Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зменшення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 07.11.2017 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 10 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішеннями Рівненського міського суду від 10.01.2018 року та 16.01.2018 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його батьків [PERSON] та [PERSON] відповідно в розмірі по 1/6 частці його доходу на кожного в зв`язку з чим погіршився його матеріальний стан. На підставі викладеного позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на утримання сина [PERSON] , [INFO] до 1/7 частки його доходу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про необґрунтованість позову, адже та обставина, що на утриманні позивача знаходяться його непрацездатні батьки існувала на момент розгляду справи про стягнення аліментів та врахована рішеннями судів. Стверджує, що матеріальний стан позивача не змінився та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] . [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав зазначених в відзиві на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 07.11.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 10 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.ст. 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші обставини, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Як вбачається із матеріалів справи рішеннями Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2018 року та 16 січня 2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання його непрацездатних батьків [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1/6 частини його доходів на кожного з 08 листопада 2017 року. Як встановлено судом із рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2017 року [PERSON] при розгляді справи судом першої інстанції вказував на те, що проживає з батьками та надає їм матеріальну допомогу на лікування. Дана обставина була предметом дослідження та врахована судом при ухваленні рішення, у відповідності до вимог ст. 182 СК України. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 07 листопада 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина 1/4 частину його доходу. Варто зауважити, що апеляційною інстанцією не спростовано того факту, що на утриманні [PERSON] перебувають непрацездатні батьки, як зазначає у своїй відповіді на відзив відповідач. Рішення суду вмотивовано достатністю заробітку [PERSON] для сплати аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, враховуючи матеріальний стан, стан здоров"я платника аліментів та дитини, на утримання якої вони стягуються. Як вбачається з інформації з Єдиного реєстру боржників щодо [PERSON] відкрите лише виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] . Інформація щодо відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів з позивача на утримання [PERSON] та [PERSON] відсутня. Водночас, позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, не надано суду доказів того, що такі витрати він дійсно несе в добровільному порядку, а також доказів того яким чином це вплинуло на його матеріальне становище в бік погіршення на даний час. Суд зауважує, що саме по собі існування обов"язку по утриманню батьків не свідчить про реальне погіршення матеріального стану позивача з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, та не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, доказів протилежного суду не подано. Окрім того, звертаючись з позовом до суду, [PERSON] на підтвердження погіршення свого матеріального стану посилається на договір оренди житла від 09.10.2017 року. Даючи оцінку даному доказу, суд враховує, що договір оренди житла позивачем було укладено до ухвалення рішення Апеляційним судом Рівненської області від 07.11.2017 року у справі № 569/7763/17 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина, відповідно вказаний договір не свідчить про погіршення матеріального стану позивача та не є новою обставиною, яка виникла після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів. Окрім того як вбачається із тексту даного договору, а саме п.4.1, 4.2 даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до квітня 2018 року. Даний договір може бути продовжений на новий строк за взаємною згодою сторін шляхом підписання нового договору. Станом на день звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів термін дії даного договору закінчився, нового договору відповідно до п.4.2 суду не надано. Надані позивачем на підтвердження погіршення стану його здоров"я консультативний висновок та результати ультразвукового обстеження станом на 19 серпня 2019 року не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано доказів саме зміни стану його здоров`я у період після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Разом з тим суд враховує, що відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №4935, виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №1160, виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №3922, епікризу №1551 за 2019 рік Ревера Дарій 2013 року народження часто хворіє, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов"язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на останнього.

Outcome: dismissed