу вирішення спору, була встановлена незаконність набуття [PERSON], а згодом і [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку. Інших доказів, які б підтверджували правомірність набуття позивачем права власності на спірну ділянку не наведено, а тому немає підстав для задоволення позову. Представник третьої особи - Харківської місцевої прокуратури №6 у судове засідання не з"явився, надав суду письмові заперечення, в яких просив розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що питання правомірнності набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку вже було предметом судового розгляду, рішенням суду було встановлено, що позивач набув право власності неправомірно, інших доказів, які б не були раніш предметом дослідження при судовому розгляду, позивачем не надано. А за таких обставин підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] не має. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи №635/8404/15-ц, матеріали справи 20134/10920/2012 за позовом Харківського міжрайонного прокурору з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Данилівського дослідного держлісгоспу до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, [PERSON], [PERSON], третя особи - Міськрайонне управління Держкомзему у м.Луботині і Харківському районі Харківської області про визнання незаконними та скасування рішень Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 19.11.2007 року та 02.06.2008 року, визнання недійсним Державного акту серії ЯИ №837370 на право власності на земельну ділянку на ім"я [PERSON] та скасування його державної реєстрації, визнання незаконним договору дарування земельної ділянки від 29.03.2012 року і скасування запису про перехід права власності; матеріали справи №2034/11816/2012 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов"язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено у судовому засіданні рішенням ХХ-ої сесії V-го скликання Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 19 листопада 2007 року [PERSON] був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га сіножать за рахунок земель запасу категорії сільськогосподарського призначення, розташовану у с.Черкаські Тишки в районі вулиці Перемоги на території Русько-Тишківської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства (а.с.10-11). Рішенням XXVI сесії V-го скликання Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 02 червня 2008 року [PERSON] у приватну власність була безоплатно передана земельна ділянка площею 1,976 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с.Черкаські Тишки, в районі вулиці Перемоги, Харківського району Харківської області. На підставі зазначеного вище рішення 25 грудня 2009 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №837370, який був зареєстрований в Поземельній книзі 180512 за реєстровим №6325183504000030048 (а.с.12). 29 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, згідно з яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 1,9726 га, кадастровий №6325183504:00:003:0048, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Черкаські Тишки, в районі вулиці Перемоги. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 29 березня 2012 року за реєстровим №474 (а.с.8). У вересні 2012 року до Харківського районного суду Харківської області надійшов позов Харківського міжрайонного прокурору з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Данилівського дослідного держлісгоспу до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, [PERSON], [PERSON], третя особи - Міськрайонне управління Держкомзему у м.Луботині і Харківському районі Харківської області про визнання незаконними та скасування рішень Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 19.11.2007 року та 02.06.2008 року, визнання недійсним Державного акту серії ЯИ №837370 на право власності на земельну ділянку на ім"я [PERSON] та скасування його державної реєстрації, визнання незаконним договору дарування земельної ділянки від 29.03.2012 року і скасування запису про перехід права власності (справа №2034/10920/2012, а.с.1-6 т.1). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2013 року зазначений позов був задоволений у повному обсязі (справа №2034/10920/2012, а.с.157-161 т.1). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції було змінено - з мотивувальної частини рішення було виключено посилання на ст.ст.388, 1212, 1213 ЦК України, як на правову підставу вирішення спору. В іншій частині рішення залишено без змін (справа №2034/1090/2012, а.с.87-93, т.2) 30.08.2012 року Харківським міжрайонним природоохоронним прокурором була винесена постанова про порушення кримінальної справи, згідно з якою у відношенні голови Русько-тишківської сільської ради Харківського району Харківської області [PERSON] була порушена кримінальна справа за фактом перевищення влади та службових повноважень, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.365 КК України (справа №2034/11816/2012, а.с.1-2, т.1). Постановою Харківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2012 року було встановлено, що внаслідок порушення [PERSON] вимог ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", останнім було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.367 КК України. Цією ж постановою [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.367 КК України на підставі ст.ст.1 п "г", 6 ЗУ "Про амністію" від 12.12.2008 року (справа №2034/11816/2012, ас.с.184, т.2). Відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний законом недійсним. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, зщо не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлені ці обставини. Враховуючи той факт, що питання законності набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку вже був предметом судового розгляду і рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2013 року було встановлено, що позивач набув право власності на оспорювану земельну ділянку без належних правових підстав, а нових доказів на підтвердження правомірності набуття права власності на земельну ділянку і володіння нею позивачем не надано, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Статтею 85 ЦПК України передбачено, що витрати, пов"язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуюються іншою стороною добові, а також втрачений заробіток чи відрів від звичайних занять. Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову [PERSON] усі судові витрати по справі відносяться на її рахунок. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed