Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власницею будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку з часу його набуття вона проживала разом зі своєю сім"єю: чоловіком [PERSON], сином [PERSON]. 28 січня 2006 року її син зареєстрував шлюб з відповідачкою. 17.02.2006 року відповідачка зареєструвалася в зазначеному будинку. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON], народилася дочка [PERSON], [INFO]. Однією сім"єю [PERSON] та [PERSON] прожили до серпня 2012 року, а в серпні подружжя припинило спільне проживання, та відповідачка пішла проживати в інше місце. Шлюб між ними було розірвано 21.03.2013 року. Фактично з серпня 2012 року будь - яких стосунків між позивачкою і відповідачкою не існує. Відповідачка перестала бути членом її сім"ї. І з того часу вона не користується правами і не несе обов"язки щодо утримання даного будинку. Добровільно знятися з реєстрації вона відмовляється. А тому позивачка позбавлена можливості розпоряжатися даним будинком, та оформити субсидію. У відкритому судовому засіданні позивачка і її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги не визнає. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав. Зазначив, що відповідачка проживає в даному будинку, оскільки відвідує там свою дочку, яку її колишній чоловік та його батьки не віддають їй, хоча є рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір"ю. Заслухавши пояснення свідків, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу, да довідкою Гришковецької селищної ради № 405 від 17.02.2014 року(а.с. 3, 5). Згідно довідки Гришковецької селищної ради № 304 від 06.02.2014 року у вищевказаному будинку зареєстровані позивачка, а також її чоловік - [PERSON], син - [PERSON], внучка [PERSON], та колишня невістка - [PERSON], яка зареєстрована, але не проживає з серпня 2012 року( а.с.5). Той факт, що [PERSON], зареєстрована за зазначеною адресою, але не проживає з серпня 2012 року, підтверджується довідкою Гришковецької селищної ради № 262 від 03.02.2014 року, та актами № 86 від 17.02.2014 року, та № 167 від 16.04.2014 року(а.с. 4, 8, 9). Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Які зазначили, що відповідачка добровільно в серпні 2012 року залишила сім"ю, і не проживає в будинку позивачки з того часу. Вона 1 - 2 рази в місяць відвідує свою дочку, але дані зустрічі проходять на протязі короткого проміжку часу. Крім того рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.11.2013 року визначено місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], з матір"ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]( а.с. 47-49). Тобто і у позовній заяві і в зазначеному рішенні суду встановлено, шо відповідачка на день звернення до суду проживала і проживає за адресою: [ADDRESS]( а.с . 2, 47 - 49). Даний факт в судовому засіданні не заперечив і представник відповідачки. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ст. 321 ЦК України). Згідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування нею. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень ЖК до членів сім»ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб , якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов»язковою умовою розуміння сім»ї. Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідачка з серпня 2012 року не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому більше року, доказів того, що позивачка або інші особи, чинили їй перешкоди у користуванні спірним житлом не надала, також не надала будь-яких доказів про те, що між відповідачкою і позивачкою, встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідачкою такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Судові витрати вважати фактично понесеним стороною позивачки.

Outcome: approved