Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення нарахованої та невиплаченої при звільненні заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку , посилаючись на те, що в період з 04.04.2007 р. працював на посаді механіка, а з 03.01.2017р. по 01.08.2019 р. працював на посаді начальника філії у відокремленому підрозділі -філії Доманівський райавтодор Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Згідно з наказом №36 "КК від 01.08.2019 року був звільнений 01.08.2019року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку з припиненням (реорганізацією) філії Доманівський РАД. За час перебування у трудових відносинах, підприємством була нарахована, але не виплачена заробітна плата позивачу за травень, червень та частину липня 2019р. На день звільнення, станом на 01.08.2019 року, відповідач не провів повний розрахунок по зарплаті з позивачем. За підрахунками позивача, станом на час звернення до суду заборгованість по заробітній платі складає 96412.69 грн. , а середній заробіток за весь час затримки складає 22722.84 грн. [PERSON] зазначає, що підприємство при звільненні позивача не провело повний розрахунок в день звільнення, просить стягнути на середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з дня звільнення по день ухвалення рішення судом, судові витрати на правничу допомогу в сумі 400грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, довідку про заборгованість по зарплаті станом на 28.11.2019р., яка складає 92366.12 грн. В письмовій заяві просить при стягнення заборгованості по заробітній платі враховувати, довідку станом на 28.11.2019 року і просить стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки по день винесення рішення суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав пояснення, в яких просить справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги визнають частково, просять відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог про стягнення заробітної плати за весь час затримки та у стягненні судових витрат на правничу допомогу. Крім того, представник відповідача повідомляє, що заборгованість по заробітній платі зменшилася на 1192.27 грн. Також відповідач просить не стягувати середній заробіток за весь час затримки та витрати на правничу допомогу, які не доведені документально. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, при відсутності сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 03.01.2019р. працював у філії Доманівський райавтодор Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» начальника філії, про що свідчить копія витягу із трудової книжки, яку прозивачем було додано до позовної заяви. Раніше, з 04.04.2007 року працював на посаді механіка цього підприємства. Згідно наказу №36 «КК» від 01.08.2019року [PERSON] було звільнено з займаної посади за ст. 40 п.1 КЗпП України, а саме у звязку з припиненням (реорганізацією) філії Доманівський РАД, що підтверджується копією зазначеного наказу. На момент звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок, що підтверджується довідкою. Відповідно до довідки від 28.11.2019р., наданої Філією Южноукраїнської ДЕД ДП Миколаїавтодор, якій були передані документи Доманівської філії, про що повідомив відповідач на запит суду, заборгованість ДП «Миколаївоблавтодор» перед позивачем за квітень-липень 2019р., станом на 28.11.2019 року становить 92366.12 грн. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зіст. 241-1 КЗпП України. Відповідно дост. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Відповідно до ст. 1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У зв"язку з частковою виплатою заборгованості, остаточна заборгованість по зарплаті становить 92366.12 грн., із яких: за квітень 2019р. - 2229.26 грн., за травень - 13001.29 грн., за червень 2019р. - 11615.09 грн., та за липень 2019р. - 65520.48грн. з урахуванням допомоги при звільненні і невикористаної відпустки. При вирішенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст..117 КЗпроП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз"яснення цієї норми права, надав Конституційний суд України у своєму Рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі, щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв"язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Із матеріалів справи вбачається, що на момент звільнення, а саме станом на 01.08.2019р. філія "Доманівський РАД" ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги в Україні" не здійснила повний розрахунок з позивачем, проти чого не заперечував відповідач в письмовому поясненні, наданому суду. Представник відповідача в додаткових поясненнях не повідомив про причини затримки розрахунку. З урахуванням норм ст.116 КЗпП України, яка зобов"язує підприємство розрахуватися з працівником у день звільнення, що не було здійснено відповідачем, суд вважає , що підприємство повинно нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За положеннями діючого трудового законодавства на власника покладається обов"язок в останній день роботи, цей же день є днем звільнення, він же зазначається в заяві про звільнення і в трудовій книжці як день звільнення, видати працівнику належно оформлену трудову книжку та провести з ним повний розрахунок. При розрахунку оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд керується положеннями «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно до абзацу 3 п. 2 зазначеного Положення - середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середній заробіток позивача за травень червень 2019 року складає: 764.48 грн./день (16150.67 +14428.68 = 30579.35 поділити на кількість робочих днів - 40 (за травень 22 та червень 18). Кількість робочих днів затримки з дня наступного за днем звільнення до часу ухвалення рішення складає 89 днів ( 20 у серпні, 21 у вересні, 22 у жовтні, 21 у листопаді, 5 у грудні). Таким чином розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 68038.72 грн. (764.48 грн. х89 днів). Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача 400,00 грн. понесених судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Позивачем надано суду лише документ - квитанцію №00577 від 16.09.2019р., якої, на думку суду, недостатньо для підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а тому в задоволені вимоги про стягнення судових витрат, належить відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536.80 ( 768.40 грн.+768.40 грн) Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. (справа № 910/4518/1) На підставі викладеного,

Outcome: partial