Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Представник позивача по первісному позову звернувся до відповідачів по первісному позову з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а позивач по зустрічному позову звернувся до відповідачів по зустрічному позову з позовом про визнання договору поруки припиненим. На підставу своїх вимог представник позивача по первісному позову спирається на те, що 22 лютого 2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 599-008/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 21 093, 00 доларів США зі сплатою 11,99 % річних для придбання автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Право банку на здійснення банківських кредитних операцій з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України підтверджується банківською ліцензією № 7, виданою Національним банком України 3 грудня 2001 року, на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; дозволом № 7-1 від 3 грудня 2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до дозволу № 7-1 від 3 грудня 2001 року. Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 252 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5. Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії кредитного договору (повернення кредиту), зазначеного в пункті 1.2. Кредитного договору. 7 квітня 2010 року з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору. Проте, станом на 5 червня 2015 року відповідачем неналежним чином виконуються зобов'язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 37 175,40 доларів США, у тому числі: - заборгованість за кредитом: 15 375,00 доларів США; - заборгованість за процентами: 8 000,04 доларів США; - неустойка (пеня) за кредитом: 9 145,38 доларів США; - неустойка (пеня) за процентами: 4 654,98 доларів США. Пунктом 10.1 кредитного договору передбачено, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Крім цього, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобов'язання відповідачем як позичальником, 13 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON], було укладено договір поруки № 599-008/08Р. Пунктом 1.1. вказаного договору передбачено, що за його умовами поручитель [PERSON], зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором (позивачем) за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником відповідачем за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки, що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Крім того,представник позивача по зустрічному позову звернувся до відповідачів по зустрічному позову з позовом про визнання договору поруки припиненим. На підставу своїх вимог позивач по зустрічному позову спирається на те, що 22 лютого 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Правекс -Банк» укладено договір поруки № 599-008\\08 Р, предметом якого поручитель . зобов'язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконанпя в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 599-008/08 Р від 22 лютого 2008 року щодо сплати процентів неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу і кредиту у строк до 22.02.2015 року у розмірі 21093( двадцять одна тисяча ев'яносто три) долара США. [PERSON] не належним чином виконував умови кредитного договору, про що йому стало відомо з ухвали Маньківського районного суду Черкаської області про відкриття провадження у цивільній справі № 701\\1138\\15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка маї неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій : реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Згідно кредитного договору, боржник [PERSON] первинно взяв на сей зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 22 лютого 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів 10 числа наступного місяця. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строк виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяці строку. Відповідачем по справі [PERSON] зроблено останній платіж 06.04.2012 року, який потім припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту процентів за користування кредитом. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника (а період з 11 травня 2012 року до 09 жовтня 2015 року (часу звернення позивача до суду) у зв'язку з несплатою боржником поточнних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежною виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум. погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа наступного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України): протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги ),якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову» умови чинності поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строки захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій що реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене ним припиненні права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язані застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61,64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя, Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимоги до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня. встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, вбачається, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як вилом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місянів від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений,припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. На підставі вищевикладеного та з урахуванням наявних доказів у справі вбачається, що 06.04.2012 року позичальник [PERSON] здійснив останій платіж на погашення суми кредиту. Відповідно до п.4.4. Кредитного договору альник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення в рівними частинами в сумі 252 дол. США щомісяця до «10» числа наступного. Тобто вже 11 травня 2012 року позичальник почав порушувати умови договору, належно виконувати зобов'язання, саме з цієї дати 11 травня 2012 року протягом місяців банк повинен був пред'явить вимоги до поручителя, що банком не зробленоєно, а тому даний договір поруки необхідно визнати припиненим, що і змусило позивача по зустрічному позову звернутися до суду. Представник позивача по первісному позову в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги по первісному позову в повному обсязі. Представник відповідача по первісному позову [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, позовні вимоги по первісному позову не визнала та просила суд відмовити у задоволенні первісного позову із застосуванням позовної давності, оскільки позивач по первісному позову пропустив строк на звернення за захистом своїх прав без поважних на те причин. Представник позивача по зустрічному позову в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги по зустрічному позову в повному обсязі. Представник відповідача по зустрічному позову ПАТ КБ «Правекс - Банк» - [PERSON] в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, позовні вимоги по зустрічному позову не визнав та просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач по первісному позову та відповідач по зустрічному позову - [PERSON] будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення відповідного оголошення в засобах масової інформації, оскільки у відповідності до повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Черкаській області від 27.10.2015 року (а.с.46), знятий з реєстрації 07.05.2014 року, в судове засідання не з"явився. Проте зазначене дає суду всі підстави вважати що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутності. Крім того від відповідача заяв про відкладення чи перенесення розгляду справи на адресу суду не надходили. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини, дійсно 22 лютого 2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 599-008/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 21 093, 00 доларів США зі сплатою 11,99 % річних для придбання автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 252 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5. Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії кредитного договору (повернення кредиту), зазначеного в пункті 1.2. Кредитного договору. 7 квітня 2010 року з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору. Проте, станом на 5 червня 2015 року відповідачем [PERSON] неналежним чином виконуються зобов'язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 37 175,40 доларів США, у тому числі: - заборгованість за кредитом: 15 375,00 доларів США; - заборгованість за процентами: 8 000,04 доларів США; - неустойка (пеня) за кредитом: 9 145,38 доларів США; - неустойка (пеня) за процентами: 4 654,98 доларів США. Також судом встановлено, щоз метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобов'язання відповідачем як позичальником, 13 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON], було укладено договір поруки № 599-008/08Р. Пунктом 1.1. вказаного договору передбачено, що за його умовами поручитель [PERSON], зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором (позивачем) за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником відповідачем за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] заявила клопотання про застосування до позовних вимог первісного позову позовної давності, обгрунтувавши тим, що з моменту першого простроченого обов"язкового платежу (11 травня 2012 року) сплинув строк звернення до суду. Суд проаналізувавши матераіли справи та відповідні норми права погоджується вцілому з даною позицією предстаника відповідача по первісному позову, оскільки як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними , а саме кінцевий строк повернення кредиту до 22 лютого 2015 року (пункт 1.2 кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункт 4.4 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 4.5 кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 22 лютого 2015 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з 10 травня 2012 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Проте позивач звернувся до суду з позовом до нього та поручителя лише 15.10.2015 року, тому в зя"зку зі сплином строку позовної давності позовні вимоги первісного позову не підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог по зустрічному позову, суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із того, що як дійсно було вищезазначено, що 22 лютого 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Правекс -Банк» укладено договір поруки № 599-008\\08 Р, предметом якого поручитель зобов'язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконанпя в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 599-008/08 Р від 22 лютого 2008 року щодо сплати процентів неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу і кредиту у строк до 22.02.2015 року у розмірі 21093( двадцять одна тисяча ев'яносто три) долара США. [PERSON] не належним чином виконував умови кредитного договору, про що йому стало відомо з ухвали Маньківського районного суду Черкаської області про відкриття провадження у цивільній справі № 701\\1138\\15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно договору поруки №599-08/08Р вбачається, що даний договір діє до 22.02.2018 року, тобто до закінчення дії кредитного договору, а саме до моменту повного виконання зобов"язань по кредитному договору. Проаналізувавши позовні вимоги первісного позову та зустрічного позову та їх правове обгрунтування, суд приходить до висновку про те, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя ; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя . Аналізуючи зазначену норму права суд приходить висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тобто, зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, оскільки за даними умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем. В даному випадку відповідачем по справі [PERSON] зроблено останній платіж 06.04.2012 року, який потім припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений первісний позов у справі, виникла в боржника (в період з 11 травня 2012 року до 09 жовтня 2015 року (часу звернення позивача до суду) у зв'язку з несплатою боржником поточнних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed