Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

05.08.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 21.02.2004 року уклала із ним шлюб від якого у них народилося двоє синів : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Причиною розпаду сім"ї послужило те, що відповідач зловживав спиртними напоями, в стані алкогольного сп"яніння влаштовував сварки та скандали, бив її та дітей а зароблені гроші пропивав. З липня 2016 рорку сторони спільно не проживають. За таких обставин вважає, що сім"я не може бути збережена та просила суд шлюб розірвати. Також просила після розірвання шлюбу залишити їй набуте у шлюбі прізвищ . Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити із підстав, вказаних у позові. Відповідач, будучи у встановленому порядку повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчать долучені до матеріалів справи поштові повідомлення, на виклик суду повторно не з"явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності не подав, у зв"язку з чим, суд, за згодою позивачки, ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду(ст.224 ЦПК України). Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про одруження (а.с.4), 21.02.2004 року у Новострілищанській селищній раді Жидачівського району Львівської області за актовим записом №1 цього дня зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин із-за негативної поведінки відповідача, пов"язаної із зловживанням спиртними напоями, насильством щодо дітей, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через таку поведінку відповідача та втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам позивачки та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивачки відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Оскільки позивачка внаслідок укладення шлюбу набула прізвище [PERSON], тому вона відповідно до ст.113 СК України і надалі вправі іменуватись цим прізвищем. Неповнолітніх дітей залишити проживати з матірю [PERSON]

Outcome: approved