Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивачі [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] а також [PERSON], [PERSON], інтереси яких представляє [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання часток в майні колишнього колгоспного двору та визнання права власності на спадкове майно до відповідача [PERSON] з посиланням на те, що по [ADDRESS] знаходиться домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. „А" - 1986 року будівництва та огорожі №1, 2. Позивач [PERSON] 18.10.1981 року зареєструвала шлюб з [PERSON], який вони розірвали 28.08.1990 року, від даного шлюбу [INFO] року у них народилась донька - [PERSON] В позові вказує, що спірний житловий будинок побудований подружжям [PERSON] та [PERSON], яка на той час працювала в колгоспі. 12.09.1986 року рішенням виконкомому Новоселицької районної ради народних депутатів № 144, вирішено видати свідоцтво на право індивідуального будівництва житлового будинку в с. Маршинці Новоселицького району. З 01.05.1986 року по 31.12.1987 року позивач - [PERSON] працювала у колгоспі ім. Жданова в с. Маршинці та на цій підставі їй було виділено земельну ділянку для будівництва. Так, відповідно до погосподарської книги села Маршинці домоволодіння по [ADDRESS], відносилось з 1986 року по 1987 рік включно до колгоспних дворів та в цей період членами двору були: [PERSON], [PERSON], їх донька - [PERSON] При виготовленні технічної документації за параметри вказаного житлового будинку, який в по господарський книзі записали як „сарай", набув статусу житлового будинку, оскільки має житлову площу та підсобні приміщення. Таким чином, вказаний житловий будинок літ. „А" - 1986 року будівництва відноситься до майна колгоспного двору. 28.08.1990 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] В позовній заяві позивачі вказують, що відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УPCP, ст.ст. 12, 16, 17 ЗУ «Про власність» - члени вищевказаного колгоспного двору: [PERSON], [PERSON], [PERSON], мають право спільної сумісної власності на домоволодінні по [ADDRESS] та їх частки визначаються по 1/3 частці кожному члену колгоспного двору, так як на 15.04.1991 року вони не втратили свою частку. В позові також посилаються на те, що в 1990 році вказане домоволодіння набуло статус робочого двору, так як [PERSON] перестала працювати в колгоспі, та станом на 01.07.1990 року по 15.04.1991 року вказане домоволодіння відноситься до категорії робочих дворів. В 2011 році [PERSON] розпочав фактичні шлюбні стосунки з відповідачем - [PERSON], на яку склав заповіт на все своє майно та травні 2012 року написав заяву до сільської ради про те, що бажає зареєструвати її в житловому будинку. [INFO] року [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку житлового будинку літ. „А", огорожу № 1, 2 по [ADDRESS]. В позовній заяві також вказує на те, що спадкоємцем за заповітом є відповідач - [PERSON] та на обов'язкову часту в спадщині має право батько померлого - [PERSON], який в шестимісячний строк звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина. При житті, [PERSON] не оформив та не зареєстрував своє право власності на вказану частку домоволодіння по [ADDRESS] та у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння, державний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про прано на спадщину за законом після смерті [PERSON], таким чином, оформлення спадщини в нотаріальному порядку не можливе. На підставі викладеного просять визнати за [PERSON] та [PERSON] прано власності по 1/3 частки житлового будинку літ. „А", огорожі № 1, 2, що розташовані по [ADDRESS], як частку в майні колгоспного двору та визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку спадкового майна, в порядку спадкування за законом обов'язкової частки в спадщині після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Представники позивачів в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення. Суд заслухавши пояснення представників позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідача - [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що вимоги позову є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що в [ADDRESS] розташоване господарство яке складається з житлового будинку літ. А, огорожі № 1, 2, що підтверджується технічним паспортом. Судом також встановлено, що дане господарство станом на 01.01.1987 року відносилось до дворів колгоспного типу та його членами були спадкодавець - [PERSON], його дружина - [PERSON], та їх донька - [PERSON], що підтверджується довідкою Маршинецької сільської ради № 135 від 30.01.2013 року. Згідно витягу з погосподарської книги, в графі 16 вказано, що в 1988 році [PERSON] та [PERSON] вибули з складу членів спірного двору та станом 01.01.1989 року категорія двору була змінена з «колгоспний» на «робочий». Відповідно до довідки Маршинецької сільської ради № 119 від 28.01.2013 року спірне господарство, що розташоване по [ADDRESS] в період з 01.07.1990 року по 15.04.1991 року відносилось до категорії робочих дворів в якому проживав лише [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть [INFO] року помер [PERSON], який до своєї смерті, а саме 10 травня 2012 року склав заповіт, відповідно до якого заповів все своє майно відповідачу - [PERSON] Судом також встановлено, що крім спадкоємця по заповіту [PERSON], особою яка має право на обов'язкову частку в спадковому майні є батько спадкодавця - [PERSON]. який своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини по смерті свого сина - [PERSON] Згідно ст. 124 ЦК УРСР - при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору, які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п'ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п'ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун. Відповідно до вимог ст. 126 ЦК УРСР - працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20. зазначено, що ст.. ст.. 16, 17 ЗУ „Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 p.. мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Таким чином відповідно до п. 6 ч. 2 вказаної постанови пленуму ВСУ встановлено, що на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що зберіглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Таким чином враховуючи те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] в станом на 01.01.1989 року вибули з членів колгоспного двору, розташованого по [ADDRESS], свої правом відповідно до ст. 124 ЦК УРСР на виділення їм часток у майні колишнього колгоспного двору або компенсації вартості часток протягом трьох річного терміну не скористались, відповідно до вимог ст. 126 ЦК УРСР вони втратили своє право на частку в майні спірного господарства. На підставі викладеного, суд вважає, що підстави на які посилаються позивачі в поданому ними позові є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed