Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду 13 жовтня 2014 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18.04.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідачу було надано кредит у розмірі 60000,00 доларів США. [PERSON] в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства України свої зобов»язання не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 02.09.2014 року становить 29 428,40 доларів США, 1719,67 доларів США та 37 684,60 гривні. Тому позивач вимушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та сплачений судовий збір. Позивач не забезпечив явку свого представника, але ними надано на канцелярію суду письмову заяву, відповідно до якої прохали розглянути цивільну справу за відсутності представника банка. Крім цього, в попередньому судовому засіданні, а саме 11.12.2014 року представником позивача Савенко В.В. надані особисті пояснення по суті, якими представник позивача зазначила, між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов»язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6316559 від 18.04.2008 року, відповідно до умов якого надано відповідачу кредит у розмірі 60 000,00 доларів США. Відповідач за умовами кредитного договору зобов»ячався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Банк належним чином виконав свої обов»язки за кредитним договором, відкривши відповідачу позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 429970464 від 18.04.2008 року. Умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом встановлені пунктами 1.1, 3.4 кредитного договору. Також пояснила, що позивач 09.07.2014 року направив відповідачу рекомендованим листом письмову вимогу за вих.. № 61-05-541 від 07.07.2014 року про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. 17.07.2014 року вказана вимога була отримана відповідачем, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення. Але відповідач не виконав вимоги позивача, та в зв»язку з цим виникла заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 27 655,12 доларів США. Також зазначила, що згідно п. 5.2. Кредитного договору у разі порушення Відповідачем строків виконання зобов»язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, відповідач зобов»язаний сплатити на вимогу банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов»язань за кожен день прострочення. Пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, станом на 25.09.2014 року не погашена відповідачем та склала 1 119,67 доларів США. Згідно п. 5.5. кредитного договору за кожен випадок порушення відповідачем обов»язків, передбачених п.п. 4.3.2.-4.3.6. кредитного договору, позичальник зобов»язаний сплатити на користь банку штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту. Таким чином, за невиконання вимог банку достроково повернути кредит в повному обсязі, відповідачу нараховано штраф у розмірі 600,00 доларів США. Крім цього зазначила, що згідно до п. 4.3.1. кредитного договору відповідач зобов»язаний протягом строку дії кредитного договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування, укладення яких передбачено кредитним договором. Строк дії договору добровільного страхування майна № 720128733 від 18.04.2008 року закінчився 17 квітня 2009 року та не був поновлений відповідачем. Мінімальна страхова сума за цим договором складала 376 846,00 гривень, що також підлягає стягненню з відповідача. Окрім цього, представник позивача зазначила, що за подання позовної заяви банком був сплачений судовий збір у розмірі 3654 гривень. Також представником позивача надавалися на канцелярію суду письмові пояснення до заперечення відповідача та на виконання ухвали суду копії платіжних доручень та розрахунок заборгованості відповідача. Відповідач в жодне судове засідання не з′явився, та вказав, що його інтереси за довіреністю представлятиме [PERSON]. У судовому засіданні інтереси відповідача за довіреністю представляла [PERSON], яка в судві засідання, які призначені до розгляду як на 17 бнрнзня 2015 року так і на 02 квітня 2015 року не з"явилася, посилаючись на зайнятість у інших справах та у зв"язку з віддаленістю знаходження Лозівського міськрайонного суду Харківської області від її місця проживання, а саме - м. Харкова.У минулих судових засіданнях представник відповідача зазначила, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що згідно позовної заяви, позивач вказує, що між ним та відповідачем 18.04.2008 року був укладений кредитний договір № 6316559, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 60000,00 доларів США. На підтвердження виконання свого зобов»язання за кредитним договором надати кредитні кошти, позивач вказує, що був відкритий позичковий рахунок для відповідача та надані кредитні грошові кошти, підтверджується меморіальним валютним ордером № 429970464 від 18.04.2008 року. В матеріалах справи дійсно є копія меморіального валютного ордера № 429970464 від 18.04.2008 року. Однак, на вказаному ордері є штамп філії банку з датою 8 квітня 2008 року. Окрім цього, згідно п. 2.3.2 та п. 2.3.2.1 кредитного договору № 6316559 від 18.04.2008 року - надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку № [NUMBER] в Відділенні № 2 філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Харкові, МФО 350385, який відкривається банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим договором, на картковий рахунок позичальника № [NUMBER], відкритий у валюті кредиту в відділенні № 2 філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Харкові, МФО 350385,що відкривається позичальнику банком. Відкриття, обслуговування та закриття карткового рахунку позичальника, зазначеного в п. 2.3.2 цього Договору, здійснюється відповідно до умов договору про відкриття банківського рахунку № [NUMBER] від 17.04.2008 року та чинного законодавства України. Таким чином, досліджуючи меморіальний валютний ордер вбачається, що Дебет рахунок № [NUMBER], з якого начебто перераховувались кредитні кошти, не має жодного відношення до вказаних рахунків в договорі кредиту. А згідно п. 2.3.3 Кредитного договору - датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку, вказаного в п. 2.3.2 Договору. Тобто, банк не довів докази фактичного надання кредитних коштів відповідачу. Також, представник відповідача зазначила, що банком не доведений факт саме отримання кредиту. Адже, в меморіальному ордері відсутній підпис позичальника. А наявність іншого будь-якого документа, підтверджуючого отримання коштів відповідачем, в матеріалах справи не вбачається. Також банком не наданий доказ відкриття банківського рахунку, на який посилається кредитний договір. Позивачем до суду не надані копії Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та додаток до генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Вказані документи надані банку лише 06 жовтня 2011 року. А як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений 18 квітня 2008 року. Таким чином, позивачем не надані докази існування у нього права надання кредиту в іноземній валюті у 2008 році. Банком не надано доказів, що вимога про дострокове повернення суми кредиту вручено саме відповідачу. Строк дії кредитного договору встановлений був до 18.05.2016 року. Підписання кредитного договору не є фактом отримання кредиту. Це лише погодження сторін з певними умовами. Таким чином, вважає, що банком не доведений факт видачі кредиту. Відповідно до ст.ст.77, 169 ЦПК України, суд визнає невку відповідача і його представника у судове засідання не поважними та знаходить за можливе, розглянути справу за їх відсутності за наявними у справі доказами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що 18 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 6316559, на підставі якого, відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 60000,00 доларів США на придбання нерухомості, а саме квартири, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-14). Про факт укладання даного договору свідчить лист. який відповідачем, 28.07.2014 проку направлено на адресу позивача із зазначенням, що ним, за даним договором, сплачено вже заборгованість більш ніж на 80 000 тисяч доларів США. Однак, у зв"язку із скрутним становищем. він не має можливості у добровільному порядку погашати борг, і згоден на його стягнення у судовому порядкуь (а.с.№123) Про факт перерахування грошей відповідачу свідчить і меморіальний ордер [NUMBER] від 18 квітня 2008 року (а.с.№126). Згідно до ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе певні зобов"язання. Згідно пункту 1.1 Кредитного договору покладений обов»язок надати відповідачу обумовлену кредитним договором суму кредиту. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: за користування кредитом позичальник зобов»язаний сплачувати банку проценти в розмірі 13,49 % процентів річних. Проценти за користування кредитом розраховуються виходячи з залишку заборгованості на початок кожного розрахункового періоду згідно з графіком повернення кредиту та користування кредитом, виходячи з 360 днів у році та однакової кількості днів у кожному розрахунковому періоді, протягом всього строку користування кредитними коштами Але відповідачем [PERSON] порушено свої зобов"язання за Договором, у зв"язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка склала відповідно до позовної заяви позивача - 31148 доларів США 07 центів, яка складається з наступного: 27 655 (двадцять сім тисяч шістсот п»ятдесят п»ять) доларів США 12 центів-заборгованість за сумою кредита; 1 773 (одна тисяча сімсот сімдесят три) долара США 28 центів - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 1119 (одна тисяча сто дев»ятнадцять) доларів США 67 центів - пеня за порушення строків виконання зобов»язань за кредитним договором; 600 (шістсот) доларів США - сума штрафу за порушення зобов»язань. Відносно викладеного, необхідно зазначити, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач, взяті на себе зобов"язання не виконав, в результаті чого у нього утворилася заборгованість по кредиту та іншим платежам, які передбачені в договорі. Відповідно до ст.610 ЦК України -порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 4.3.1. кредитного договору, відповідач зобов»язаний протягом строку дії кредитного договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування. Строк дії договору добровільного страхування майна закінчився 17 квітня 2009 року та не був поновлений відповідачем. Мінімальна страхова сума за цим Договором складала 376 846,00 гривень (а.с. 17-22). Як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідач порушив вимогу про поновлення дії договорів страхування, а тому банком нарахований штраф у розмірі 37 684,60 гривні. Постановою Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року визначено, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Крім цього, суд має зазначити, що згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: - неторговельні операції з валютними цінностями; - операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; - ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; - залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; - залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; - інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Представником позивача до матеріалів цивільної справи надані копії Банківської ліцензії на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 02 жовтня 2006 року, Дозвіл на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 02 жовтня 2006 року, Додаток до дозволу за № 8-1 від 02 жовтня 2006 року (а.с. 82-84), які свідчать про право позивача здійснювати операції з валютними цінностями та надавати кредити в іноземній валюті. У судовому засіданні, судом було роз"яснено сторонам їх права та обов"язки і наслідки вчинення або не вчинення ними відповідних процесуальних дій. У судовому засіданні, судом було з"ясовано у учасників процесу про відсутність заяв та клопотань по справі. Отже, з приводу вищевикладеного, суд знаходить за необхідне зазначити про те, що кожна сторона, на протязі розгляду даної цивільної справи, на власний розсуд, розпорядилася наданими їй законом правами та покладеними на неї за законом, обов"язками. Тому, суд розглянув дану справу відповідно до положень ст. 11 ЦПК України. А саме: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За положеннями ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Позивач сам вибирає, який позов та до кого пред'явити до суду. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. Отже, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення всіх учасників процесу, вивчивши всі докази по справі, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору. У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь з відповідача судового збору на суму в 3654 гривень 00 копійок. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved