Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом, предмет якого складають такі вимоги: - визнати недійсним договір міни, укладений 20.02.2003 року між покійною [PERSON] та [PERSON], за змістом якого предметом міни зі сторони [PERSON] зазначено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №023580, виданий на її ім"я 20.12.1996 року на підставі рішення [PERSON] РДА від 11.11.1996 року №726-р на площу 4,28 умовних кадастрових гектарів, вартістю 46680 грн., без визначення меж в натурі на місцевості на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, а зі сторони [PERSON] - 800 кг цукру вартістю 2400 грн. та 2000 кг зерна пшениці вартістю 4000 грн., загалом вартістю 6400 грн., як такий, що укладений всупереч вимогам п.15 Перехідних положень ЗК України; - визнати за [PERSON] та неповнолітньою сестрою [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] по 1/2 частині земельної частки (паю) площею 4,28 в умовних кадастрових гектарах за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП №023580 на ім"я [PERSON], виданим 20.12.1996 року на підставі рішення [PERSON] райдержадміністрації №726-р від 11.11.1996 року; - визнати протиправним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №699-р від 11.12.2008 року про відведення в натурі на місцевості земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) та видачу державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 7,91 га за сертифікатом на право на земельну частку (пай) на ім"я [PERSON]; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 7,9098 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії ЯЗ №313977, кадастровий номер 1225680500:01:001:0196, виданий на підставі розпорядження голови РДА №699-р від 11.12.2008 року на ім"я [PERSON] 27.03.2009 року за підписом в.о. голови РДА [PERSON] та начальника відділу Держкомзему у [PERSON] районі [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку на ім"я [PERSON]; - визнати за [PERSON] та її неповнолітньою сестрою [PERSON] по 1/2 земельної ділянки площею 7,9098 га, вартістю 132710 грн., кадастровий номер 1225680500:01:001:0196, розташованої на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області та протиправно зареєстрованої на ім"я [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]; - витребувати з протиправного володіння та користування [PERSON] земельну ділянку площею 7,9098 га, кадастровий номер 1225680500:01:001:0196, розташовану на території Бабайківської сільської ради Царичанського району та зобов"язати його повернути земельну ділянку її власникам - спадкоємцям по закону після смерті власника земельної ділянки - [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в особі її піклувальника; - стягнути з [PERSON] на її користь та на користь [PERSON] по 1/2 суми заборгованості за користування земельною ділянкою, належною покійній матері упродовж 13 років, тобто 43131 грн. Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 118, 119, 120 ЦПК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилається на наступні документи: паспорт громадянина України та картка фізичної особи - платника податків на ім'я [PERSON] (а.с. 7), свідоцтво про народження [PERSON] серії 1-КИ № 012797 від 09.06.2005 року (повторне) (а.с.8), свідоцтво про шлюб серії 1-ИД № 087146 від 18.07.2012 року (а.с.9), договір міни від 20.02.2003 року (а.с.10), витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 689 від 21.09.2015 року (а.с.12), сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 023580 (а.с.14), витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі 3 39462541 від 27.01.2015 року (а.с.15), постанова про відмові у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса [PERSON] (а.с.16), розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 699-р від 11.12.2008 року (а.с.17-18), повідомлення відділу Держземагентства у [PERSON] районі від 13.07.2015 року № 29-422-0.4-4255/2-15 (а.с.19), Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №313977 (а.с.20), свідоцтво про смерть [PERSON] серії 1-КИ № 602244 (а.с.21), довідка Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 09.10.2015 року №973 (а.с.22). На обґрунтування своїх вимог у позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 01 січня 2015 року померла її мати - [PERSON], яка на час смерті мешкала в с. Новостроївка Царичанського району Дніпропетровської області. Крім неї в числі спадкоємців першої черги є її сестра, рідна лише по матері, - неповнолітня [PERSON], [INFO]. Батько сестри та її батько померли, як померли і батьки матері. Пояснила, що їхня мати - [PERSON], за життя страждала алкоголізмом і в 2004 році вона була позбавлена батьківських прав, в зв"язку з чим її забрала до себе бабуся по батькові, що мешкала в смт. Монастириське Тернопільської області, а її сестру [PERSON] взяла під опіку держава і на даний час вона проживає в прийомній сім"ї в с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області. Зазначила, що у спадок після смерті матері залишився непридатний для житла будинок в с. Новостроївка Царичанського району та земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яку мати отримала після розпаювання земель КСП "Україна", як член цього підприємства. Але, як виявилось при пошуку правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, мати за життя продала за три тисячі гривень місцевому фермеру [PERSON], оформивши за посвідченням нотаріуса 20.02.2003 року договір міни з [PERSON], за текстом якого [PERSON] "зобов"язується передати в порядку обміну 2 учаснику ([PERSON]О.) сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 023580, виданий 20.12.1996 року на підставі рішення [PERSON] райдержадміністрації від 11.11.1996 року № 726-р площею 4,28 умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі на місцевості", а [PERSON] "зобов"язується передати в порядку обміну [PERSON] 2000 кг пшениці та 800 кг цукру". При цьому, як зазначено в договорі, вартість товару, належного [PERSON] становить 46680 грн., а вартість товару, належного [PERSON] становить 6400 грн., з яких вартість цукру становить 2400 грн., а вартість 2000 кг пшениці - 4000 грн. Переконана, що зазначений вище договір міни є фіктивним по суті, адже жодним документом не посвідчено отримання [PERSON] зерна і цукру, бо насправді вона отримала від [PERSON] за підпис на цьому договорі три тисячі гривень, і кратна різниця між цією сумою і вартістю земельної ділянки (навіть, якщо це 46680 грн.), як зазначено в договорі міни пояснюється тим, що [PERSON] страждала тяжкою формою алкоголізму і несповна давала звіт своїм діям. Стверджує, що з правової точки зору вказаний договір міни є незаконним, суперечить п. 15 Перехідних положень Земельного Кодексу України, що набрав чинності з 1 січня 2002 року, яким встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб. При цьому, законодавець вживаючи термін "крім міни", мав на увазі міну земельними ділянками, про що розтлумачено в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 із змінами, внесеними постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року №2. Посилається на інформацію заступника начальника відділу Держземагентства у [PERSON] районі 27.03.2009 року про те, що було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №313977 за реєстраційним номером 010913500396, кадастровий номер 1225680500:01:001:0196 на ім"я [PERSON] на підставі договору міни від 20.02.2003 року серії ВАЕ №274468 та розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №699-р від 11.12.2008 року на площу 7,9098 га. У відповідності з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п"ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Зробила висновок про те, що з погляду на вимоги чинного законодавства, за обставин, коли укладення договору купівлі-продажу чи міни земельних ділянок або земельних часток (паїв) їх власниками заборонено п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, договір міни земельної частки (паю) на зерно та цукор між покійною [PERSON] та [PERSON] від 20.02.2003 року слід вважати недійсним, поскільки у відповідності з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З іншого боку, у відповідності до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов"язки передбачались лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Про те, що [PERSON] користується земельною ділянкою, належною її померлій матері, вона дізналася в липні 2015 року, коли після перебігу 6 місяців після смерті матері та подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, стала займатися оформленням спадщини належного спадкового майна. А також, коли на запит адвоката отримала письмове повідомлення заступника начальника відділу Держземагенстства у [PERSON] районі від 13.07.2015 року про те, що сертифікат серії ДП №023580, який належав [PERSON] (дошлюбне прізвище матері) на підставі рішення [PERSON] райдержадміністрації від 11 листопада 1995 року №726-р в розмірі 4,28 в умовних кадастрових гектарах, передано [PERSON] на підставі договору міни від 20.02.2003 року, серія договору ВАЕ №274468, посвідченого нотаріусом [PERSON] та виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №313977 за реєстраційним №010913500396 від 27.03.2003 року на ім"я [PERSON] на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 699-р від 11.12.2008 року на площу 7,9098 га. При цьому, до письмової інформації додані копії сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім"я [PERSON] з внесенням змін, які вносяться до сертифікату у зв"язку з передачею права на земельну частку (пай) на ім"я [PERSON]. Зміни внесені в день укладення договору міни 20.02.2003 року за підписом голови РДА [PERSON]. За іншим запитом адвоката вже 01.10.2015 року вона отримала копію розпорядження голови [PERSON] РДА №699-р від 11.12.2008 року щодо видачі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 7,91 га за сертифікатом ДП №023580 на ім"я [PERSON]. Розпорядження підписано в.о. голови райдержадміністрації [PERSON] та, як зазначається в розпорядженні, погоджене з начальником відділу Держкомзему в [PERSON] районі [PERSON] Наполягає на тому, що відповідно до ст. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов"язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. На підставі викладеного вважає, що на час укладення зазначеного вище договору міни мав застосовуватись Цивільний кодекс УРСР 1963 року, зокрема ст. 48 цього Кодексу, у відповідності з якою недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, а відповідно до ст. 59 ЦК 1963 року угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Таким чином, позивач вважає, що зазначені вище посадові особи діяли вочевидь всупереч вимогам п. 15 Перехідних положень ЗК України щодо заборони відчуження земельних ділянок, призначених для сільськогосподарського виробництва, яка діяла як до 2005 року, так і в наступному на підставі відповідних Законів України. Переконана в тому, що [PERSON] незаконно користується належною її померлій матері земельною ділянкою площею 7,9098 га з 2003 року включно і по цей час, тобто протягом 13 років. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а відповідно до ст. 156 ЗК України, що визначає підстави відшкодування збитків власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За вказаних обставин переконана, що договір міни між [PERSON] та [PERSON] є недійсним з моменту його укладення, а значить з того часу [PERSON] без передбачених чинним законодавством підстав протиправно володів та користувався земельною ділянкою, що належала її матері. Ці дії [PERSON] є продовжуваним порушенням прав її матері за її життя на здійснення в повному обсязі права власності на земельну ділянку, а тепер їхніх з неповнолітньою сестрою прав, як її спадкоємців по закону у відповідності зі ст. 1218 ЦК України. Указом Президента України від 19.08.2008 року "Про невідкладні заходи щодо захисту прав власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" встановлено мінімальний розмір плати за користування земельною ділянкою - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Фактично [PERSON], належне йому ФГ "Дніпро" сплачує щорічну орендну плату в розмірі 5% вартості землі за нормативною грошовою оцінкою. Таким чином, на переконання позивача [PERSON] мав би сплатити її матері за її життя, а тепер їй з сестрою [PERSON], як її спадкоємцям, з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 132710 грн. по 5% щорічно, мінімально 132710/100 * 5 * 13 = 86262 грн., а їй особисто 1/2 цієї суми, тобто 43131 грн. Зазначила, що на її звернення з заявою з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 зазначеної вище земельної ділянки, вона отримала постанову приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва за мотивами відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Наполягала на задоволенні позову повністю. Ухвалою від 13.01.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позовну заяву [PERSON], як законного представника та піклувальника неповнолітньої [PERSON], який звернувся в Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до тих самих відповідачів, предмет якого складають такі вимоги: - визнати недійсним договір міни, укладений 20.02.2003 року між покійною [PERSON] та [PERSON], за змістом якого предметом міни зі сторони [PERSON] зазначено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №023580, виданий на її ім"я 20.12.1996 року на підставі рішення [PERSON] РДА від 11.11.1996 року №726-р на площу 4,28 умовних кадастрових гектарів, вартістю 46680 грн., без визначення меж в натурі на місцевості на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, а зі сторони [PERSON] - 800 кг цукру вартістю 2400 грн. та 2000 кг зерна пшениці вартістю 4000 грн., загалом вартістю 6400 грн., як такий, що укладений всупереч вимогам п.15 Перехідних положень ЗК України; - визнати за неповнолітньою [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] 1/2 частину земельної частки (паю) площею 4,28 в умовних кадастрових гектарах за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП №023580 на ім"я [PERSON], виданим 20.12.1996 року на підставі рішення [PERSON] райдержадміністрації №726-р від 11.11.1996 року; - визнати протиправним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №699-р від 11.12.2008 року про відведення в натурі на місцевості земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) та видачу державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 7,91 га за сертифікатом на право на земельну частку (пай) на ім"я [PERSON]; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 7,9098 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії ЯЗ №313977, кадастровий номер 1225680500:01:001:0196, виданий на підставі розпорядження голови РДА №699-р від 11.12.2008 року на ім"я [PERSON] 27.03.2009 року за підписом в.о. голови РДА [PERSON] та начальника відділу Держкомзему у [PERSON] районі [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку на ім"я [PERSON]; - визнати за неповнолітньою [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки площею 7,9098 га, вартістю 132710 грн., кадастровий номер 1225680500:01:001:0196, розташованої на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області та протиправно зареєстрованої на ім"я [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]; - витребувати з протиправного володіння та користування [PERSON] земельну ділянку площею 7,9098 га, кадастровий номер 1225680500:01:001:0196, розташовану на території Бабайківської сільської ради Царичанського району та зобов"язати його повернути земельну ділянку її власникам - спадкоємцям по закону після смерті власника земельної ділянки - [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в особі її піклувальника; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та на користь її сестри [PERSON] по 1/2 суми заборгованості за користування земельною ділянкою, належною покійній матері упродовж 13 років, тобто 43131 грн.; - покласти судові витрати на відповідача. Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст.ст. 15, 16, 39, 44 ЦК України та ст.ст. 118, 119, 120 ЦПК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилається на наступні документи: розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації № 334-р-11 від 12.05.2011 року (а.с. 67-68), картка фізичної особи - платника податків на ім"я [PERSON] (а.с. 69), свідоцтво про народження [PERSON] серії 1-КИ №044152 від 03.11.2005 року (повторне) (а.с. 70), паспорт громадянина України та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера на ім"я [PERSON] (а.с. 71-72). На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] послався на ті ж підстави й докази, що і позивач [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], свої заявлені вимоги підтримали повністю та не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], як законного представника та піклувальника неповнолітньої [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] та [PERSON], як законного представника та піклувальника неповнолітньої [PERSON]. Просив відмовити в їх задоволенні повністю, оскільки є безпідставними з огляду на таке. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Викладене свідчить, що право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Тобто, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. В порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Предметом позовів вважає право на земельну частку (пай) площею 4,28 умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі на місцевості, місце розташування земельної частки (паю) - на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. Право на вказану земельну частку (пай) отримала мати позивачки - [PERSON] на підставі Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Посилаєтьтся на те, що на момент укладення спірного договору міни правовідносини стосовно сертифікату на право на земельну частку (пай) регулювалися: Указом Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" від 03.12.1999 року № 1529/99 (Указ є чинним і на даний час); а також Указом Президента України "Про захист прав власників земельних часток (паїв)" від 21 квітня 1998 року № 3332/98 (Указ втратив чинність у 2007 році). Так, згідно п. 3 Указу № 1529/99 встановлено, що "у ході реалізації положень цього Указу, інших актів Президента України щодо реформування колективних сільськогосподарських підприємств та створення приватних (приватно-орендних) сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб"єктів господарювання, які засновуються на приватній власності, а також під час укладення договорів оренди земельних часток (паїв), виходячи з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою." Також, Указом №332/98, який був чинним на момент укладення спірного договору міни, була безпосередньо встановлена можливість відчуження права на земельну частку (пай). З викладеного слідує, що земельна частка (пай) може бути об"єктом лише таких дій її власника, як купівля-продаж, дарування, міна, спадкування та застава. Цим обґрунтовує висновок, що на момент укладення спірного договору міни діяло законодавство, яким дозволялося здійснити відчуження земельної частки (паю), у тому числі шляхом міни. Переконаний, що [PERSON], як власник земельної частки (паю) площею 4,28 умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі на місцевості, розташованої на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, скористалася своїм правом розпорядження земельною часткою (паєм) і ніяким чином не порушила право позивачки та н/л [PERSON], оскільки на час укладення спірного договору міни вони не мали права на земельну частку (пай). Статтею 77 Кодексу про шлюб та сім"ю України в редакції станом на 26.12.2002 року, яка діяла на час коли було укладено спірний договір міни, встановлено, що за життя батьків діти не мають права на їх майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей. Зазначив, що з моменту укладення вказаного договору міни минуло більше 12 років і позивачка з її сестрою за життя своєї матері, якою було здійснено відчуження земельної частки (паю), не ставила питання про визнання недійсним вказаного договору міни. Тобто, строки позовної давності щодо оскарження вказаного договору міни спливли, про застосування наслідків спливу позовної давності відповідачем окремо заявлено письмову заяву. Зробив висновок про те, що [PERSON] за життя законно уклала договір міни, після її смерті земельна частка (пай) не входить до спадкової маси. Вважає, що посилання в позовних заявах на п. 15 Перехідних положень ЗК України є безпідставним. Так, пунктом 15 Перехідних положень ЗК України (станом на 20.12.2001 року у редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору міни) передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб. Переконаний в тому, що станом на 20.02.2003 року Земельним кодексом України дозволялося відчуження земельних часток (паїв) шляхом укладення договорів міни. Заборона на відчуження земельних часток шляхом міни була введена у ЗК України тільки з 06.10.2004 року, бо відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності та не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом"якшують або скасовують відповідальність особи. Вважає, що договір міни сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 023580, виданий 20.12.1996 року, на товар, а саме: 2000 кг пшениці та 800 кг цукру, який укладено 20 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON], відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент укладення вказаного договору. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовів повністю. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні повністю. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, в судове засідання не з"явився. Від в.о. заступника голови райдержадміністрації [PERSON] до суду надійшла заява з проханням про розгляд даної справи у їхню відсутність, проти позовів не заперечують. [PERSON] особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], як законний представник та піклувальник неповнолітньої [PERSON], в судове засідання не з"явився. До суду надіслав клопотання про розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] та його позовні вимоги в інтересах малолітньої [PERSON] підтримав в повному обсязі. [PERSON] особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися. Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши правову позицію відповідачів, третіх осіб, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позови [PERSON] та [PERSON], як піклувальника неповнолітньої [PERSON], до [PERSON] та [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області не підлягають задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що мають місце та підтверджуються належними і допустимими доказами такі обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ №602244 від 05.01.2015 року 01 січня 2015 року померла у віці 38 років [PERSON] (а.с.21). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ №012797 [PERSON] народилася 09 липня 1994 року в селі Новостроївка Царичанського району Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації народжень 1994 року серпня місяця 10 числа зроблено відповідний актовий запис №17. Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ИД №087146 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 липня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2012 року липня місяця 18 числа зроблено відповідний актовий запис за №17. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка і жінки - Глива (а.с.9). Особа позивача [PERSON] встановлена за паспортом громадянина України серії НЮ №292921, виданий Монастириським РС УДМС України в Тернопільській області 15 вересня 2012 року (а.с.7). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2015 року приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, розташованої на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області після померлої 01 січня 2015 року матері гр. [PERSON] через неможливість його видачі без надання правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ №044152 [PERSON] народилася 22 травня 2002 року в селі Новостроївка Царичанського району Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації народжень 2002 року червня місяця 25 числа зроблено відповідний актовий запис №16. Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.70). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 023580 розміром 4,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі видано громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП "Україна" (с. Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області) на ім'я [PERSON]. Сертифікат видано 20 грудня 1996 року на підставі рішення [PERSON] райдержадмінстрації від 11 листопада 1996 року №726-р (а.с.14). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №313977 розміром 7,9098 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1225680500:01:001:0196, розташовану на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, видано на ім'я [PERSON] (а.с.20). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відмовляючи в задоволенні позовів суд виходить з того, що цивільно-правовий спір, який був розглянутий судом, є безпредметним. Суд критично оцінює доводи позивачів та їх посилання на представлені суду документи, як на докази своєї правоти, оскільки жоден з них не підтверджує існування прав і обов'язків (спадщини), що належали [PERSON] на момент відкриття спадщини і підлягають спадкуванню. Так, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 023580 на ім'я [PERSON] не міг належати [PERSON] і бути їй виданий 20 грудня 1996 року. Суд дійшов такого висновку в зв'язку з тим, що паювання земель, переданих у колективну власність КСП "Україна" Царичанського району Дніпропетровської області, не могло розпочатися раніше набрання чинності Указу Президента України №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", а сам сертифікат не міг бути виготовлений раніше часу набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 "Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай)", в той час, як 10.08.1994 року в Книзі реєстрації народжень виконкомом Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області було зроблено актовий запис, згідно якого матір'ю [PERSON], [INFO], записана громадянка України [PERSON], а не [PERSON]. Те, що [PERSON] мала дошлюбне прізвище "Закапко", а ім'я "Наталія" дуже схоже на ім'я "Наталка", для суду не дає підстав віднести право на земельну частку (пай), належну [PERSON], до спадщини після [PERSON], яка померла 01 січня 2015 року. Також, суд дійшов висновку, що визнання представниками відповідачів тієї обставини, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №023580, належав [PERSON], бо саме вона підписала 20.02.2003 року договір міни і розпорядилася майновим правом на свій розсуд (а.с.10), не тягне за собою безумовне застосування судом приписів частини першої статті 61 ЦПК України щодо звільнення від доказування такої обставини в силу очевидної невідповідності даних з досліджених в судовому засіданні документів, які стосуються осіб позивачів та спадкодавця (а.с. 7, 8, 9, 14, 15, 16, 21, 70) з обставиною, яка була визнана сторонами. В судовому засіданні з'ясовано, що за життя [PERSON] питання про належність їй Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 023580, де прізвище та ім'я, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем та ім'ям, зазначеними у паспорті, не порушувала й до суду за його вирішенням не зверталася. Доказів того, що земельна ділянка з кадастровим номером 1225680500:01:001:0196 та площею 7,9098 га, яка розташована на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, належала [PERSON] позивачами суду не представлено. За викладених обставин суд дійшов висновку про відсутність предмету спору, з приводу якого пред'явлено позови, а тому вважає недоведеними ті обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх позовних вимог. Також, суд дійшов переконання, що порушені позивачами вимоги про визнання протиправним розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 699-р від 11.12.2008 року не можуть бути вирішені засобами цивільного судочинства в межах позовного провадження, у зв'язку з чим питання про скасування цього розпорядження не підлягає задоволенню. Питання про визнання права власності на згадуваний в позовній заяві непридатний для житла будинок в с. Новостроївка Царичанського району Дніпропетровьскої області чи інше майно в порядку спадкування позивачами не порушувалося. У зв'язку з відмовою у позовах повністю відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню. Враховуючи, що ухвалою суду від 14.12.2015 року позивачеві [PERSON] було відстрочено оплату судового збору до ухвалення судового рішення в даній цивільній справі, з [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved