Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що мати позивача - [PERSON] була членом колгоспу «Ленінський Шлях» Софіївського району Дніпропетровської області в період роботи з 01 січня 1946 року по 7 червня 1977 року та після виходу на пенсію. На день смерті [INFO] вона також залишалася членом колгоспу «Ленінський Шлях» Софіївського району і з цієї сільськогосподарської структури не виходила, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення про членство в колгоспі. Реорганізація колгоспу «Ленінський Шлях» в КСП «Деметра+» відбулась в лютому 1995 року (протокол №1 загальних зборів членів колгоспу "Ленінський шлях" від 17.02.1995р.). Під час паювання земель, переданих у колективну власність КСП «Ленінський Шлях» [PERSON] не була включена в список членів коллективного сільськогосподарського підприємства до Державного акта на право колективної власності на землю колишнього КСП «Деметра+». Не зважаючи на відстуність [PERSON] в списках до Державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Деметра+», відповідно до п.2 Указа Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» [PERSON] як пенсіонерка із числа членів колгоспу «Ленінський Шлях» Софіївського району набула право на земельну частку (пай) у розмірі 8.0 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 241 556 гривень 68 копійок з урахуванням індексації, та відповідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів колишнього КСП «Деметра+) була записана під порядковим № 280 і 05 червня 1997 року отримала сертифікат на право на земельну частку ( пай) на своє ім?я [NUMBER]. Після отримання 05 червня 1997 року сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] [INFO] померла. Позивач як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори та отримання житлового [ADDRESS] в спадщину за законом та вступивши в оперативне управління майном померлої матері, але сертифікату на право на земельну частку (пай) позивач не знаходив і йому взагалі на той час було не відомо чи мати мала право на земельну частку (пай) та чи отримувала сертифікат тому, що він працював не в сільскогосподарських підприємствах і йому порядок набуття права на земельну частку (пай) взагалі не відомий а мати [PERSON] померла під час розпаювання колективних земель і була на той час пенсіонером. Із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Деметра+ на території Софіївської селищної ради, після померлої [INFO] матері [PERSON] позивач звернувся до Державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори однак нотаріус відмовила у зв'язку з відсутністю у нього як спадкоємця правовстановлюючого документа на спадкове майно тобто сертифікату на земельну частку (пай). 7 квітня 2018 року позивач подав об?яву в Софіївську району газету «Вісті Софіївщини» про те, що втрачений Сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 5 червня 1997 року на ім?я [PERSON] вважати недійсним. Позивач просить суд визнати за [PERSON], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право на земельну частку (пай) у розмірі 8.0 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 241 556 грн. 68 коп. яке належало померлій відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 05 червня 1997 року. Позивач та представник позивача в судове засідання не з"явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує. Просить задовільнити. Відповідач в судове засідання не з"явився. В задоволенні позовних вимог просять відмовити, та застосувати строк позовної давності, про що вказали у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з"явився. Був належним чином повідомлений. Заяв про розгляд справи без їх участі суду не надавав. Представник третьої особи Софіївської селищної ради в судове засідання не з"явився. Був належним чином повідомлений. Надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судове засідання проводиться без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER](а.с.10). Позивач звернувся до Софіївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку(пай), але йому було відмовлено у зв"язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане спадкове майно(а.с.11-12). [PERSON] була членом колгоспу «Ленінський Шлях» Софіївського району Дніпропетровської області в період роботи з 01 січня 1946 року по 7 червня 1977 року та після виходуна пенсію. На день смерті [INFO] вона також залишалася членом колгоспу «Ленінський Шлях» Софіївського району і з цієї сільськогосподарської структури не виходила, що підтверджеється довідкою Управління соціального захисту населення про членство в колхозі(а.с.14). Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель,переданих уколективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Згідно ст.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель,переданих уколективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно архівної довідки №93 від 10.04.2014 року реорганізація колгоспу «Ленінський Шлях» в КСП «Деметра+» відбулась в лютому 1995 року (протокол №1 загальних зборів членів колгоспу "Ленінський шлях" від 17.02.1995р.)(а.с.15). Під час паювання земель, переданих у колективну власність КСП «Ленінський Шлях» [PERSON] не була включена в список членів коллективного сільськогосподарського підприємства до Державного акта на право колективної власності на землю колишнього КСП «Деметра+», Державний акт серії ДПсФ №0011 від 07 лютого 1996 року, що підтверджується довідкою Відділу у Софіївського районі Головного Управління Держгеокадастру Дніпропетровській області № 369/116-18 від 24.04.2018 року(а.с.17). Згідно довідки Відділу у Софіївського районі Головного Управління Держгеокадастру Дніпропетровській області № 369/116-18 від 24.04.2018 року, державний акт на право власності на земельну частку (пай) на ім"я [PERSON] не виготовлявся та не видавався. Відповідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів колишнього КСП «Деметра+) була записана під порядковим № 280 і 05 червня 1997 року отримала сертифікат на право на земельну частку ( пай) на своє ім?я [NUMBER](а.с.17). Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року (зі змінами від 17.11.2009 року) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У відповідності до абз.3 п.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Крім того, як передбачено п.2,3 та 4 зазначеного Указу при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що не зважаючи на відстуність [PERSON] в списках до Державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Деметра+», відповідно до п.2 Указа Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» [PERSON] як пенсіонерка із числа членів колгоспу «Ленінський Шлях» Софіївського району набула право на земельну частку (пай) у розмірі 8.0 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 241 556 гривень 68 копійок з урахуванням індексації. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське товариство» та п.3 Указа Президента України №666/94 від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи, щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об?єктом успадкування. 7 квітня 2018 року позивач подав об?яву в Софіївську району газету «Вісті Софіївщини» про те, що втрачений Сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 5 червня 1997 року на ім?я [PERSON] вважати недійсним(а.с.19). Що стосується заяв відповідача Софіївської районної державної адміністрації та третьої особи Софіївської селищної ради щодо застосування строків позовної давності, то суд вважає що позивач навів вагомі причини поважності пропуску строку, встановленого для захисту порушеного права. Віповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могля довідатися про порушення його права або особу, яка його порушила. Час, коли позивачу стало відомо про порушення його права - це є початок 2018 року, раніше позивач не міг про це знати, тому що розпаювання земель колективної власності розпочалося в 1997 році, [PERSON] була записана під порядковим №280 і 05 червня 1997 року отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) в розмірі 8,0 в умовних кадастрових гектарах на своє ім"я [NUMBER], але [INFO] померла і більш вірогідно, що вона його могла особисто не отримати а тому позивачу і не було відомо про його існування, тим паче, що він працював не в сільськогосподарському виробництві і не був обізнаний з порядком розпаювання земель колективної власності. Оскільки в судовому порядку підлягає захисту саме порушене право [PERSON] на спадкування після смерті його матері, про порушення вказаного права [PERSON] дізнався після винесення постанови державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори від 22 березня 2018 року, тому суд приходить до висновку, що саме з вказаної дати розпочався строк позовної давності для звернення [PERSON] до суду за захистом свого порушеного права. Вище вказані обставини, спростовують твердження відповідача Софіївської районної державної адміністрації та третьої особи Софіївської селищної ради щодо пропуску позивачем [PERSON] права на звернення до суду з вказаним позовом. Позивач як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори та отримання житлового [ADDRESS] в спадщину за законом та вступивши в оперативне управління майном померлої матері. Законодавець не обмежує спадкоємця, який прийняв спадщину, строками щодо її оформлення, а підставою цього позову стало саме неможливість позивача реалізувати своє право на оформлення спадкового майна, тому доводи представника відповідача, та третьої особи Софіївської селищної ради стосовно пропуску позивачем позовної давності також підлягають відхиленню. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. У разі прийняття спадщини спадкоємцем вся спадкоємна маса приймається у повному обсязі, якщо інше не встановлено волею спадкодавця у заповіті. Строки позовної давності до оформлення права на спадщину не застосовуються. Оскільки позивач обґрунтовував позов тим, що про порушення свого права їм стало відомо у 2018 році, доказів іншого початку перебігу позовної давності відповідач не надав і суд не встановив, то висновок суду про те, що позивач не пропустив строк позовної давності, є обґрунтованим. Тому підстав для застосування строків позовної давності суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved