Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 09.08.2014 року між нею та представником фізичної особи підприємця [PERSON] було укладено договір про виготовлення та встановлення металопластикових вікон, за яким вона, як замовник, доручила, а виконавець зобов'язалася виконати роботи з виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій за ціною 1545,00 грн. в с. Рацеве Чигиринського району, які вона повинна була оплатити та прийняти готові вироби і роботу, згідно до умов даного договору. Під час укладання договору нею було сплачено завдаток в сумі 50 грн. Необхідні заміри вікон було проведено працівником відповідача. Відповідно до п. 3.2. договору виконавець зобов'язалася встановити вікна протягом 30 робочих днів. Вона умови договору виконала, оформивши в Приватбанку кредитну лінію "Миттєва розстрочка", де банк проплатив вказану в договорі суму, а з кредитної картки її чоловіка [PERSON] починаючи з 09.08.2014 року щомісячно списується платіж в сумі 158,11 грн. Однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, тобто не виготовила та не встановила вироби, як і відмовилася відповідати на її телефонні дзвінки. Незважаючи на неодноразово направлені на адресу відповідача рекомендовані листи ні відповіді, ні повернення коштів позивач не отримала. У зв'язку з цим, вона просить розірвати договір від 09.08.2014 року, стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 1545,00 грн., неустойку в сумі 8343,00 грн. та понесені на підготовку позовної заяви витрати в розмірі 1000,00 грн. А також просить стягнути моральну шкоду за погіршення стану здоров"я в сумі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що 09.08.2014 року вона уклала з відповідачем договір на встановлення в її будинку металопластикових вікон, заплативши завдаток в сумі 50 грн. та повністю сплативши суму замолвення згідно до умов договору, в розмірі 1545,00 грн. Однак вже минуло 9 місяців, а відповідач до цього часу замовлення не виконала. На її вимогу повернути грошові кошти їй також було відмовлено. Після її звернення до райвідділу міліції відповідач пообіцяла встановити вікна, але так і не виконала обіцяне, в зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 1545,00 грн., неустойку в сумі 8343,00 грн. та понесені на підготовку позовної заяви витрати в розмірі 1000,00 грн., витрати за розміщення оголошення в пресі., та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Як встановлено судом, 09.08.2014 року між сторонами було укладено договір про виготовлення та встановлення металопластикових вікон. Відповідно до п. 1 цього договору замовник доручила, а виконавець зобов'язалася виконати роботи з виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій за ціною виконавця, при цьому замовник зобов'язалася оплатити та прийняти готові вироби і роботу, згідно до умов даного договору. Як зазначено в п. 2.1 вище вказаного договору, вартість виробів (металопластикових вікон) становить 1545,00 грн. Згідно до п. 3.1 договору, замовник зобов'язалася оплатити вартість замовлення в сумі 1545,00 грн. Пунктом 3.2 договору визначено, що після виконання замовником п. 3.1 договору виконавець зобов'язується виготовити та доставити вироби на протязі 30 робочих днів. В судовому засіданні встановлено, що позивачем за спільною домовленістю з відповідачем було повністю вартість замовлення, що підтверджується відповідною квитанцією ПАТ КБ Приватбанк від 09.08.2014 року. Відповідач же свої зобов'язання за договором не виконала, а саме: не виготовила та не доставила вироби у визначений договором строк. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зі змісту ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як передбачено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Положеннями ч. 2 ст. 873 ЦК України визначено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. У відповідності до ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду, замовник має право на розірвання договору та відшкодування збитків. А ч.2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однією із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Отже, відмову від виконання договору слід розглядати, як підставу для розірвання договору відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України. Згідно до ч. 3 ст. 865 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Як зазначено в ч.2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Враховуючи вищевикладені норми, внаслідок односторонньої відмови від договору припиняється зобов'язання за цим договором, а сам договір, на підставі якого виникло таке зобов'язання, вважається розірваним в односторонньому порядку. Статтею 10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не припустив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Отже, з врахуванням умов договору, зокрема п. 3.2, замовлення позивача мало бути виготовлено та доставлено відповідачем у строк до 23.09.2014 року, тобто протягом 30 робочих днів з моменту оплати - з 09.08.2014 року. У зв`язку з цим договір від 09.08.2014 року підлягає розірванню з відшкодуванням завданих збитків. Щодо стягнення з відповідача неустойки, то судом встановлено, що відповідно до п. 4.2 договору у випадку не виконання п. 3.2 договору виконавець зобов'язаний сплатити замовнику неустойку в розмірі 0,01% від вартості даного договору за кожен робочий день прострочки, що буде становити 168 днів (з 23.09.2014 року по 27.05.2015 року). Виходячи з цього, з відповідача підлягає стягненню неустойка в розмірі 234,84 грн. (1545 грн.х0,1%:100х168 роб. дн.=259,56 грн.). Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає можливим розірвати укладений між сторонами договір про надання послуг від 09.08.2014 року та стягнути з відповідачки на користь позивачки матеріальні збитки в сумі 1545,00 грн. та неустойку в розмірі 234,84 грн. Також суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати, пов"язані з підготовкою позовної заяви в розмірі 8.10 грн. грн., що підтверджено відповідними квитанціями в матеріалах справи. Інші витрати по квитанціях не знайшли свого пвдтвердження в судовому засіданні про те, що вони пов"язані з даним позовом. Крім того суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн., згідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Також, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати за розміщення оголошення в пресі в сумі 65 грн відповідно до квитанцій. В судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження вимоги позивача про завдання їй моральної шкоди на суму 10000 грн. Але при цьому суд враховує, що дане порушення умов виконання договору завдало позивачці моральних страждань, порушення нормального , звичного ритму життя , тому вважає можливим стягнути моральну шкоду в межах співрозмірних з сумою позову та завданими збитками в розмірі 500 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: partial