Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості по генеральному договору про надання кредитних послуг №BL1915 від 11.04.2008 року, мотивуючи тим, що 11.04.2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL1915, зі змінами та доповненнями, викладеними в додаткових угодах від 08.05.2009 року, 22.07.2010 року, 23.12.2011 року, 26.03.2012 року, 27.04.2012 року та 27.12.2012 року було внесено зміни. Згідно вказаного договору відповідачка [PERSON]. отримала в позивача кредит в розмірі 500 000,00 доларів США. В рамках вказаного Генерального договору 11.04.2008 року та 17.04.2008 року з відповідачкою було укладено додаткові угоди, за умовами яких було надано [PERSON] Ліміт кредиту в розмірі 80 000,00 доларів США із відсотковою ставкою 14,00% річних та в розмірі 417 390,00 доларів США із відсотковою ставкою 11,50% річних відповідно з датою погашення 17.04.2023 року. Індивідуальними угодами було передбачено, що відповідачка зобов"язується повернути кредит в терміни та розмірах визначених графіком погашення кредиту, який є невід"ємною частиною індивідуальних угод. У зв"язку з порушенням відповідачкою графіку погашення кредиту, станом на 14.03.2014 року за нею виникла заборгованість. Відповідно до вимог Генерального договору позивач вправі вимагати повернення всієї суми наданого кредиту в випадку порушенння термінів погашення будь-яких грошових зобов"язань. З метою забезпечення виконання зобов'язань по генеральному договору про надання кредитних послуг №BL1915 від 11.04.2008 року, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договори два договори поруки із змінами та доповненнями від 08.05.2009 року, 22.07.2010 року, 23.12.2011 року та 27.12.2012 року. Оскільки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, то позивач просить сягнути заборгованість по генеральному договору про надання кредитних послуг №BL1915 від 11.04.2008 року в розмірі 481 322,34 дол. США, що по курсу НБУ станом на 14.03.2014 року становить 4 560 990,83 грн. з відповідачів в солідарному порядку. 29.08.2014 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк" про визнання поруки припиненою. Вимоги зустрічного позову обгрунтовані тим, що у договорі поруки від 17.04.2008 року не встановлено строку після якого порука припиняється, а згідно п.п. 4.1, 4.2 його дія розпочинається з моменту підписання стронами та діє до повного виконання зобов"язань за кредитним договором, що не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. 05.11.2012 року кредитором було направлено [PERSON], як боржнику вимогу про виконання порушеного зобов"язання. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на 31 день з моменту отримання цієї вимоги. Виходячи із вказаної вимоги строк виконання зобов"язання настав 07.12.2012 року, а позовну заяву позивач подав до суду тільки 31.03.2014 року, тобто після закінчення піврічного терміну з моменту настання строку виконання зобов"язань. Крім цього, у нього виникають сумніви у підписанні ним додаткових угод до договору поруки від 17.04.2008 року. А тому, просив визнати поруку припиненою та відмовити в задоволенні первісного позову. Заявою від 12.12.2014 року [PERSON] збільшив позовні вимоги, просив визнати припиненими зобов"язання за договорами поруки від 11.04.2008 року №BL2720/1, від 17.04.2008 року №BL1915/1 та визнати недійсною додаткову угоду до договору поруки від 27.12.2012 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві, просив задоволити в повному обсязі. Вимоги зустрічного позову заперечив в повному обсязі, суду повідомив, що посилання відповідача [PERSON] та його представника на те, що порука припинена, оскільки, 22.12.2011 року та 05.11.2012 року відповідачам було надіслано вимоги про дострокове виконання зобов"язань не заслуговують на увагу. Зокрема, позивач не направляв відповідачці вимогу від 05.11.2012 року, в матеріалах кредитної справи банку такої вимоги не існує. Щодо вимог від 22.12.2011 року, то як вбачається із їх змісту, вони направлялись на виконання простроченої заборгованості, процентів та штрафних санкції. Вказані вимоги відповідачами були виконані шляхом укладення додаткових угод, а тому зобов"язання щодо них вичерпані. На підставі наведеного, просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду повідомив, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, вимога позивача про дострокове повернення кредитних коштів від 21.01.2014 року підписана за допомогою засобів оперативної поліграфії струминним способом друку твердочорнильним принтером, а тому не може бути взята судом до уваги, а позивач не має право вимагати дострокового стягнення коштів по кредитному договору. На підставі наведеного, просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях 12.12.2014 року, 15.01.2015 року, 03.03.2015 року, 14.04.2015 року позовні вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у ньому, просив їх задоволити, а тому в задоволенні первісного позову - відмовити. В судові засідання призначені на 10.02.2016 року та 05.04.2016 року представник відповідача [PERSON] не з"явився, попередньо подав до суду клопотання про перенесення розгляду справи та про відкладення розгляду справи у зв"язку з тим, що він перебуває на лікуванні із гострим респіраторним хахворюванням, однак, представником не надано суду жодних доказів на підтвердження поважності неявки в судові засідання (а.с.89, 90, 112 том 2). Беручи до уваги те, що справа перебуває в провадженні з 2014 року, протягом всього розгляду справи вісім разів було відкладено судові засідання у зв"язку з неявкими представників відповідачів, доказів поважності неявок представників суду не було надано жодного разу, а тому вказане клопотання суд до уваги не бере, оскільки, розцінює його як затягуванням розгляду справи. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з боржника та поручителя, а поручитель оскаржує договори поруки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 11.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та відповідачкою [PERSON] було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL1915, за яким банк зобов"язався надати, позичальнику (відповідачці) 500 000 доларів США. (а.с. 15-21 том 1). В рамках даного генерального договору 11.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та відповідачкою [PERSON] було укладено додаткову угоду № BL1915/BL2720- КL+до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року (індивідуальна угода - кредитна лінія плюс) відповідно до якої позичальнику (відповідачці) надано ліміт кредиту в розмірі 80 000,00 доларів США із відсотковою ставкою 14,00% річних терміном погашення всієї суми кредиту не пізніше 01.04.2028 року (п.п. 1., 2.3., 5.1.) (а.с.22-24 том 1). 17.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та відповідачкою [PERSON] було укладено додаткову угоду № BL1915/BL1915-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року (індивідуальна угода - кредит без відстрочення) відповідно до якої позичальнику (відповідачці) надано ліміт кредиту в розмірі 417 390,00 доларів США із відсотковою ставкою 11.50% річних (п.п. 1., 3.1.). Відповідно до п.2.2. вказаної угоди позичальник зобов"язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до цієї індивідуальної угоди та/або згідно умов відповідної угоди сторін (а.с.25-30 том 1). Додатковими угодами від 08.05.2009 року, 08.05.2009 року, 22.07.2010 року, 22.07.2010 року, 23.12.2011 року, 23.12.2011 року, 26.03.2012 року, 27.04.2012 року, 27.12.2012 року, 27.12.2012 року року було змінено первісні умови договору в частині строку повернення кредитних коштів, процентної ставки, встановлено порядок сплати простроченої заборгованості, розмір плати за користування кредитом (а.с. 31-72). Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов'язань, якими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання відповідачкою [PERSON] зобов"язань по додатковій угоді № BL1915/BL2720- КL+до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року та додатковій угоді № BL1915/BL1915-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договори поруки №BL2720/1 від 11.04.2008 року та №BL1915/1 від 17.04.2008 року. Відповідно до п.п. 1.3. та 1.4. договорів поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за основним договором.(а.с.73-75, 78-80 том 1) Додатковими угодами №1 до договору поруки №BL2720/1 від 11.04.2008 року та №1 до договору поруки №BL2720/1 від 11.04.2008 року було внесені доповнення та зміни до них (а.с. 76, 77, 81-86 том 1). Відповідачем під час судового розгляду справи було поставлено під сумнів факт підписання ним додаткових угод №1 від 22.07.2010 року, №2 від 23.12.2011 року та додаткової угоди від 27.12.2012 року, у зв"язку з чим ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14.04.2015 року було призначено почеркозначу експертизу та на час її проведення, провадження у справі зупинено. Згідно висновку експерта №09/03-162 від 14.01.2016 року підписи від імені поручителя гр.[PERSON] у додатковій угоді №1 від 22.07.2010 року до договору поруки №BL1915/1 від 17.04.2008 року, у додатковій угоді №2 від 23.12.2011 року до договору поруки №BL1915/1 від 17.04.2008 року, у додатковій угоді від 27.12.2012 року до договору поруки №BL1915/1 від 17.04.2008 року виконані гр. [PERSON] (а.с.52-56 том 2). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка [PERSON] порушила графік погашення, що підтверджується розрахунком заборгованості по додатковій угоді № BL1915/BL2720- КL+до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року та додатковій угоді № BL1915/BL1915-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року (а.с.7-14 том 1). У зв"язку з чим, позивачем 29.01.2014 року було направлено відповідачам рекомендованим листом відповідні вимоги від 21.01.2014 року про погашення заборгованості перед позивачем по додатковій угоді № BL1915/BL2720- КL+до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року та додатковій угоді № BL1915/BL1915-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року (а.с.87-94 том 1). Судом встановлено, що позичальник [PERSON] по додатковій угоді № BL1915/BL2720- КL+до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року останній платіж вносила 03.12.2013 року, а по додатковій угоді № BL1915/BL1915-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року - 30.08.2013 року та в подальшому припинила внесення чергових щомісячних платежів щодо повернення кредиту. А тому, в січні 2014 року банк пред'явив вимоги до відповідачів про дострокове повернення всієї суми позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (постанова Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс14). Встановивши, що пред'явлені банком в січні 2014 року вимоги до позичальника та поручителя не виконані, та що банк в квітні 2014 року, тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку, звернувся із зазначеним позовом до суду, суд прийшов до висновку про те, що зобов"язання поручителя [PERSON] за договороми поруки не є припиненими. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги зустрічного позову є необгрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення. Щодо твердження представника відповідачки [PERSON] про те, що вимога позивача про дострокове повернення кредитних коштів від 21.01.2014 року підписана за допомогою засобів оперативної поліграфії струминним способом друку твердочорнильним принтером, а тому не може бути взята судом до уваги, а позивач не має право вимагати дострокового стягнення коштів по кредитному договору то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 п. 24 Постанови Пленуму ВСС України від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" пред"явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред"явлення до нього позову. Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості, відповідачка [PERSON] 03.12.2013 року здійснила останню проплату по кредитних зобов"язаннях. Отже, позивач з цього часу мав право протягом шести місяців пред"явити вимогу до відповідачів про виконання ними в солідарному порядку зобов'язання за договорами. А тому, якщо не брати до уваги вимоги позивача від 21.01.2014 року з тих підстав, що нібито вони не підписані уповноваженою особою, то пред"явлений 07.04.2014 року до суду позов є пред"явленням позовної вимоги про дострокове виконання кредитних зобов"язань. Щодо посилання відповідача [PERSON] на вимоги про дострокове виконання зобов"язань від 22.12.2011 року, то вони вичерпали свої зобов"зання, оскільки, після їх надіслання між сторонами було укладено додаткові угоди якими досягнуто згоди щодо подальшого виконання кредитних зобов"язань (а.с. 52-72, 83-86 том 1). Крім цього, представник позивача стверджує, що вимога від 05.11.2012 року відповідачці [PERSON] не надсилалася, в матеріалах кредитної справи банку такої вимоги не існує. Оригінал такої вимоги зі сторони відповідачки суду надано не було, а отже, вона до уваги братись не може. Позивачем проведено розрахунок заборгованості станом на 14.03.2014 року: по додатковій угоді № BL1915/BL2720- КL+до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року в розмірі 73 756,99 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.03.2014 року становить 664 360,94 грн., з яких: заборгованість по сумі кредиту - 70 110,59 доларів США (664 360,97 грн.), в тому числі прострочена заборгованість по сумі кредиту - 1 038,24 доларів США (9 838,26 грн.), відсотки - 3 602,32 доларів США (34 135,22 грн.), підвищені відсотки - 44,08 доларів США (417,70 грн.); по додатковій угоді № BL1915/BL1915-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL1915 від 11.04.2008 року в розмірі 407 568,35 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.03.2014 року становить 3 862 076,97 грн., з яких: заборгованість по сумі кредиту - 379 299,17 доларів США (3 594 201,01 грн.), в тому числі прострочена заборгованість по сумі кредиту - 7 405,83 доларів США (70 176,90 грн.), відсотки - 27 597,57 доларів США (261 511,81 грн.), підвищені відсотки та пеня - 671,61 доларів США (6 364,15 грн.) (а.с.7-14 том 1). Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON], [PERSON] за вказаними додатковими угодами відповідачами не представлено суду. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення в солідарному порядку з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості у розмірі 481 322,34 дол. США, що по курсу НБУ станом на 14.03.2014 року становить 4 560 990,83 грн. за кредитним договором №BL1915 від 11.04.2008 року Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідачів 3 654,00 грн. витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви та 121,80 грн. - за подання заяви про забезпечення позову. Однак вказана вимога підлягає до часткового задоволення, оскільки, ухвалою суду від 14.04.2014 року в задоволенні клопотання про забезпечення доказів було відмовлено (а.с.115 том 1), а отже судовий збір в розмірі 121,80 грн. не підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача. Отже, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до [PERSON], [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного, відповідно до п.п. 9, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, постанови Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс14, ст.ст. 16, 20, 526, 527, 546, 548, 554, 559, 610, 612, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved