Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 11546 гривень 05 копійок. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 21 липня 2009 року, відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5400.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів, то виникла заборгованість в сумі 11546 гривень 05 копійок. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про слухання справи без його участі. Відповідач [PERSON]В надала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає частково. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу без участі сторін та без фіксації технічними засобами. Суд задовольняє позовні вимоги частково, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 21 березня 2009 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 5400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Таким чином, підписавши заяву [PERSON] підтвердила свою згоду про те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача на заяві, і тим самим взяла на себе зобовязання перед позивачем про повернення отриманого кредиту. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень +5% від суми позову.(п.2.1.1.7.6 Умов та правил). ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі і надав [PERSON] кредит у розмірі встановленому договором. Проте, відповідач свої вимоги не виконала і має заборгованість в сумі 11546,05 гривень, яка складається: -1502,02 гривень - тіло кредиту; - 5178,73 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 3839,30 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; -а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф ( фіксована частина); - 526,00 гривень - штраф ( процентна складова). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що право Банку на отримання боргу за кредитним договором від відповідача є доведеним. Проте, суд приходить до висновку, що сума пені за несвоєчасне погашення кредиту 3839 гривень 30 копійок не співмірна із порушенням зобов'язань відповідачем. Так, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф,пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання , тобто ця сума є неустойкою . Частиною третьою статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов"язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Розмір неустойки може бути зменшений судом за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення ( ч.3ст.551 ЦК України). З аналізу правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-100цс14, вбачається, що передбачені ч.3ст.551 ЦК України підстави для зменшення розміру неустойки мають самостійний характер та визначаються у кожному випадку окремо в залежності від обставин справи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в п. 27 роз'яснив , що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні ; не лише майнові , але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання ). Так, нарахований позивачем розмір пені значно перевищує розмір основного боргу. РОзмір заборгованості за кредитом незначний. Позивач не вказав та не довів факту настання для нього негативних наслідків через прострочення виконання зобов"язання позичальником. Порушене право Банку відновлене шляхом стягнення плати за користування його грошима за весь період прострочення. Оскільки нарахований позивачем розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (3839,30 грн.) значно перевищує заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню ( 1502,02 грн. ), то суд вважає за можливе зменшити розмір пені, яка підлягає до стягнення до 1500 гривень. Зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення - несвоєчасне виконання зобов"язань. Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 526 гривень (процентна складова) за таке ж саме порушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання за кожен день прострочення виконання зобов"язань (ч.3ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення. Враховуючи викладене та відповідно до вимог ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж саме порушення - строків виконання грошових зобов"язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов"язковою для суддів. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial