Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/0031/74/75091 від 21.05.2007 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 34 965,52 дол. США., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.05.2027 року та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 45 700,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить600 472,42 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, попередньо подав суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи(а.с.49-51, 56-58). Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 21.05.2007 року між відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", в подальшому назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0031/74/75091, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 34 965,52 дол. США. та зобов'язався погасити кредит до 19.05.2027 року. Умовами п. 1.4. кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 14,10 % річних. Згідно п.п. 5.1., 10.1. кредитного договору відповідач зобов'язався повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобов"язання - сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Відвовідно до п.6.5. Кредитного договору, відповідач зобов"язався достроково погасити кредит (протягом 30 днів) на вимогу кредитора (а.с. 16-27). 17.02.2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №20-00/14/10-35, відповідно до якої зменшено відсоткову ставку по кредиту до 12,85% річних (а.с.28). 19.03.2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №20-00/14/10-40, відповідно до якої було пролонговано кредитний договір до 19.05.2036 року та капіталізовано прострочену заборгованість по кредиту, у зв"язку з чим графік погашення було викладено у новій редакції (а.с.29-31). Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач, припинив їх виконувати, у зв"язку з чим 18.08.2014 року йому було надіслано вимогу кредитора про дострокове погашення кредиту, однак, жодних дій зі строни відповідача здійснено не було(а.с.32). Внаслідок порушення строків сплати кредиту та процентів, за відповідачем наявна заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014/0031/74/75091 від 21.05.2007 року (а.с.8-11). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 10.1. кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Позивачем станом на 12.08.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0031/74/75091 від 21.05.2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON] за кредитними зобов'язаннями в розмірі 45 700,38 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 600 472 грн. 42 коп., а саме заборгованість по кредиту - 35 470,06 дол. США(466 052,86 грн.), заборгованість по відсотках - 2 998,76 доларів США(39 401,70 грн.), а також пеня - 7 231,56 доларів США(95 017,86 грн.) (а.с.8-11). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст.ст. 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 612, 1050, 1054 ч. 2 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1, 197 ч.2 ЦПК України,

Outcome: approved