Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Керівник Коростенської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. В обґрунтування позову вказує, що 18.03.2016 між [PERSON] та [PERSON] виникла суперечка, під час якої [PERSON] умисно наніс [PERSON] тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень та не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 14.06.2016 затверджено угоду про примирення, укладену 14.06.2016 між [PERSON] та [PERSON], де останнього визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком на 70 год. і зобов'язано [PERSON] відшкодувати потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 500,00 грн. до 14.07.2016. Потерпілий [PERSON], після вчиненого стосовно нього кримінального правопорушення, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою Коростенської ЦМЛ від 05.05.2016 № 913, де фактичні витрати на його лікування склали 2454,00 грн. З цих підстав позивач просив стягнути з відповідача на користь фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради, витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у сумі 2454,00 грн. Прокурор Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Представник фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома. Відповідач в судове засідання не з'явився про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. На підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою прокурора, суд вважає за можливе провести заочний розгляд вказаної справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність їх задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.03.2016 між [PERSON] та [PERSON] виникла суперечка, під час якої [PERSON] дерев'яною палицею умисно наніс [PERSON] удари в різні частини тіла. В результаті вказаних дій, [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відповідно до довідки Коростенської центральної міської лікарні №913 від 05.05.2016 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 14.06.2016, затверджено угоду про примирення між потерпілим [PERSON] та обвинуваченим [PERSON] від 14.06.2016. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком на 70 год. та зобов'язано [PERSON] відшкодувати потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2000,00 грн. і моральну шкоду в сумі 500,00 грн. до 14.07.2016. Згідно довідки Коростенської центральної міської лікарні №913 від 05.05.2016, на лікування потерпілого [PERSON] від злочину було витрачено 2454,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, особою, винною у завданні шкоди [PERSON], є [PERSON] Згідно зі ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2012 № 545 "Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров"я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" передбачено, що згідно ст. 1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров"я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Відповідно до п. 3 вказаної Постанови визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров"я або прокурора. Крім того, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров"я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу. У разі, коли при ухваленні вироку, сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити, стягнути з відповідача на користь позивача 2454,00 грн. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved