Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Відділу культури, молоді та спорту Ужгородської районної держвної адміністрації Закарпатської області про стягнення сум заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що починаючи із 01.08.1989 року, впродовж 31 року та 5 місяців, вона працювала на посаді викладача в дитячій школі мистецтв смт. Середнє відділу культури, молоді та спорту Ужгородської РДА. Восьмого грудня 2020 року, на виконання рішення 44 сесії сьомого скликання Ужгородської районної ради Закарпатської області від 02 грудня 2020 року № 759 «Про ліквідацію Середнянської дитячої школи мистецтв» її письмово було повідомлено про наступне вивільнення з посади викладача Середнянської дитячої школи мистецтв з 08 лютого 2021 року. Також вказує, що цього ж дня 08 лютого 2021 року наказом № 19 «Про припинення трудового договору», підписаним Головою ліквідаційної комісії Середнянської ДШМ, її звільнено з посади викладача мистецької школи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Однак, відповідачем при її звільненні не було дотримано норм Кодексу законів про працю, оскільки в день звільнення її письмово не повідомлено та не виплачено грошових сум, належних до виплати при звільненні, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Зазначає, що станом на день звільнення їй не було нараховано та не було виплачено заробітну плату за 8 днів лютого місяця 2021 року, вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку та грошову компенсацію за всі не використані нею дні щорічної відпустки. Беручи до уваги заробітну плату за грудень місяць 2020 року та січень 2021 року, середній місячний дохід позивачки становить (22941,33+23925,90)/2 = 23433,62 грн, що являється розміром належної до виплати, на її думку, вихідної допомоги при звільненні, при цьому середньоденна заробітна плата протягом грудня 2020 року та січня 2021 року за 41 робочий день становить (22941,33+23925,90)/41 = 1143,1 гривень. З цього випливає, що сума заробітної плати за 8 днів лютого місяця 2021 року, з них 6 робочих днів, яку належало їй сплатити відповідачем при звільненні, становить 6858,6 грн, вихідна допомога при звільненні у сумі 23925,90 грн., компенсація за 32 дні невикористаної відпустки становить 31607 грн. з розрахунку середньої денної заробітної плати за останні 12 місяців = 987,72 грн/день х 32 дні невикористаної відпустки. Посилаючись на викладене, позивачка просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на її користь всіх належних до виплати сум у зв`язку з її звільненням, загалом 61899,22 грн, в тому числі: вихідну допомогу при звільненні у розмірі 23433,62 грн, заробітну плату за вісім днів лютого місяця 2021 року в розмірі 6858,60 грн, компенсацію за 32 дні невикористаної відпустки у розмірі 31607,00 гривень. Тридцять першого серпня 2021 року відповідач подав відзив на позов, за підписом в.о. начальника відділу культури, молоді та спорту райдержадміністрації, відповідно до якого, просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» від 17 вересня 2020 року № 907-ІХ, статті 89 Бюджетного кодексу України, відділ культури, молоді та спорту райдержадміністрації з 01.01.2021 року не являється розпорядником коштів. Однак, відділом культури, молоді та спорту райдержадміністрації була розроблена та затверджена сесією районної ради від 05.03.2021 року № 75 «Програма забезпечення фінансовим ресурсом установ культури Ужгородського району, що ліквідуються», згідно з якою заплановано здійснення повного розрахунку працівників закладів культури району. Проте, депутатами Ужгородської районної ради було виділено тільки 36 % від запитуваної суми, тому в повному обсязі було виплачено тільки заробітну палату за січень 2021 року. Розрахунки за вісім днів лютого 2021 року, вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки не були виплачені у зв`язку з відсутністю коштів. Також у відзиві на позов відповідач вказує, що відділом культури, молоді та спорту райдержадміністрації неодноразово подавалися листи-відношення до Ужгородської районної ради про винесення на розгляд сесії районної ради питання виділення додаткових коштів для повного розрахунку викладачів Середнянської ДШМ. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що у прийняті рішення повністю довіряє суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подав, у зв`язку з чим справа розглянута за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з трудової книжки [NUMBER] з 01 серпня 1989 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Середнянською дитячою школою мистецтв на посаді викладача. Згідно з повідомленням від 08 грудня 2020 року, відповідно до рішення 44 сесії сьомого скликання Ужгородської районної ради від 02.12.2020 року № 759 «Про ліквідацію Середнянської дитячої школи мистецтв», [PERSON] письмово повідомлено про вивільнення з посади викладача Середнянської дитячої школи мистецтв з 08 лютого 2021 року, що підтверджується її підписом. Восьмого лютого 2021 року трудові відносини між [PERSON] та Середнянською ДШМ припинено на підставі Наказу № 19 від 08 лютого 2021 року «Про припинення трудового договору», підписаного Головою ліквідаційної комісії Середнянської ДШМ Котляр М.З., причина звільнення: ліквідація Середнянської ДШМ, ст. 40, п. 1 КЗпП України, підстава звільнення: рішення 44 сесії сьомого скликання Ужгородської районної ради від 02.12.2020 року № 759. П`ятого травня 2021 року [PERSON] надіслала Голові ліквідаційної комісії Середнянської ДШМ п. Котляр М.З. заяву, зі змісту якої вбачається, що при звільненні 08.02.2021 року у порушення ст. 116 КЗпП України їй не було здійснено жодних належних виплат. Крім того, жодних повідомлень від ліквідаційної комісії про нараховані суми, належні їй при звільненні, вона не отримувала. На підставі зазначеного, просила надати їй інформацію про нараховані та не виплачені їй при звільненні виплати та їх розмір, а також повідомити про причини такої невиплати. На вказану заяву [PERSON] отримала відповідь у виді листа Відділу культури, молоді та спорту Ужгородської РДА від 01.06.2021 № 81, з якого вбачається, що відділом було розроблено та сесією районної ради затверджено «Програму забезпечення фінансовим ресурсом установ культури Ужгородського району, що ліквідуються», згідно з якою було виділено кошти на виплату заробітної плати за січень 2021 року. Заробітна плата за січень 2021 року складала: 19260,35 грн, з них: оклад викладача - 16825,52 грн, надбавка за вислугу - 5047,66 грн, надбавка 15% - 841,28 грн, надбавка зав. відділом - 1211,44 грн, всього нарахована сума - 23925,90 грн (відрахування: ПДФО - 4306,66грн, військовий податок - 358, 89 гривень. Суми заробітної плати за вісім днів лютого 2021 року, вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористану щорічну відпустку не були нараховані, оскільки директором Середнянської ДПІМ [PERSON] не були подані табелі за лютий місяць 2021 року та не вказана у наказі про припинення трудового договору № 19 від 08.02.2021 кількість днів та сума компенсації. Таким чином, судом встановлено, що в день звільнення позивачки [PERSON] відповідач виплату належних їй сум не здійснив, так само як не здійснив такі виплати на день звернення з позовом до суду та на день розгляду справи судом. Оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до Правової позиції ВСУ від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до абз. 3 п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, у всіх інших випадках збереження заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За останні два місяці, що передували звільненню позивача з роботи [PERSON] була нарахована заробітна плата за грудень 2020 року - 22941,33 гривень, що підтверджується довідкою, виданою Відділом Культури, молоді та спорту Ужгородської РДА № 99/03-17, а також за січень 2021 року - 23925,90 гривень, згідно з листом Відділу культури, молоді та спорту Ужгородської РДА від 01.06.2021 № 81. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заробітної плати за вісім днів лютого місяця 2021 року в розмірі 6 858,60 гривень невиплаченої заробітної плати, а також 23433,62 грн вихідної допомоги при звільненні, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з статтею 4 Закону України "Про відпустки", щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно з позовними вимогами, позивачка [PERSON] на день звільнення мала 32 дні невикористаної відпустки. Відповідачем не було надано належних доказів на спростування доводів позивачки щодо не проведення з нею розрахунку за 32 календарні дні невикористаної відпустки. При цьому, саме на відповідача покладається обов`язок надання доказів щодо використання/невикористання позивачем відпустки, оскільки у його розпорядженні, як роботодавця мають знаходитися відповідні документи (накази про надання відпустки). Крім того, відповідачем не було подано жодного доказу на спростування вимог позивачки, окрім як посилання на відсутність неалежного фінансування. Однак, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Пленуму ВСУ №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці". Оскільки відповідачем вищевказані доводи позивача щодо суми та кількості днів невикористаної відпустки не спростовані, суд приймає до уваги наведений позивачем розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки, оскільки такий проведений у відповідності до встановленого Порядку, на підставі чого приходить до висновку, що вимога про стягнення грошової компенсації за 32 дні невикористаної відпустки в розмірі 31 607,00 грн також обгрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, враховуючи висновок суду про задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача також належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved