Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом вселення та зобов"язання не чинити перешкоди у здійсненні права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем у період з 26.12.2003 року по 06.07.2011 року. За час перебування у шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS]. На даний час співвласниками квартири є вона та відповідач (23/60 частин та 37/60 частин відповідно). З 2011 року позивачка не проживає у спірній квартирі, оскільки відповідач їй постійно чинить у цьому перешкоди, що полягають у зміні замків на вхідних дверях, недопущенні у квартири, що стало підставою для неодноразових звернень до поліції. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди їй у користуванні квартирою [ADDRESS], вселивши її до квартири [ADDRESS], а також зобов"язати відповідача не чинити позивачці перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та передати ключі від квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що, дійсно, він змінив замки на вхідних дверях, але при цьому також зазначив, що квартира однокімнатна і спільне проживання з позивачкою є неможливим. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві власності позивачці [PERSON] (23/60 частин) та відповідачу [PERSON] (37\\60 частин), що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2012 року. Як встановлено судом, позивачка з 2011 року не проживає у спірній квартирі. Останнім часом відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні квартирою, змінив замки на вхідних дверях, не впускає її до квартири, що підтверджується належними письмовими доказами та пояснення сторін у судовому засіданні. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивачки на частину квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачці перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати квартиру за власником розсудом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Заперечення відповідача щодо того, що він не чинить жодних перешкод у користуванні та розпорядженні майном для позивачки, а також щодо неможливості проживання разом в однокімнатній квартирі, судом до уваги не приймаються, оскільки не були доведені жодними належними доказами. Оскільки відповідач звільнений від сплати судових витрат, зважаючи на те, що є інвалідом ІІ групи, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України не стягує з нього судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved