Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до [PERSON] посилаючись на те, що відповідно до договору б/н від 06.04.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком Договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач виконав свої зобовязання за договором та угодою надавши відповідачу кредит у визначеній договором сумі. Відповідач взяті на себе зобовязання у встановлений строк не виконував, своєчасно не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 31.08.2013 року заборгованість [PERSON] перед позивачем склала 25504 грн. 48 коп., з яких 5954,57 грн. заборгованість за кредитом; 17859,22грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. і 1190,69 грн. - штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала викладені в позові обставини. Також пояснила, що останнє погашення коштів за договором відповідач здійснив 02.10.2008 року в сумі 600 грн.. З 03.10.2008 року відповідач припинив вносити кошти на погашення заборгованості по кредиту. 06.10.2008 року він знову зняв кошти з рахунку. Відповідно до п.9.12 Умов надання банківських послуг, договір автоматично було продовжено. 26.02.2009 року позивач провів службову операцію в сумі 00 грн. 06 коп. Допускає, що це могло бути списання банком коштів з іншого рахунку відповідача. 11.07.2009 року відповідачу був помилково нарахований штраф за прострочку в сумі 889,54 грн., 27.09.2009 року відбулося повернення штрафу за прострочку. Пунктом 9.4 Умов надання банківських послуг передбачено, що у випадку наявності перевитрати платіжного ліміту по карткі та непогашення його протягом 6 місяців, картка закривається, наступне відновлення дії картки можливе лише після повного погашення заборгованості. Однак, в даному випадку сам картковий рахунок не закривається. Документи щодо повернення боржником заборгованості за період з 2006р. по 2008 рік - не збереглися по закінченню строку зберігання. Чому не звертались з позовом до [PERSON] раніше -пояснити не може. Також представник позивача зазначила, що в наданому розрахунку заборгованості вказана сума боргу по судовим штрафам в розмірі 1690,69 грн., з яких сума штрафу у відсотках до суми боргу складає 1190,69 грн. та фіксована сума штрафу -500 грн. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 25504,48 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача не змогла пояснити чому у розрахунку заборгованості значиться заборгованість по кредиту і відсоткам (5954,57 грн.+ 17859,22 грн.) = 23813 грн. 79 коп., а у виписці з рахунку значиться заборгованість в більшому розмірі в сумі 24159,16 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав заяву про застосування строку позовної давності. В судовому засіданні пояснив, що в 06.04.2006 року він отримав кредитну картку в банку позивача. З картки знімав гроші та вносив кошти на погашення кредиту. В жовтні 2008 року він погасив кредит та написав заяву про припинення дії договору кредиту. Співробітник відділення банку прийняла заяву і картку та повідомила, що йому зателефонують з приводу закінчення дії договору. Кредитної картки з новим строком дії - він не отримував. В 2010 році йому зателефонували з банку та повідомили, що по кредиту у нього значиться заборгованість близько 12000 грн., оскільки він зняв 6000 грн. та їх не погасив. Однак таких коштів він не знімав. В 2012 році йому також телефонували з ПАТ КБ Приватбанк з приводу заборгованості. Він звернувся в банк, де йому повідомили, що перевірять всі платежі і зателефонують йому, але так нічого не з"ясувалось. Звертався він в усному порядку, квитанції про погашення заборгованості за період з 2007 по жовтень 2008 року він не зберіг. Просить застосувати строк позовної давності, оскільки з моменту виникнення прострочки, як зазначає банк - з 31.10.2008 року до моменту подачі позовної заяви пройшло майже 5 років, що перевищує трирічний строк позовної давності, встановленої законом. В позові просить відмовити. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що позивачем пропущено трирічний загальний строк позовної давності та спеціальний строк позовної давності, встановлений до вимог стосовно стягнення пені та штрафів 1 рік. Так, з позовних матеріалів вбачається, що 31.10.2008 року у відповідача виникла прострочена заборгованість по кредиту, позов датовано 14.09.2013 року. Позивач звернувся в суд майже через 5 років після того, як дізнався про порушення своїх прав. Із копії заяви [PERSON] на отримання кредитної картки слідує, що строк дії картки встановлений до 01.01.2009 року. З цієї дати також минуло понад 3 роки. Крім того, позивач приблизно у жовтні 2008 року написав заяву про закриття платіжної картки, більше кошти з кредитної картки не знімав, про наявність заборгованості йому не повідомляли до 2010 року. Також зазначив, що розрахунок заборгованості суперечить умовам кредиту, отриманого відповідачем: застосована збільшена процентна ставка, в суму боргу включено штрафні санкції, які не передбачені заявою позичальника. Просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Допитавши представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. 06.04.2006 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (а.с.15), укладено договір без номера, який складається із заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до вказаної заяви відповідач отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Термін дії картки визначений - січень 2009р. (а.с.7,47-48). Свої зобов'язання по договору відповідач належним чином не виконав. Згідно розрахунку позивача станом на 31 серпня 2013 року у [PERSON] утворилася заборгованість за користування кредитом в розмірі 25504 гривні 48 коп., яка складається з: 5954,57 грн. заборгованість за кредитом; 17859,22грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в загальному розмірі 1690,69 грн.. (а.с.4-6). Із виписки по особовому рахунку [PERSON] слідує, що останнє внесення коштів на рахунок позивача здійснено 02.10.2008 року. Після цього здійснювалось нарахування банком відсотків за прострочений кредит та за користування кредитом (а.с.42-46). Також встановлено, що відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.41). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які випливають з умов та виконання договору споживчого кредиту, прав та обов"язків сторін, а також прав та обов"язків споживачів. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору отримані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частина 1 ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Пунктом 8.6 розділу І Умов та правил надання банківських послуг, передбачено нарахування штрафних санкцій за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, більш ніж на 120 днів в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідно до п.3.1.1, 3.1.3 розділу 2 Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки та продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), в разі якщо завчасно (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява утримувача картки про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на рахунку та при дотриманні інших умов продовження рахунку (а.с.10). Згідно копії заяви відповідача строк дії картки встановлений до січня 2009 року. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Із пояснень відповідача слідує, що він в жовтні 2008 року звернувся до позивача з питанням припинення дії договору кредиту, картка з новим строком дії йому не видавалась. Доказів про видачу картки з новим строком дії - позивачем суду не надано. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] порушував свої зобовязання за кредитом перед банком, останнє внесення коштів на повернення кредиту відбулось 02 жовтня 2008 року. 06.10.2008 року [PERSON] зняв кошти з карткового рахунку в сумі 412 грн. За [PERSON] значиться заборгованість по кредитному договору, яка на даний час не сплачена. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). Для вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) встановлена спеціальна позовна давність -1 рік (ч.2 ст.258 ЦК України). Приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Приписами ч.1, 3 ст.264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов"язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов"язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Із виписки по особовому рахунку [PERSON] та із пояснень сторін в судовому засіданні слідує, що остаточне внесення коштів відповідачем на повернення кредиту було здійснено 02.10.2008 року, кредит в повному обсязі не сплачено. Отже, позивачу з 03.10.2008 року стало відомо про порушення своїх прав щодо повернення кредитних коштів, а тому з цього моменту у позивача виникло право на пред'явлення позовної вимоги до відповідача. Позивач звернувся з позовом до [PERSON] 14.09.2013 року, який надійшов до суду 25.10.2013 року, що підтверджується штампом суду. Договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався. Строк позовної давності встановлений законом - минув. Між тим, ніяких заходів щодо повернення кредиту, позивач своєчасно, на протязі 3-х років, не приймав. У встановлений законом строк своїм правом по примусовому стягненню з відповідача заборгованості - не скористався. Відповідно до ст.266 ЦК України - зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вказаних норм закону, судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Виходячи із змісту ст.60 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично відноситься до пояснень представника позивача стосовно припущення про можливе списання співробітниками банку 26.02.2009 року - 00 грн. 06 коп. з іншого рахунку відповідача [PERSON], доказів на підтвердження даних пояснень суду не надано. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 25504 грн. 48 коп. по кредитному договору від 06.04.2006 року- задоволенню не підлягають, так як позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також слід відмовити ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК в стягненні з відповідача на користь позивача судового збору.

Outcome: dismissed