Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення суми коштів у розмірі 217 359 грн. 71 коп., як різниці вартості автомобіля марки VW Jetta 1.4 TSI, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , рік виробництва 2014, д.н.з. [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначено, що 15 липня 2014 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] укладено Договір про фінансовий лізинг № 00010141 разом з додатками, а саме: Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (надалі - «Графік платежів») та Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу. На виконання умов Договору, 29 липня 2014 року, відповідач отримав у користування об`єкт лізингу, а саме: транспортний засіб типу VW Jetta 1.4 TSI, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , рік виробництва 2014, д.н.з. [NUMBER] , - вартість якого становить 242 596 грн. 20 коп., що еквівалентно 20 559, 00 доларів США. За умовами Договору, відповідач взяв на себе зобов`язання із належного утримання Об`єкта лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування). У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем, на його адресу була направлена вимога за вих. №00010141 від 16.10.2015 р. за якою позивач вимагав сплати заборгованості за договором, повернення об`єкта лізингу та повідомив про відмову від договору. Однак, вимога була проігнорована, у зв`язку з чим, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис за №645 від 05.07.2016 р. На підставі вказаного виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО, 15.07.2016 р. було відкрито виконавче провадження за №51681432. 19.08.2016 р. державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кіровоград Головного територіального управління юстиції Кіровоградської області був описаний та переданий на відповідальне зберігання. Зважаючи на наявну заборгованість у відповідача перед позивачем, останній звернувся до Суду з позовом про стягнення суми боргу та збитків з Відповідача (справа № 404/7896/17). Рішення у цій справі не прийнято, однак рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі №404/4702/18 за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Лізинг Україна» було визнано недійсним договір про фінансовий лізинг від 15.07.2014 року №00010141 без застосування наслідків недійсності правочину для позивача. Згідно п. 5, 6 Постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Вимога про визнання правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності розглядається у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до змісту цієї статті, якщо за недійсним правочином було передано певну річ, вона підлягає поверненню. Якщо це зробити не можливо, або одержане полягає у користуванні майном - інша сторона має відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відшкодування різниці у вартості майна може мати місце в порядку відшкодування збитків, зокрема, у випадку, коли таке майно було пошкоджено. Стверджується, що згідно укладеного Договору фінансового лізингу, 29 липня 2014 року, відповідач отримав у користування об`єкт лізингу, а саме: засіб типу VW Jetta 1.4 TSI, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , рік виробництва 2014, д.н.з. [NUMBER] , - вартість якого становить 242 596 грн. 20 коп., що еквівалентно 20 559, 00 доларів США. Автомобіль було повернуто 19 серпня 2016 року, що зафіксовано актом прийому-передачі в якому було зазначено, що в ході огляду автомобіля було встановлено пошкодження. Крім того, відповідач отримав за Договором лізингу новий транспортний засіб, що підтверджується вказаним Договором та актом приймання-передачі транспортного засобу, а внаслідок використання цього транспортного засобу та через спричинення йому механічних пошкоджень, вартість його значно знизилася. Згідно звіту №50/16 про оцінку транспортного засобу від 14 листопада 2016 року ринкова вартість автомобіля марки VW Jetta 1.4 TSI, шасі № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] на дату оцінки становить 326 692 (триста двадцять шість тисяч шістсот дев`яносто дві) грн. 66 коп., що еквівалентно 12 773, 91доларам США (25,57 грн. за 1 долар США). Згідно Договору від 15 липня 2014 року та сплаченого позивачем рахунку, -вартість об`єкту лізингу становить 242 596 грн. 20 коп., що еквівалентно 20 559, . 00 доларів США. Отже, вартість повернутого позивачу об`єкту лізингу в порівнянні з визначеною його вартістю на момент укладення договору зменшилася на 7 785, 09дол. США із розрахунку (20 559, 00 доларів США - 12 773, 91доларів США = 7 785, 09доларів США). У зв`язку з наведеними обставинами, з метою повернення сторін у первісний стан, в якому сторони перебували до укладення Договору про фінансовий лізинг від 15.07.2014 року №00010141, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда, у справі №404/4702/18, визнаний недійсним, зважаючи на те, що відповідач з липня 2014 року по серпень 2016 року користувався транспортним засобом та за даний період вартість транспортного засобу значно знизилася у зв`язку з його експлуатацією відповідачем, - з відповідача на користь позивача позивач просить стягнути кошти, які є різницею вартості автомобіля станом на день його передачі відповідачу та проведення оцінки, в розмірі 7 785, 09долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14 листопада 2018 року (27,92 грн. за 1 долар США) еквівалентно 217 359 грн. 71 коп, а тому просить задовольнити позов повністю та стягнути судовий збір в сумі 3260,40 грн. та витрат за правничу допомогу 12000 грн. В судовому засіданні представником позивача позов підтримано повністю. До судового засідання відповідачем надано відзив на позовну заяву з посиланням, що абз. 2 арк.2 позовної заяви позивач посилається на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда по справі №404/4702/18, як на основу своїх позовних вимог. Проте, зазначене посилання є таким, що не відповідає вимогам ЦПК України, адже на дату подачі позовної заяви зазначене рішення не набрало законної сили, а отже у позивача були відсутні правові підстави посилання на норми п. п. 5,6 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 року та на норми ст.216 ЦК України «Правові наслідки недійсності правочину», так як рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда по справі №404/4702/18 від 07.12.2018 року на момент подачі позовної заяви - 23.11.2018 року не набрало законної сили. Стверджується про невідповідність звіту №50/16 про оцінку транспортного засобу від 14 листопада 2016 року обставинам справи, так як зазначений документ є сумнівним та таким, що не встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги Позивача. Звіт проведено на підставі фотознімків без огляду транспортного засобу . Стверджується, що позивач зазначає наступне: «Автомобіль було повернуто 19 серпня 2016 року, що зафіксовано актом прийому-передачі...» (абз. 10 арк. 2 позовної заяви від 23.11.2018 року у справі № 404/8187/18) та посилається за звіт №50/16 про оцінку транспортного засобу від 14 листопада 2016 року, який, на думку позивача є нібито доказом у даній справі. Між датою повернення автомобіля -19 серпня 2016 року та датою складення звіту про оцінку - 23.11.2016 року - пройшов тривалий період часу - більш ніж три календарних місяці, а отже, зважаючи на зазначені обставини, вказаний звіт від 14.11.2016 року №50/16 не може вважатись, таким, що достовірно оцінює вартість транспортного засобу, що 19.08.2016р. був повернутий позивачу по договору фінансового лізингу №00010141 від 15.07.2014. Крім того, відповідно до даних ксерокопії звіту №50/16 про оцінку транспортного засобу від 14 листопада 2016 року суб`єктом, що проводив оцінку є ФОП [PERSON] ( [ADDRESS] ). На 1-му аркуші зазначеного звіту вказано, що він «складений 14 листопада 2016 року» і надалі зазначено про те, що «14 листопада 2016 року до суб`єкта оціночної діяльності фізична особа підприємець [PERSON] надійшла заява від ТОВ «Порше Лізинг Україна» щодо визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу (далі - КТЗ)», з чого випливає, що зазначене дослідження відбувалось протягом одного дня - 14.11.2016 року (без зазначення часового проміжку його проведення). З зазначеного звіту №50/16 не зрозуміло чи дане дослідження проводилось протягом 1 хвилини, півгодини, години, або протягом іншого часового проміжку 14.11.2016 року. Рекомендованим листом № 2500665163938 разом з позовною заявою на адресу відповідача надійшла лише ксерокопія звіту №50/16 про оцінку транспортного засобу від 14.11.2016 p., що свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, порушення процесуальних прав відповідача внаслідок грубого порушення позивачем вимог ч.1 ст.177 ЦПК України. Вказується на невідповідність звіту №50/16 про оцінку транспортного засобу від 14 листопада 2016року вимогам чинного законодавства України . Так, на арк. 2 звіту №50/16 про оцінку транспортного засобу від 14 листопада 2016 року (надалі по тексту - звіт №50/16) зазначено про те, що автор звіту під час дослідження використовував наступні нормативні та довідкові джерела інформації, які дають проведення оцінки майна з обов`язковим оглядом транспортного засобу. Зазначається про невідображення позивачем в позовній заяві від 23.11.2018 року інформації про отримане страхове відшкодування по Договору фінансового лізингу №00010141 від 15.07.2014. Проте, пунктом 11.1 «Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу», що є невід`ємною частиною Договору фінансового лізингу №00010141 від 15.07.2014 (надалі за текстом - «Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу»), передбачено, що «Порше Лізинг Україна» забезпечує та підтримує страхування Об`єкта лізингу від страхових випадків, вказаних у пункті 11.3...». Відповідно до пункту 11.3 «Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу» : «Страхування, яке зобов`язане забезпечити Порше Лізинг Україна, має покривати наступні страхові випадки: 11.3.1.знищення; 11.3.2.крадіжки; 11.3.3 .пошкодження всього або частин транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 11.3.4. пошкодження всього або частин транспортного засобу внаслідок пожежі чи стихійних лих; 11.3.5 . пошкодження, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортних пригод за участю Об`єкта лізингу іншим учасникам дорожнього руху та об`єктам, яким завдано пошкодження у цій пригоді. З вищевикладеного слідує, що на підставі п.п. 11.1 та 11.3 «Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу», що є невід`ємною частиною Договору фінансового лізингу №00010141 від 15.07.2014, забезпечення страхування автотранспортного засобу здійснюється позивачем, а збитки завдані пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є страховим випадком, має відшкодовуватись Страховиком. Так, 02.08.2016 року за участю відповідача, що керував транспортним засобом, який є Об`єктом лізингу по Договору №00010141 від 15.07.2014р. сталась дорожньо-транспортна пригода (довідка Управління патрульної поліції в Кіровоградській області №3016216641091017 про ДТП). 04.08.2016 року відповідач звернувся на адресу ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, якому присвоєно №00199480 від 02.08.2016 року, за результатами розгляду якої ПрАТ «СК «УНІКА» відшкодовано витрати на ремонт у сумі 127231,45 грн. Крім того, в абз. абз. 6-8 арк.3 позовної заяви від 23.11.2018 року позивач вказує про наступні обставини: «...ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено Договір про надання юридичних послуг від 27.03.2018 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Праймлекс». На виконання умов Договору про надання юридичних послуг сторонами підписано Заявку, відповідно до якої Виконавець (ТОВ «ЮК «Праймлекс») зобов`язався надати (виконати) для Замовнику юридичні послуги із комплексного юридичного супроводу справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» до відповідача про застосування наслідків недійсності правочину за Договором про фінансовий лізинг №00010141 від 15 липня 2014 року. Згідно з умовами Договору , замовник зобов`язаний сплатити ти виконавцю за представництво інтересів замовника в суді першої інстанції в розмірі 12 000 грн. 00 коп.» При цьому, до позовної заяви від 23.11.2018 року позивачем надано лише ксерокопію Договору про надання юридичних послуг від 27.03.2018 року без надання копії заявки, яка відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору є Додатком 1 і є невід`ємною частиною Договору. При оформленні позовної заяви від 23.11.2018 року та наданні її копії на адресу відповідача, позивачем грубо порушено вимоги щодо її форми і змісту, а саме: 1) Відповідно до вимог п.9 ч.З ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: «9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи». Крім того, ч. 1 ст. 134 ЦПК України чітко передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, що не було виконано Позивачем. В позовній заяві від 23.11. 2018 року лише зазначена інформація про Повідомлення про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат і зазначена сума 12000,00 грн., проте одразу після цього позивач окремо повідомляє про інші судові витрати - 3260 грн. 40 коп. та 12000 грн. 00 коп. (абз. 9 та 10 арк. 3 позовної заяви від 23.11.2018 року по справі № 404/8187/18). Стверджується, що зазначені обставини вводять в оману суд і відповідача, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти. 15 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00010141 разом з додатками, а саме: Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (надалі - «Графік платежів») та Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу. На виконання умов Договору, 29 липня 2014 року, відповідач отримав у користування об`єкт лізингу, а саме: транспортний засіб типу VW Jetta 1.4 TSI, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , рік виробництва 2014, д.н.з. [NUMBER] , - вартість якого становила 242 596 грн. 20 коп., що еквівалентно 20 559, 00 доларів США. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2018 року визнано недійсним договір про фінансовий лізинг від 15.07.2014 року №00010141, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] , стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» (ЄДРПОУ 35571472, просп. П.Тичини, 1В, м. Київ) на користь [PERSON] ( ІН [NUMBER] [ADDRESS] ) грошові кошти сплачені за договором від 15.07.2014 року №00010141 в розмірі 234 326,41 грн., та стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» (ЄДРПОУ 35571472, просп. П.Тичини, 1В, м. Київ) на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19.03.2019 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2018 року залишено без змін. Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "Порше Лізинг Україна" посилався на ч. 1 ст. 216 ЦК України, згідно якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, застосування вказаних правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення нікчемного правочину. Детальний аналіз ст. 216 ЦК України має можливість прийти до висновку про те, що у даному конкретному випадку після визнання вищевказаного договору лізингу недійсним, фактично був зобов"язаний повернути відповідачу гроші, сплачені позивачем по вказаному договору (що і було зроблено) , а з позивача стягнути кошти з користування цією машиною за цінами, які існують на момент відшкодування. Такі доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов"язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов"язання в іноземній валюті. Відповідно до положень ст. 533 ЦК україни грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповіної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно договору фінансового лізингу № 00010141 від 15.07.2014 р. вартість об"єкту лізингу VW Jetta 1.4 TSI, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , рік виробництва 2014, д.н.з. [NUMBER] становить еквівалент 20559,00 доларів США, що в перерахунку на національну валюту на день укладення договору складає 242596, 20 грн. Таким чином, вартість автомобіля на час укладання вищевказаної угоди була саме 242596, 20 грн. Автомобіль було повернуто 19 серпня 2016 року, що зафіксовано актом прийому-передачі в якому було зазначено, що в ході огляду автомобіля було встановлено пошкодження. Згідно звіту №50/16 про оцінку транспортного засобу від 14 листопада 2016 року ринкова вартість автомобіля марки VW Jetta 1.4 TSI, шасі № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] на дату оцінки становить 326 692 (триста двадцять шість тисяч шістсот дев`яносто дві) грн. 66 коп., що еквівалентно 12 773, 91доларам США (25,57 грн. за 1 долар США). Даний звіт , суд визнає неналежним доказом у справі , оскільки відповідним оцінювачем при проведенні оцінки автор звіту використовував Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України , Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, відповідно до якої визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), можливе тільки за рішенням органу ( посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. При цьому, особистий огляд оцінювачем зроблено не було, висновок складено на підставі фото таблиць та документів. Згідно рецензії на звіт про оцінку транспортного засобу встановлена невідповідність даного звіту нормам чинного законодавства України ( а.с. 131-135). Звіт №50/16 про оцінку транспортного засобу від 14 листопада 2016 року , який визначає ринкову вартість автомобіля, а не вартість за користування відповідачем автомобілем протягом певного періоду, розрахованої в еквіваленті до долара США. Суд погоджується з доводами відповідача, що даний звіт не є належним та допустимим доказом визначення розміру користування автомобілем в національній валюті, а тому не може бути прийнятий до уваги. Інших розрахунків на підтвердження своїх вимог позивачем не надано. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, суд погоджується з тим, що на час звернення до суду з даним позовом не набрало законної сили рішення суду про визнання недійсним договору , для вирішення питання про застосування реституції. Крім того, вивчення рішення суду про визнання недійсним договору між сторонами дає можливість стверджувати , що судом було застосовано реституцію. Позивачем не було повідомлено суд про отримання страхових сум про що було зазначено представником відповідача . Тому, саме звернення до суду з даним позовом є безпідставним , а позов необґрунтованим і таким , що не підлягає задоволенню повністю. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд вирішує стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Порше Лізинг Україна» на користь [PERSON] - 5055грн понесених судових витрат на проведення рецензії звіту. Інші судові витрати залишити по фактичному їх понесенні сторонами.

Outcome: approved