Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 26 серпня 1997 року на підставі рішення виконкому Руськотишківської сільської ради Харківського району Харківської області №169 від 10 червня 1997 року, йому належить земельна ділянка площею 0,15 га в межах, згідно плану с.Черкаські Тишки, вул.Світла, 14 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Разо з видачею цього акту йому було дозволено зазначеним вище рішенням виконкому, будівництво індивідуального житлового будинку по індивідуальному житловому проекту "А-2" на 5 житлових комнат, житловою площею 53,25 кв.м. Крім того, у 1997 році Управлінням архітектури виконкому Харківської обласної ради народних депутатів та Госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро Харківського району Харківської області було розроблено та оформлено технічну документацію на зазначену земельну ділянку. 10 грудня 2012 року відповідач став власником земельної ділянки №16 по вулиці Світлій у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області. Наприкінці 2015 року відповідач розпочав будувати на налжній йому земельній ділянці бетонну огорожу, внаслідок чого самовільно захопив частину належної йому, позивачеві, земельної ділянки №14 по вулиці Світлій у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області, загальною площею 0,035 га, внаслідок чого на земельній ділянці відповідача опинився фундемент будинку, який будував він, позивач. 29 січня 2016 року між ним та відповідачем був складений акт про захоплення останнім належної йому, позивачеві, земельної ділянки. Згідно з цим актом відповідач зобов"язався до 15 лютого 2016 року повернути йому будівельні матеріали, витрачені на будівництво фундаменту житлового будинку та відшкодувати понесені ним витрати. Але до теперішнього часу відповідач ніяких дій з добровільного врегулювання зазначеного питання не зробив. 25 серпня 2016 року представником Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області була проведена перевірка відповідності розміров належної йому земельної ділянки розмірам, зазначеним в Державному акті. Під час цієї перевірки з застосуванням кадастрової зйомки, було встановлено, що фактичний розмір належної йому ділянки замість 0,15 га, становит 0,1161 га. На його неодноразові звернення до відповізача з вимогами про звільнення належної йому частки земельної ділянки, останній не реагує. Тому просив зобов"язати відповідача перенести бетону огорожу і відновити межі, відповідно до межевої лінії від точки Б до точки В, по лінії проходження межі між земельною ділянкою №14 по вулиці Світлій у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області та земельною ділянкою №16 по вулиці Світлій у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області, у визначених кадастровою документацією межах, які зазначені на кадастровому плані земельної ділянки, що належить відповідачеві та стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 36546 грн. і моральну шкоду у розмірі 80000 грн. У березні 2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 38046 грн. Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутність суду не надавав. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Статтею 386 Цивільного Кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.106 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Відповідно до ч.2 ст.158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно з ч.3 ст.158 Земельного Кодексу України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Порядок вирішення земельних спорів передбачено ст. 158-161 Земельного Кодексу України. Як встановлено у судовому засіданні позивачеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР 25-95-45750, виданого на підставі рішення виконкому Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області №169 від 10.06.1997 року, належить земельна ділянка №14 по вулиці Світлій у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області площею 1500 кв.м. з цільовим призначенням - для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.11-20). 25 серпня 2016 року комісією Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області у складі: землевпорядника, голови постійної комії з питань ЖКГ, благоустрію, будівництва, депутатської етики, земельних питань, законності і правопорядку, депутатів [PERSON], [PERSON] на підставі звернення позивача провели обстеження земельної ділянки №14 по вулиці Світлій у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області та розглянувши кадастрову зйомку, проведену ФОП [PERSON] 21 березня 2016 року, встановила порушення меж зазначеної земельної ділянки. На день обстеження розміри земельної ділянки №14 по вулиці Світлій у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області становлять: від А до Б - 22,87 метрів; від Б до В - 50 метрів; від В до Г - 23,15 метрів; від Г до А - 52,25 метрів. Фактична площа зазначеної ділянки становить 0,1161 га (а.с.22-23). 29 січня 2016 року позивачем та відповідачем був складений акт, яким були зафіксовані порушення відповідачем меж земельної ділянки позивача, внаслідок яких фундамент недобудованого житлового будинку позивача опинився на земельній ділянці відповідача. Крім того, відповідач зобов"язався до 15 лютого 2016 року повернути позивачеві будівельні матеріали, які були витрачені позивачем на будівництво фундаменту та звільнити коллодязь від сміття (а.с.21). Однак, як встановлено, у судовому засіданні, відповідачем зазначені зобов"язання виконані не були. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову в цій частині. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заподіяних збитків, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. У відповідності з вимогами ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вина відповідача у завданні позивачеві матеріальної шкоди нашла своє повне підтвердження у судовому засіданні. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відсутності його вини у заподіянні позивачеві матеріальної шкоди. А за таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заподіяна йому матеріальна шкода у розмірі 36546 грн., яка півдтверджена наданими суду письмовими доказами (а.с.73-95). Що стосується стягнення з відповідача на користь позивач матеріальної шкоди у розмірі 1500 грн., то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він зазнав шкоди саме на таку суму. Також не підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди. До такого висновку суд приходить з огляду на наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними доповненнями та змінами) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової)шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст.49 Закону "Про інформацію", ст.44 Закону "Про авторське право і суміжні права"); - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Посилання позивача на норми ст.1167 ЦК України, суд вважає безпідставними, так як відносини, що виникли між сторонами вказаними нормами не регулюються. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по оплаті судового збору у розмірі 1102 грн.40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial