Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] кошти на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 (дві тисячі п"ятсот) грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбу, який розірвано рішанням Долинського районного суду від 04.10.2017, у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає постійної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, не бере участі у її вихованні. Всі витрати для забезпечення необхідних умов життя [PERSON] несе сама. Їй відомо, що відповідач отримує дохід в результаті тимчасових підробітків, є здоровою людиною, інших дітей та утриманців не має, а тому вважає, що він має змогу матеріально утримувати дитину та виконувати свій батьківський обов"язок. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.01.2020 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву. В підготовчому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, у зв"язку з визнанням позову відповідачем, вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні, яким задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов"язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року суд, повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 згаданої вище Конвенціїї ООН, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2017 сторони розірвали шлюб. Місце проживання дитини визначено з матір"ю [PERSON] . Про те, що під час спільного життя у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , свідчить копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 09.04.2015 (а.с. 5). Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, розом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу Укераїни при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержквач аліментів не домовились про інше. З наданих доказів суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним і може сплачувати аліменти на дитину, інших дітей чи утриманців немає. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст. 188 СК України, не встановлено. Відповідач позов визнав та не заперечив щодо стягнення з нього аліментів у розмірі, вказаному у позовній заяві. Аліменти повинні бути стягнуті у твердій грошовій сумі, тобто у спосіб, обраний позивачкою. Отже, з урахуванням вищевикладених обставин а також розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, суд дійшов до переконання про задоволення позову. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України підлягають негайному виконанню рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 840,80 грн судового збору. На підставі ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 141, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 141, 200, 265, 282, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: approved