Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] в якій просить суд, визнати право власності на 1/2 ідеальної частини квартири [ADDRESS] відповідно до постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та відповідного акту; зняти арешт з 1/2 частини квартири [ADDRESS] та зобов"язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції провести державну реєстрацію 1/2 ідеальної частини квартири [ADDRESS]. Позивачка позов мотивує тим, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова були видані виконавчі листи № 2-291 від 28.12.2010 р. та №2-200 від 04.10.2010р. про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 170 516,00 грн. та 153 781,99 грн., які пред'явлені в Шевченківський відділ ДВС Львівського МУЮ для виконання. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було виявлено нерухоме майно боржника, а саме [ADDRESS], як майно набуте подружжям за час шлюбу. Так державним виконавцем було внесено подання до Шевченківського районного суду м. Львова про звернення стягнення на частку майна боржника та встановлення способу та порядку виконання рішення суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.10.2013 р. подання задоволено, визначено частку боржника [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] і є майном, набутим подружжям за час шлюбу. Визначено, що [PERSON] належить на праві власності 1/2 ідеальна частина згаданого майна. Також встановлено спосіб виконання шляхом звернення стягнення на належну [PERSON] на праві власності 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS]. Державним виконавцем було описане і арештоване згадане майно, проведено його оцінку та передане на реалізацію, однак дане майно не реалізоване. Державним виконавцем на підставі ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" було запропоновано залишити за собою нереалізоване майно, на що вона погодилась. 29.12.2014р. державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено відповідний акт. Після чого, вона звернулась в органи нотаріату з метою оформлення права власності на майно, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що державна реєстрація нерухомого майна за [PERSON] не відбувалась. Крім цього згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 03.03.2006р. по справі № 2П-2837/06 накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як забезпечення позову за її заявою. Вважає, що на даний час її права порушено, оскільки вона не може оформити права власності на майно [PERSON] в рахунок погашення боргу, а тому просить позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні позовну заяву підтримала, дала аналогічні пояснення тим, які викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи, був належним чином повідомлений. Представник 3-ої особи Шевченківського відділу ДВС Львівського МУЮ в судове засідання не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі представника 3-ої особи, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача [PERSON], дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова були видані виконавчі листи № 2-291 від 28.12.2010 р. та № 2-200 від 04.10.2010р. про стягнення боргу з відповідача [PERSON] в користь позивача в сумі 170 516,00 грн. та 153 781,99 грн., які пред'явлені в Шевченківський відділ ДВС Львівського МУЮ для виконання. ( а. с. 4, 5, 7-8) В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було виявлено нерухоме майно боржника, а саме [ADDRESS], як майно набуте подружжям за час шлюбу, згідно копії реєстраційного посвідчення від 13.05.2012р. спірна квартира належить відповідачу [PERSON] ( а. с. 9, 10). На підставі подання державного виконавця до Шевченківського районного суду м. Львова про звернення стягнення на частку майна боржника та встановлення способу та порядку виконання рішення суду, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.10.2013 р. визначено частку боржника [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] і є майном, набутим подружжям за час шлюбу. Визначено, що [PERSON] належить на праві власності 1/2 ідеальна частина згаданого майна. Також встановлено спосіб виконання шляхом звернення стягнення на належну [PERSON] на праві власності 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS]. ( а.с. 12-13) На підставі постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 29.12.2014р. та акту від 29.12.2014р. - державним виконавцем у зв"язку з не реалізацією спірного майна, дане майно було передано стягувачу в рахунок погашення боргу ( а. с. 14-15). З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається. що вона звернулась в органи нотаріату з метою оформлення права власності на майно, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що державна реєстрація нерухомого майна за [PERSON] не відбувалась та згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 03.03.2006р. по справі № 2П-2837/06 накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як забезпечення позову за її заявою. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Суд вважає, що за даних обставин права позивачки порушуються, оскільки вона не може оформити права власності на майно [PERSON] в рахунок погашення боргу, тому вимога щодо визнання права власності на 1/2 ідеальної частини квартири [ADDRESS] відповідно до постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та відповідного акту є підставною та підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Згідно з ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Згідно копії ухвали суду від 03.03.2006 року був накладений арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ( а.с. 6). Враховуючи те, що розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відшкодування шкоди завершився ще 11.04.2006 р., спір по даній справі між сторонами вирішено, а тому суд вважає, що вимога позивачки щодо зняття арешту з 1/2 частини квартири [ADDRESS] також підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивачки про зобов"язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції провести державну реєстрацію 1/2 ідеальної частини квартири [ADDRESS], то така не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян ті їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведення: державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачені законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадо особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, н передбачені Конституцією та законами України. Відповідно, суд при вирішенні питання щодо правомірності дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо відповідності таких дій нормам чинного законодавства, однак не може підміняти собою чи перебирати на себе функції суб'єктів владних повноважень у сфері адміністративного управління. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в захисті прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Отже, реєстрація прав на нерухоме майно, відноситься до виключної компетенції державного реєстратора, а відтак судові органи не вправі перебирати на себе його повноваження. Така позиція повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з яким, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, як відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції та суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. За таких обставин, суд не вправі перебирати на себе повноваження відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції. У зв'язку із наведеним позовні вимоги слід задовольнити частково, судові витрати слід покласти солідарно на відповідачів [PERSON], [PERSON].

Outcome: partial