Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив суд встановити факт спільного проживання [PERSON] та його тітки [PERSON] у будинку по [ADDRESS] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом; усунути від права на спадкування за законом [PERSON] васильовича після смерті його матері [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 05.05.1985 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова будинок з надвірними будовами, який розташований за адресою: [ADDRESS], було визнано в порядку наслідування за законом за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке було видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2648. Після її смерті відкрилася спадщина на '/2 житлового будинку з надвірними будівлями у [ADDRESS]. Всі співласники [PERSON], які постійно проживали у зазанченому будинку, її брат - [PERSON] та друга дружина її батька - [PERSON] також померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть. З 12.08.1994 року до 24.07.2007 року [PERSON] був прописаний у будинку за адресою: [ADDRESS], що підтвердується данними з будинкової книги, та після зняття з реєстрації [PERSON] продовжував там проживати разом зі своєю тіткою [PERSON] [PERSON] потребувала догляду у зв'язку з хворобою, тому [PERSON] доглядав за нею як за матер'ю, купував ліки, викликав лікаря. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, вирішували побутові проблеми, купували продукти харчування, ліки, піклувались один про одного, а також [PERSON] робив поточний ремонт будинку в якому вони проживали. [PERSON] мала рідного сина [PERSON], однак він зовсім не спілкувався зі своєю матір'ю, ухилявся від надання їй допомоги, хоча мав таку можливість оскільки є працездатним. Не купував їй їжу, ліки, одяг. Проживав [PERSON] окремо від [PERSON], не провідував її та взагалі до неї не приїздив, не цікавився її станом здоров'я, навіть у телефонному режимі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Суд вислухавши позивача, представника відповідача, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], було визнано в порядку наслідування за законом за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.05.1985 року. (а.с. 23-28) [PERSON] [INFO] року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 19.02.2014 року, яке було видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2648. (а.с. 4) Крім того, співвласники будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] також померли. (а.с. 10) З 12.08.1994 року до 24.07.2007 року [PERSON] був зареєстрований у будинку за адресою: [ADDRESS], що підтвердується данними з будинкової книги, та після зняття з реєстрації [PERSON] продовжував проживати за зазначеною адресою разом зі своєю тіткою [PERSON].(а.с. 13-18) Відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що знають позивача та знали померлу [PERSON] з якою разом проживав позивач, що вони вели спільне господарство, піклувались один про одного, це була одна сім'я. Тому суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та померла [PERSON] проживали однією сімєю більше п'яти років та вели сумісне господарство за адресою: [ADDRESS], мали спыльний бюджет, у звязку із чим суд вважає за можливе встановити факт їх спільного проживання однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст. 1265ЦК України). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 ,,Про судову практику у справах про спадкування" правило частини п"ятої ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов"язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред"явлена особою, для якої таке усунення породжує пов"язані зі спадкуванням права та обов"язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України. Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає у винній поведінці особи, яка, усвідомлюючи свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Суд вважає доведеним той факт, який також не заперечувався представником відповідача - [PERSON], що останній не спілкувався зі своєю матір'ю [PERSON], ухилявся від надання їй допомоги, хоча мав таку можливість оскільки є працездатним. Не купував їй їжу, ліки, одяг, не провідував її та взагалі до неї не приїздив, не цікавився її станом здоров'я. Вказану допомогу надав померлій [PERSON] позивач [PERSON], що є підставою для усунення від права на спадкування за законом відповідача [PERSON]. Після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, до Першої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся позивач [PERSON]. Відповідно до постанови Першої Харківської державної нотаріальної контори від 05.12.2014 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що строк встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON] вичерпаний. (а.с. 8) Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі, а також той факт, що співвласники спадкового будинку [PERSON], та [PERSON] померли, суд вважає за можливим позов задовольнити та визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає законним позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved