Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення суми банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про банківський вклад від 26.09.2007 року, укладеного між ним та Банком, він вніс на депозитний рахунок Банку грошові кошти у розмірі 11000, 00 євро строком на 12 місяців, але у подальшому строк дії договору продовжувався і відповідно до витягу з балансу станом на 27.08.2014 року розмір його вкладу становив 16224, 70 євро. Крім того, 26.09.2007 року між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого Банк відкрив йому валютний рахунок для ведення розрахункового касового обслуговування і на цей рахунок 05.08.2008 року ним було перераховано грошові кошти у розмірі 17950, 00 Євро. 09.07.2009 року належні позивачу кошти були переведені на картковий рахунок і відповідно до витягу з розрахунку балансу станом на 06.09.2014 року розмір його вкладу становив 6845, 88 Євро. Влітку 2014 року у зв"язку із необхідністю термінового проведення за кордоном операції його батьку, у позивача виникла потреба у грошових коштах. Позивач звернувся до Банку із вимогою повернути йому кошти, але працівники Банку відмовили йому у видачі грошових коштів, зважаючи на те, що він є мешканцем Криму. Як потім з"ясувалося, у договорі помилково було зазначено його місцем проживання - м. Ялта, але він постійно проживав та був зареєстрований у м. Києві. На його неодноразові звернення працівники Банку відмовляли у видачі грошових коштів з різних підстав. Враховуючи те, що Банк відмовляється повернути належні йому кошти, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договорами у розмірі 16224, 70 євро та 6845, 88 євро відповідно, а також пеню у розмірі 129425, 96 Євро, 3 % річних у розмірі 354, 59 Євро. Крім того, позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав йому моральну шкоду, яку він оцінює у 60000, 00 грн., та просить також стягнути з відповідача. У судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що зазначені позивачем вклади були розміщені ним у відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться у м. Ялта. Діяльність Банку була припинена на території окупованої території Автономної Республіки Крим з 21.04.2014 року за судовим рішенням, що унеможливило діяльність вказаного відділення Банку. Фактично з травня 2014 року окупаційною владою було здійснено конфіскацію частини майнового комплексу Банку, у зв"язку з чим відповідач не має доступу до свого майна, у тому числі і до будь-яких фінансових та платіжних документів, що позбавляє його можливості перевірити наведені позивачем обставини щодо наявності грошових коштів за договорами, укладеними Банком з позивачем. При цьому представник відповідача також зазначив, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що вказані ним грошові кошти наявні на рахунках Банку, а також щодо порушення з боку відповідача своїх зобов"язань. Зважаючи на викладене представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі філії, з другої сторони, 26.09.2007 року був укладений Договір вкладу в іноземній валюті із строком дії 12 місяців. Відповідно до умов вказаного Договору позивач [PERSON] вніс до Банку на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 11000, 00 Євро. У подальшому строк дії Договору неодноразово продовжувався і відповідно до Виписки станом на 27.08.2014 року розмір вкладу позивача становив 16224, 70 Євро. Крім того, між позивачем [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі філії, з другої сторони, 26.09.2007 року був укладений Договір, відповідно до умов якого Банк відкрив позивачу валютний рахунок у євро для ведення розрахункового касового обслуговування. 05.08.2008 року на вказаний рахунок позивачем було перераховано грошові кошти у розмірі 17950, 00 Євро. 09.07.2009 року належні позивачу грошові кошти були переведені на картковий рахунок і відповідно до Виписки станом на 06.09.2014 року розмір грошових коштів на рахунку становив 6845, 88 Євро. З літа 2014 року позивач [PERSON] почав звертатися до головного офісу ПАТ КБ "ПриватБанк" у м. Дніпропетровську з вимогами про повернення йому грошових коштів, у зв"язку із необхідністю проведення термінової операції його батьку за кордоном. Але на неодноразові звернення позивач отримував відмову Банку у видачі грошових коштів з різних підстав, у тому числі і через його реєстрацію в Автономній Республіці Крим. Під час розгляду справи було встановлено, що, дійсно, в укладених між сторонами Договорах було зазначено місце реєстрацію позивача - [ADDRESS], але такої адреси у м. Ялта немає, а тому суд приймає до уваги посилання позивача щодо допущеної у Договорах помилки у місті реєстрації позивача, оскільки згідно паспортних даних він постійно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження внесення зазначених вище грошових коштів на рахунки Банку позивачем було надано суду фотокопії договору про відкриття валютного рахунку (а.с.24-25), виписки по рахунку (а.с.18-23), квитанції про внесення грошових коштів у розмірі 11000, 00 Євро (а.с.16), виписки по рахунку (а.с.15), заяви на переказ коштів (а.с.27), а також фотокопії та оригінали Договору про вклад від 26.09.2007 року (а.с.16-17), квитанції про внесення грошових коштів у розмірі 500, 00 Євро (а.с.25), заяви про списання коштів у розмірі 5800, 00 Євро (а.с.26), заяви про списання коштів у розмірі 5750, 00 Євро (а.с.28). Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов"язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене у ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов Договору (статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно із пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається у банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пунктом 10.1 Інструкції № 492 передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно із пунктом 2.9 глави 2 "Приймання готівки" розділу ІV "Касові операції банків філій, відділень з клієнтами" Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року № 174 (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Надані позивачем документи, зокрема, фотокопії договору про відкриття валютного рахунку (а.с.24-25), виписки по рахунку (а.с.18-23), квитанції про внесення грошових коштів у розмірі 11000, 00 Євро (а.с.16), виписки по рахунку (а.с.15), заяви на переказ коштів (а.с.27) не відповідають вимогам закону та не містять обов"язкових реквізитів, визначених пунктом 2.9 Інструкції № 174, а саме: не завірені печаткою ПАТ КБ "ПриватБанк", взагалі відсутні їх оригінали, при цьому також не має оригіналу касового документу, оформленого згідно з касовими операціями, визначеними вищевказаною Інструкцією про здійснення приймання від [PERSON] відповідачем суми коштів у розмірі 11000, 00 Євро та інших коштів за Договором про вклад від 26.09.2007 року, а наявні у матеріалах справи копії відповідних документів не можуть свідчити про те, що письмова форма договорів банківського вкладу є дотриманою. Що стосується наданих позивачем фотокопій та оригіналів Договору про вклад від 26.09.2007 року (а.с.16-17), квитанції про внесення грошових коштів у розмірі 500, 00 Євро (а.с.25), заяви про списання коштів у розмірі 5800, 00 Євро (а.с.26), заяви про списання коштів у розмірі 5750, 00 Євро (а.с.28), то вказані документи не підтверджують у повному обсязі зазначені позивачем обставини та не дають підстав для задоволення позовних вимог. Слід зазначити, що у суду відсутні будь-які правові підстави для висновку про внесення позивачем грошових сум на депозитні та валютні рахунки вкладника без дійсних підтверджень та за наявності фотокопій відповідних документів, що не містять обов"язкових реквізитів. Фотокопії заяв та інших документів, наданих позивачем, не підтверджують зазначених обставин, так як вони не є касовими документами та не можуть бути спростовані відповідачем через відсутність їх оригіналів, а згідно із ст.. 60, 64 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, і письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Також слід зазначити, що з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 року № 1139-VІІ "Про боротьбу за звільнення України", Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", ураховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя". Згідно із п. 5 Постанови НБУ № 260 банки, у тому числі ПАТ КБ "ПриватБанк", зобов"язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації від 21.04.2014 року також було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк". За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "ПриватБанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк". Таким чином, відокремлений підрозділ Банку на території АРК та Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та місті Севастополя. Окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та іншого майна. У зв"язку з чим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначено для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов"язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов"язаннями. Але, незважаючи на вищевикладене, суд вважає, що за зобов"язаннями по договорах, укладених ПАТ КБ "ПриватБанк", повинен відповідати саме відповідач. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження внесення грошових коштів на рахунок відповідача та їх наявності на даний час. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed