Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 29.08.2018 року надійшов позов [PERSON] [PERSON] [PERSON] до прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди , а саме: 1) Стягнути на користь [PERSON] (паспорт [NUMBER], виданий Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 17.04.2008р., реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) у якості відшкодування шкоди, заподіяної прокуратурою м.Києва, за рахунок Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 4 756 572,82 (чотири мільйона сімсот п'ятдесят шість тисяч п'ятсот сімдесят дві грн. 82 коп.) гривень, у тому числі: - 3 796 390,75 гривень - сума втрачених грошових коштів в розмірі 136 300,00 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.08.2018р. (100 дол.США=2785,3197грн.); - 138 104,73 гривень - інфляційне збільшення суми втрачених грошових коштів за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 27.08.2018р.; - 75 511,77 гривень - 3% річних від суми втрачених грошових коштів за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 27.08.2018р. - 134 553,70 гривень - інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 3 800 900, 00 гривень за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 28.03.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 28 116, 25 гривень - 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 3 800 900, 00 гривень за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 28.03.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 160 713,09 гривень - інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 140 700,00 доларів США (справжні), що становить 3 679 018, 39 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) - 100 дол.США=2614,7963грн за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 43 543,45 гривень - 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 140 700,00 доларів США (справжні), що становить 3 679 018, 39 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) - 100 дол.США=2614,7963грн за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 379 639,08 гривень - моральної шкоди. 2) Стягнути на користь [PERSON] (паспорт [NUMBER] видан Приморським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 27.11.2013р., реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) у якості відшкодування шкоди, заподіяної прокуратурою м.Києва, за рахунок Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 1 006 362,73 (один мільйон шість тисяч триста шістдесят дві грн. 73 коп.) гривень, у тому числі: - 792 423,46 гривень - сума втрачених грошових коштів в розмірі 28 450,00 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.08.2018р. (100 дол.США=2785,3197грн.); - 28 826,70 гривень - інфляційне збільшення суми втрачених грошових коштів за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 27.08.2018р.; - 15 761,63 гривень - 3% річних суми від суми втрачених грошових за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 27.08.2018р.; - 7 005,76 гривень - інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 197 900, 00гривень за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 26.03.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 1 431,39 гривень - 3% річних від суми боргу в розмірі 197 900, 00гривень за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 26.03.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 62 511,34 гривень - інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 54 727,00 доларів США (справжні), що становить 1 430 999, 57 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) - 100 дол.США =2614,7963грн, за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 16 936,76 гривень - 3% річних від суми боргу в розмірі 54 727,00 доларів США (справжні), що становить 1 430 999, 57 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) - 100 дол.США =2614,7963грн., за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 1749,37 гривень - інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 1 300,00 Євро, що становить 40 046,39 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) 100Євро=3080,4915грн., за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 473,97 гривень - 3% річних від суми боргу в розмірі 1 300,00 Євро, що становить 40 046,39 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) 100Євро=3080,4915грн., за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою - 79 242, 35 гривень - моральної шкоди. 3) Стягнути на користь [PERSON] (паспорт [NUMBER], видан Приморським РВ УМВС України в Одеській області 01.12.1995р., реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) у якості відшкодування шкоди, заподіяної прокуратурою м.Києва, за рахунок Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 3 524 488,73 (три мільйона п'ятсот двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім грн. 73 коп.) гривень, у тому числі: - 2 999 789, 32гривень - сума втрачених грошових коштів в розмірі 107 700,00 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.08.2018р. (100 дол.США=2785,3197грн.); - 109 126,05 гривень - інфляційне збільшення суми втрачених грошових коштів за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 27.08.2018р.; - 59 667,04 гривень - 3% річних від суми втрачених грошових коштів за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 27.08.2018р. - 44 004,78 гривень - інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 38 525,00 доларів США (справжні), що становить 1 007 350, 28 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом 100 дол.США =2614,7963грн. на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 11922,61 гривень - 3% річних від суми боргу в розмірі 38 525,00 доларів США (справжні), що становить 1 007 350, 28 гривень згідно із офіційним курсом НБУ 100 дол.США =2614,7963грн. станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 299 978,93 гривень - моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що 07.09.2017р. в ході обшуку, проведеного співробітниками прокуратури м.Києва у них були вилучені грошові кошти. В подальшому ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 26.12.2017р. слідчих і прокурорів прокуратури м.Києва було зобов'язано негайно повернути позивачам, вилучене у них майно, на яке не було надано прямого дозволу щодо його вилучення (тимчасово вилучене майно) і відсутність факту арешту такого майна. 29.12.2017р. зазначена ухвала суду була отримана прокуратурою м.Києва та тривалий час не виконувалась. Позивачі неодноразово звертались до відповідача с заявами про повернення майна, але отримували відмову. По день подачі позову ухвала суду в повному обсязі не виконана. 25.01.2018р. Печерським районним судом м.Києва постановлена ухвала по справі №757/2171/18-к про зобов'язання прокуратури м.Києва внести запис до ЄРДР по факту невиконання рішення суду і неповернення майна, у зв'язку з чим таки було внесено в ЄРДР запис №42018100000000207 по факту невиконання ухвали суду про повернення майна, вилученого по кримінальному провадженню №42017100000001071 від 18.08.2017р. після 30.01.2018р. слідчий прокуратури м.Києва зв'язався з адвокатом і запросив власників майна, в тому числі і позивачів, для повернення грошових коштів. 31.01.2018р. при перерахунку грошових коштів [PERSON] у прокуратурі м.Києва і перевірки купюр на їх справжність, вона за допомогою спеціаліста, який також був з нею присутній при поверненні коштів, під час повернення слідчим прокуратури міста Києва готівкових коштів, позивачі виявили ознаки їх підробки і встановлено що 136 300 долларів США мають явні ознаки підробки та не є тими, що були у неї незаконно вилучені під час обшуку. В подальшому співробітниками прокуратури було призначено експертизу грошових коштів, за результатами якої було встановлено, що 136300 долларів США мають явні ознаки підробки, 107 700 долларів США які нібито вилучені у [PERSON] мають явні ознаки підробки, і 28 450 долларів США, які нібито були вилучені у [PERSON]. мають явні ознаки підробки. Таким чином прокуратурою м.Києва частина вилучених грошових коштів у сумі 272 450 долларів США була втрачена і на даний час позивачам не повернута, що спричинило позивачам матеріальну і моральну шкоду. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06.09.2018р. провадження по справ відкрито з призначення підготовчого засідання на 22.10.2018р. Ухвалою суду від 21.09.2018р. витребувано докази по справі. Представник ДКС України 11.10.2018р. надав суду відзив, згідно якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими. При цьому, що обшук, проведений при здійснені досудового розслідування по кримінальному провадженню №42017100000001071 не визнаний незаконним і зазначили на вимоги ст.ст.23,43 Бюджетного кодексу України що такі виплати згідно ст..174, ЦК України здійснюються органами ДКС України. Також посилались на норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» . 11.10.2018р. на адресу суду надійшов від прокуратури м.Києва відзив на позов (а.с.26-38 т.2) згідно якому заперечували проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими. При цьому зазначили що Дніпровськи районним судом м.Києва було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою [ADDRESS] в тому числі і на весь 8-й поверх., за результатами розгляду клопотання прокурора м.Києва. При цьому був присутній представник усіх осіб у яких були вилучені в ході обшуку кошти, а саме адвокат [PERSON], та який є представником власника приміщення. При цьому на момент початку та ходу проведення обшуку жодних заперечень з вказаних обставин від осіб не надходило та за його результатами було складено протокол обшуку, опис вилученого майна. Також пояснили, що ухвала суду про повернення майна надійшла 14.01.2018р. та вказаних осіб 31.01.2018р. було викликано до третього слідчого відділу прокуратури м.Києва для повернення вилученого майна. 31.01.2018р. під час повернення [PERSON] вилученого майна у останньої виникли сумніви щодо відповідності грошових коштів справжнім грошовим знакам, у зв'язку з чим було прийнято рішення 08.02.2018р. технічної експертизи документів та передачі грошових коштів у гривнях на депозитний рахунок прокуратури м.Києва. У подальшому 30.03.2018р. було повернуто грошові кошти у загальному розмірі 4 946 740 грн. на банківські рахунки [PERSON], [PERSON], та інших. 21.05.2018р. слідчим отримано висновки експертів, після чого в той же день 21.05.2018р. повернуто [PERSON] 140 500 долл. США і 34 765 євро, [PERSON]- 38 525 долл. США, [PERSON]- 54 727 долл США. і 1300 євро. Проте відповідач вважає що жодними документами не встановлено фактів підміни (заміни) грошових коштів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Заперечували факт договірних відносин з позивачами та застосування ст..625 ЦК України. При цьому не заперечували факт притягнення рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів слідчого Дрозда А.М. до дисциплінарної відповідальності . на даний час слідчими СУ ГУ МВС України у Київській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню за ч.3 ст.199 КК України за фактом зберігання невстановленими особами, з метою використання при збуту підроблених грошей. 18.10.2018р. на адресу суду надійшли від кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів на виконання ухвали суду від 21.09.2018р. копії рішень .(а.с.169-197 т.2). 19.10.2018р. на адресу суду надійшли від Генеральної прокуратури України на виконання ухвали суду від 21.09.2018р. висновок службового розслідування щодо неправомірних дій працівників прокуратури м.Києва затверджений Генеральним прокурором України 11.04.2018р.. та повідомлено що на виконання п.12 вказаного висновку відомості щодо виявлених в ході службового розслідування порушень внесені в ЄРДР на №42018000000001108 від 07.05.2018р.(а.с.199- 224 т.2). 30.10.2018р. на адресу суду від прокуратури м.Києва надійшли завірена копія матеріалів кримінального провадження №42017100000001071-копія висновку експертів судової технічної експертизи №3405-3454/18-33 від 12.03.2018р..? № 33455-3504/18-33 від 10.04.2018р., №3305-3354/18-33 від 02.05.2018р.,(а.с.28-47 т.3), №3205-3254/18-33 від 27.02.2018р. (а.с.49-96), № 3255-3304/18-33 від 20.04.2018р. (а.с.99-135), №3355-3404/18-33 від 30.03.2018р. (а.с.138-209 т.3). 22.10.2018р. до участі у справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача судом було залучене Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві та слухання справи відкладено на 13.11.2018р. 13.11.2018р. за участю представника позивачів та представника прокуратури проведено підготовче засідання, на якому сторони висловилися свою правову позицію стосовно позовних вимог та за згодою сторін суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 28.11.2018р. 23.11.2018р на адресу суду надійшли пояснення від ГУ ДКС України у м.Києві за якими просили розглядати справу у їх відсутності. 28.11.2018р. та 18.12.2018р. в судовому засіданні представник позивачів адвокат [PERSON] надав свої пояснення по суті позову, та підтримав позовні вимоги з викладених в позові підстав та просив їх задовольнити. Представники відповідача прокуратури м.Києва -Місюрко Г.А. та Жигун І.В. діючі по довіреності, в судових засіданнях доводи, викладені у відзиву були підтримані та просили відмовити у позовних вимогах з підстав недоведеності. Представники Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві в судові засідання не з'являлися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві не надало суду відзиву на позовну заяву. Суд за згодою представників позивачів та відповідача вирішив проводити судове засідання згідно ч.1 ст.223 ЦПК України у відсутності представника ДКС України та третьої особи ГУ ДКС України у м.Києві. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що прокуратурою м.Києва здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №42017100000001071 від 18.08.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364, ст.205 КК України. 07.09.2017р., в рамках зазначеного кримінального провадження і на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 06.09.2017 по справі 755/13191/17 було проведено обшук на 8-му поверсі нежитлової багатоповерхової будівлі (бізнес-центру), розташованої за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності ТОВ «Укроргенергобуд». Згідно резолютивній частині ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2017 по справі 755/13191/17 судом було надано дозвіл на обшук виключно офісних приміщень, що використовуються адвокатом Маломановим І.В. В порушення даного припису слідчого судді і вимог КПК України, слідчими прокуратури було проведено обшук 07.09.2017р. в приміщені за адресою [ADDRESS], про що свідчить також і копія протоколу обшуку (а.с.89-104-107-124) т.1) і вилучене майно, що не підлягало вилученню згідно опису (а.с.125-134). Під час неправомірних дій з боку працівників прокуратури м.Києва 07.09.2017 року у Позивачів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було незаконно вилучено їх особисте майно (грошові кошти та офісна техніка), яке не повернуто в повному обсязі станом на день звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди. Проте 07.09.2017р. під час обшуку жодним з присутніх на обшуку співробітником прокуратури і СБУ не висловлювалася будь-яка підозра щодо справжності іноземної валюти, яка вилучалася. Також в протоколі обшуку зазначено, що вилучені долари США без будь-якого зазначення про ознаки підробки тощо. Після незаконного вилучення майна його власники, Позивачі, систематично зверталися до слідчих прокуратури м.Києва з клопотаннями про його повернення, проте кожного разу майно повернуто не було. У зв'язку з численними порушеннями законодавства, а також через протиправну бездіяльність слідчого прокурора, адвокатом позивачів було подано скаргу на бездіяльність прокурорів та слідчих у кримінальному провадженні №42017100000001071, яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна в ході обшуку 07.09.2017 офісних приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS]. 26.12.2017р. Печерський районний суд м.Києва постановив Ухвалу по справі №757/71946/17-к, (а.с.135-136 т.1) якою зобов'язав слідчих, прокурорів по кримінальному провадженню №42017100000001071 від 18.08.2017р. негайно повернути майно, вилучене 07.09.2017р. в ході обшуку офісних приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS], в тому числі позивачам, а саме: - [PERSON] (паспорт [NUMBER], виданий Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 17.04.2008р., ІПН [NUMBER]) грошові кошти у розмірі 3 800 900 (три мільйони вісімсот тисяч дев'ятсот) гривень, 277 000 (двісті сімдесят сім тисяч) доларів США, 34 765 (тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят п'ять) євро, ноутбуки марки: ASUS с/н [NUMBER]; LENOVO с/н [NUMBER]; HP с/н [NUMBER]; ASUS с/н [NUMBER]; ASUS с/н [NUMBER]; LENOVO с/н [NUMBER]; HP с/н [NUMBER], HP с/н [NUMBER]; - [PERSON] (паспорт [NUMBER] виданий Приморським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 27.11.2013р., ІПН [NUMBER]) грошові кошти у розмірі 197 900 (сто дев'яносто сім тисяч дев'ятсот) гривень, 83 177 (вісімдесят три тисячі сто сімдесят сім) доларів США, 1300 (одна тисяча триста) євро; - [PERSON] (паспорт [NUMBER], виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 01.12.1995р., ІПН [NUMBER]) грошові кошти у розмірі 146 225 (сто сорок шість тисяч двісті двадцять п'ять) доларів США, а також ноутбук марки ACER S/N: [NUMBER]; Підставою для постановлення ухвали про зобов'язання слідчих і прокурорів повернути майно стали норми ч.7 ст.236, п.3 ч.1 ст.169, абз.2 ч.5 ст.171 КПК України, а саме встановлений в цих нормах обов'язок органу досудового розслідування негайно повернути майно, на яке не було надано прямого дозволу щодо його вилучення (тимчасово вилучене майно) і відсутність факту арешту такого майна, та подачі такого клопотання до суду слідчим або прокурором протягом встановленого законом 48 годин після вилучення майна, про що зазначено в описовій частині ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2017р. по справі №757/71946/17-к. 29.12.2017р. прошита пронумерована і скріплена печаткою суду, зазначена Ухвала Печерського районного суд м.Києва від 26.12.2017 року про негайне повернення незаконно вилученого майна була отримана прокуратурою м. Києва від адвоката позивачів. 04.01.2018р. за вх.№562вх-18 прошита пронумерована і скріплена печаткою суду, зазначена ухвала Печерського районного суд м.Києва від 26.12.2017 року була отримана прокуратурою м.Києва від суду. З дня отримання прокуратурою м.Києва ухвали Печерського районного суд м.Києва від 26.12.2017 року про негайне повернення майна, власники майна систематично зверталися до слідчих прокуратури м.Києва з клопотаннями про повернення майна, але отримували відмову. 29.12.2017р., 03.01.2018р., 04.01.2018р., 09.01.2018р., 10.01.2018р., 12.01.2018р., 15.01.2018р, 23.01.2018р., 29.01.2018р., 01.02.2018р., 15.02.2018р., 26.02.2018р., 02.03.2018р., -7.03.2018р, 20.03.2018р., 02.04.2018р., 11.04.2018р., 17.04.2018р., 07.05.2018р., 14.05.2018р. Позивачі зверталися до слідчих і прокурорів, які здійснюють досудове розслідування по зазначеному кримінальному провадженню з клопотаннями про повернення майна, на які адвокату [PERSON] направлялись відповіді прокуратури м.Києва(а.с.205-220), за якими повідомляється про призначення технічних експертиз та вирішення питань щодо повернення грошових коштів вилучених у ході обшуку у гривневому еквіваленті (а.с.212 т.1), але станом на час розгляду справи ухвала Печерського районного суд м.Києва від 26.12.2017 року в повному обсязі не виконана, частина вилучених грошових коштів Позивачам не повернуто. 25.01.2018р. Печерським районним судом м. Києва постановлена Ухвала по справі №757/2171/18-к про зобов'язання прокуратури м.Києва внести запис до ЄРДР по факту невиконання рішення суду і неповернення майна. В подальшому 23.02.2018р. до ЄРДР було внесено запис №42018100000000207 по факту невиконання ухвали Печерського районного суду м.Києва від 25.01.2018р. по справі №757/2171/18-к щодо зобов'язання службових осіб прокуратури м.Києва негайно повернути майно, вилучене при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню №42017100000001071 від 18.08.2017р. Досудове розслідування здійснюється СУ ГУНП в Київській області Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами прокуратури Київської області З пояснень представників сторін також встановлено,що 30.01.2018р. слідчий прокуратури м.Києва запросив трьох власників майна ([PERSON], [PERSON], [PERSON] для повернення грошових коштів. 31.01.2018р. зазначені особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з'явилися до прокуратури м.Києва для отримання вилученого майна. Громадянка [PERSON] та громадянин [PERSON] отримали належні їм грошові кошти в повному обсязі. При перерахунку грошових коштів, незаконно вилучених під час обшуку, [PERSON] і перевірки купюр доларів на їх справжність [PERSON] (за допомогою спеціаліста, який був присутній при поверненні) встановлено, що 136 300 (сто тридцять шість тисяч триста) доларів США мають явні ознаки підробки (чистий зовнішній вигляд, тонкий папір, не реагують на інфрачервоне випромінювання, не світиться захисна стрічка, водяні знаки портрету президента відрізняються від справжніх, цифра 100 не змінює колір при зміні куту випромінювання) та не є тими, що були у неї підчас обшуку і були у неї незаконно вилучені. При отриманні грошей [PERSON] звернула увагу слідчого прокуратури м.Києва Дрозда А.М, який безпосередньо повертав гроші, на спосіб упакування грошей, який на її погляд не забезпечував належного їх зберігання та не перешкоджав проникненню будь-яких осіб до його вмісту. На відміну від інших пакетів, в яких також були поміщенні гроші інших осіб і які були повністю декілька разів перемотані скотчем, пакет, в якому були виявлені кошти з ознаками підроблення, був лише перетягнутий ниткою на його горловині, на якій містилася бірка, що не забезпечувало належного збереження його вмісту. Бірка мала такий вигляд нібито її декілька разів розклеювали, а потім знову заклеювали. Про це [PERSON] зазначила в протоколі огляду, який був складений після того, як слідчому прокуратури м.Києва було доведено до відома, що це не ті гроші кошти, які були у [PERSON] підчас незаконного вилучення в ході обшуку 07.09.2018 року. В подальшому співробітниками прокуратури було призначено технічні експертизи грошових коштів, проведення якої було доручено КНДІСЕ, за результатами яких №3405-3454/18-33 від 12.03.2018р..? № 33455-3504/18-33 від 10.04.2018р., №3305-3354/18-33 від 02.05.2018р.,(а.с.28-47 т.3), №3205-3254/18-33 від 27.02.2018р. (а.с.49-96), № 3255-3304/18-33 від 20.04.2018р. (а.с.99-135), №3355-3404/18-33 від 30.03.2018р. (а.с.138-209 т.3) було встановлено, що 136 300 доларів США, які нібито були вилучені у [PERSON] мають явні ознаки підробки, 107 700 доларів США, які нібито були вилучені у [PERSON] мають явні ознаки підробки і 28 450 доларів США, які нібито були вилучені у [PERSON] мають явні ознаки підробки. Зазначене також підтверджується і листом слідчого в ОВС другого слідчого відділу прокуратури м.Києва Дрозда А. від 22.05.2018р. №17/1/2-150 (а.с.65 т.1). Таким чином, 272 450 доларів США були втрачені для їх власників, чим нанесено шкоду, в розмірі вартості втраченого майна. 11.04.2018р. Генеральною інспекцією Генеральної прокуратури України за результатами проведення службового розслідування факту незаконного обшуку і вилучення майна у позивачів складено «Висновок службового розслідування щодо неправомірних дій працівників прокуратури м.Києва під час досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальному провадженні №42017100000001071, що призвело до порушення конституційних прав громадян та втрати грошових коштів, вилучених у ході обшуку» (а.с.200-224 т.2).. Зазначений висновок затверджено Генеральним прокурором України. Згідно вищезазначеному висновку встановлено факт проведення співробітниками прокуратури м.Києва по кримінальному провадженні №42017100000001071 незаконного обшуку в порушення вимог КПК, безпідставного і протиправного за відсутності підстав вилучення у позивачів їх майна, в тому числі, грошових коштів на суму 547 537 долларів США, 36 075 євро та 5 135 305 грн., а також у зв'язку із недбалим ставленням слідчих до обов'язку належного зберігання речових доказів - факту втрати грошових коштів позивачів. Крім того також встановлено що зазначені грошові кошти та інше майно без правових підстав утримувались і були залишені без нагляду з 07.09.2017р. по 08.09.2017р. , та не здано в порушення вимог ст..100 КПК України на депозитний рахунок з метою забезпечення їх схоронності, а після надходження рішення суду від 26.12.2016р. про їх повернення власникам не виконувалось. Також було зазначено, що в ході обшуку власники вилучених грошових коштів, представник ради адвокатів регіону звертали увагу та наполягали на обов'язковості відео фіксації вилучення значної кількості грошових коштів, конкретизації серій та номерів банкнот у протоколі, однак слідчі протиправно відмовили у цьому. Листом вих.25/2-32619-18 від 27.04.2018р. Генеральна інспекція Генеральної прокуратури України повідомила позивачів, що 11.04.2018р. Генеральною прокуратурою України завершено службове розслідування, розпочате за зверненням Позивачів щодо неправомірних дій працівників прокуратури м. Києва під час досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 4201710000001071, що призвело до порушення конституційних прав громадян та втрати грошових коштів, вилучених у ході обшуку.(а.с.62 т.1). Також в даному листі зазначалося, що проведеним службовим розслідуванням встановлено суттєві порушення вимог Кримінального процесуального законодавства України, Законів України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Про прокуратуру», Інструкції про порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів у діяльності посадових осіб прокуратури м.Києва. Із врахуванням висновків службового розслідування Генеральною інспекцією Генеральної прокуратури України прийнято рішення про вжиття заходів дисциплінарного впливу до осіб, які допустили порушення у відповідності до вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про прокуратуру», а також щодо внесення відомостей до ЄРДР за тими фактами, які містять ознаки кримінальних правопорушень. Листом вих.25/1/1-32392-18 від 18.05.2018р. Генеральна інспекція Генеральної прокуратури України повідомила позивачів, що 27.04.2018р. Генеральною інспекцією ГПУ скеровано дисциплінарну скаргу до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо службових осіб прокуратури м.Києва, якими допущено порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, Законів України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Про прокуратуру», Інструкції про порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104 та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів. В подальшому, за рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 10.05.2018 №736дс-18 відкрито дисциплінарне провадження №11/2/4-736дс-158дп-18 відносно посадових осіб прокуратури м.Києва. Крім того, було повідомлено, що за фактом неправомірних дій службових осіб прокуратури м.Києва в ході досудового розслідування кримінального провадження №4201710000001071 від 18.08.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2018 року внесено відомості за №420180000000001108 за ч.5 ст. 191, ч. 2 ст. 162 КК України. Здійснення досудового розслідування вказаних кримінальних правопорушень доручено слідчим ГСУ СБУ. В свою чергу, відповідно до листів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 05.06.2018р. і 12.07.2018р. на розгляд Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів дійсно надійшла дисциплінарна скарга Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України щодо неправомірних дій працівників прокуратури м.Києва під час досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 4201710000001071 та станом на 12.07.2018р. перевірка доводів скарги тривала. При цьому на розгляді Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів знаходилися ще дві дисциплінарні скарги, а саме: - скарга прокурора м.Києва Говди Р.М. щодо неправомірних дій слідчих прокуратури м.Києва під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №4201710000001071 (дисциплінарне провадження в КДКП: №11/2/4-291дс-55дп-18); - скарга власників майна щодо неправомірних дій прокурорів прокуратури м.Києва під час процесуального керівництва у кримінальному провадженні №4201710000001071 (дисциплінарне провадження в КДКП: №11/2/4-561дс-137дп-18). 20.06.2018р. за результатами розгляду дисциплінарного провадження №11/2/4-291дс-55дп-18 Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів своїм рішення №265дп-18 притягнула до дисциплінарної відповідальності старшого слідчої групи слідчого прокуратури м.Києва Дрозда А.М., яким під час проведення обшуку і подальшому збереженні вилученого майна допущені порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, Законів України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Про прокуратуру», Інструкції про порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104 та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, що призвело до незаконного обшуку, безпідставного вилучення у позивачів їх майна, в тому числі, грошових коштів, а також у зв'язку із недбалим ставленням слідчих до обов'язку належного зберігання речових доказів - до втрати грошових коштів позивачів. 18.07.2018р. за результатами розгляду дисциплінарного провадження №11/2/4-561дс-137дп-18 Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів своїм рішення №320дп-18 притягнула до дисциплінарної відповідальності старшого групи прокурорів Кольцову К.В., у зв'язку із неналежним виконанням процесуальних повноважень щодо контролю за законністю дій слідчих по належному зберіганню вилучених грошових коштів і їх своєчасному поверненню. 18.09.2018р. за результатами розгляду дисциплінарного провадження дисциплінарне провадження №11/2/4-736дс -158дп -18 Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів рішення №401дп-18 притягнула до дисциплінарної відповідальності слідчого прокуратури м.Києва [PERSON], який незаконно провів обшук робочого місця адвоката [PERSON], а також заступника начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м.Києва [PERSON], яким неналежним чином здійснювався контроль за станом роботи підпорядкованих слідчих щодо законності проведення обшуку і належного збереження вилучених грошових коштів, непередання їх на зберігання уповноваженому банку, що призвело до порушення вимог «Інструкції про порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104 та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, що призвело до порушення конституційних прав громадян. Таким чином, у вищезазначених рішеннях Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів і Висновку Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України від 11.04.2018р. знайшли своє підтвердження факти незаконного обшук позивачів, проведеного співробітниками прокуратури м.Києва 07.09.2018р. в приміщенні нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], факти незаконного утримання вилученого в ході даного обшуку майна позивачів, факти неналежного зберігання грошових коштів, вилучених у позивачів, що призвело до їх втрати для позивачів. З іншого боку твердження представників прокуратури м.Києва щодо законності проведення обшуку позивачів, подальшого утримання їх майна спростовуються вищенаведеними доказами та не доведені достатніми, належними і допустимими доказами. Суд звертає увагу, що чинним Кримінальним процесуальним кодексом України не встановлено окремого порядку оскарження до суду законності проведення обшуку, тому твердження представників прокуратури м.Києва щодо законності обшуку з підстав не оскарження позивачами його законності до суду є хибним. З іншого боку Висновок Генеральної інспекції від 11.04.2018р. і вищезазначені рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів є належними доказами щодо підтвердження обставин незаконності обшуку позивачів, вилучення у них майна, неналежного зберігання вилученого майна, яке призвело до його втрати для позивачів. Суд також звертає увагу, що згідно наданого протоколу обшуку від 07.09.2018р., складеного і підписаного співробітниками прокуратури м.Києва у позивачів були вилучені грошові кошти, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 26.12.2017р. слідчих і прокурорів прокуратури м.Києва було зобов'язано повернути позивачам, вилучені грошові кошти і представниками прокуратури м.Києва не надано жодного належного і допустимого доказу, який би свідчив, що відповідач в подальшому був звільнений від обов'язку щодо виконання вищезазначеного рішення Печерського районного суду м.Києва і повернення майна позивачам в повному обсязі. Суд також звертає у вагу, що з метою чіткого дотримання завдань і принципів кримінального провадження, детального фіксування результатів проведеного обшуку, уникнення виникнення спірних питань щодо справжності вилучених грошових коштів, саме співробітники прокуратури м.Києва були зобов'язані задовольнити клопотання учасників обшуку щодо фіксації ідентифікуючих ознак, грошових коштів, які були вилучені в ході обшуку та зазначити дану інформації в протоколі обшуку. Відповідно до ч.1 ст.236 Кримінального процесуального кодексу України, з метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів. Таким чином, твердження представників прокуратури м.Києва щодо відсутності у них під час обшуку можливості виявити ознаки підробки грошових коштів спростовується вищезазначеною нормою кримінального процесуального законодавства України. Під час проведення обшуку та виявлення значної суми грошових коштів слідчими і прокурорами прокуратури м.Києва мали бути залучені відповідні спеціалісти, які б за допомогою відповідної техніки попередньо могли встановити ознаки підробки грошових коштів, як це було зроблено відповідачем - [PERSON] - 31.01.2018р. в процесі повернення грошових коштів слідчим Дроздом А.М. Згідно чинного законодавства України, прокурори та слідчі прокуратури зобов'язані додержуватися вимог ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо непорушності права власності, їх порушення може призвести до визнання зібраних доказів недопустимими і стягнення з держави заподіяної шкоди. Відповідно до ст.1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Згідно із вимогами ст.ст.7, 8, 9, 16, 17 КПК України, кримінальний процес будується на засадах верховенства права, законності і недоторканості права власності, прокурор зобов'язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, вимог інших актів законодавства. Згідно із частиною другою ст. 100 КПК України речовий доказ, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий, і ця сторона зобов'язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Відповідно до п.п.2, 10 ч.1 ст.3 Закону України «Про прокуратуру», діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості, об'єктивності та неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки. Частиною 4 ст.19 цього ж Закону передбачено обов'язок прокурора діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема, не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури. Згідно із п. 4 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від19.11.2012 №1104, речові докази зберігаються до передачі їх суду в органі у складі якого функціонує слідчий підрозділ. Зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування, заборонено пунктом 5 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від19.11.2012 №1104. Відповідно до п.п. 21 та 27 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від19.11.2012 №1104, готівка передається для зберігання уповноваженому банку, а у разі коли вона не містить слідів кримінального правопорушення, зараховується на спеціально визначені для цієї мети депозитні рахунки. Такі ж вимоги застосовуються до майна, яке має статус тимчасово вилученого. Пунктами 6.5 та 12.1 наказу Генерального прокурора України за №4гн від 19.12.2012р. «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні», працівників прокуратури зобов'язано принципово реагувати на всі факти порушення вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні слідчих дій, на неналежне виконання процесуальних повноважень щодо контролю за законністю дій слідчих, за якісним розслідуванням і розкриттям злочинів. Згідно ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Статтею 13 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно частини другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Приписами с.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв'язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди. Як встановлено ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року N 440цс16. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Так, позивачі неодноразово наполягали на тому, що протиправність поведінки першого відповідача полягає у невиконанні прямого припису закону і неповерненні всупереч вимог ч.7 ст.236, п.3 ч.1 ст.169, абз.2 ч.5 ст.171 Кримінального процесуального кодексу України, тимчасово вилученого у позивачів майна. Згідно ч.7 ст.236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Відповідно до п.3 ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу. Згідно із абз.2 ч.5 ст.171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Таким чином має місце протиправна бездіяльність відповідача - прокуратури м.Києва, що виявилася у невиконанні приписів п.3 ч.1 ст.169, абз.2 ч.5 ст.171 Кримінального процесуального кодексу України, а саме у неповерненні майна його законному власнику. Як вже зазначалося, Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2017р. по справі №757/71946/17-к, на день звернення до суду із цією заявою - не виконана. Відповідно до Ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2017р. по справі №757/71946/17-к у кримінальному провадженні №42017100000001071 від 18.08.2017 слідчих і прокурорів зобов'язано негайно повернути майно - грошові кошти позивачів. Зазначена Ухвала не може бути оскаржена та набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає безумовному виконанню. Відповідно до ст.1192 ЦК України, яка встановлює способи відшкодування шкоди, суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.ст.524, 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі I "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов'язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов'язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов'язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі N 910/22034/15, від 01.10.2014 N 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі N 14-16цс18. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц викладено Висновки про правильне застосування норм права, а саме: «…Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.ст.524, 533 і 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до ст.625 ЦК України заходи відповідальності за порушення грошового зобов'язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, застосовуються навіть якщо учасником цього зобов'язання є суб'єкт владних повноважень…». Таким чином, відповідно до вищенаведеного відповідачі мають грошове зобов'язання перед позивачами, що підтверджує Ухвала Печерського районного суду м.Києва від 26.12.2017р. по справі №757/71946/17-к у кримінальному провадженні №42017100000001071 від 18.08.2017, якою слідчих і прокурорів зобов'язано повернути майно - грошові кошти позивачів. Суд також звертає увагу, що у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є прокуратура м.Київа (дії якого призвели до втрати коштів) та ДКС України (яке відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Заподіяна такими діями шкода відшкодовується державою, як це передбачено ст. 1174 ЦК України, зокрема вказане стягнення провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, як того вимагають ст. ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України. З огляду на те, що відповідач - прокуратура м.Києва- порушив грошове зобов'язання з повернення майна -грошових коштів позивачам, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення боргу, але без урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також с застосуванням трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Якщо заборгованість за грошовим зобов'язанням сплачується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом НБУ на день прийняття судового рішення. Попри те позивач в своєму позові просив на день подачі позову, а суд не може виходити за межі позовних вимог. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Така правова позиція була викладена при розгляді ВСУ справи №6-284цс17 від 01.03.2017р. Тому суд вважає що возовні вимоги про стягнення індексу інфляції з неповернутих грошових коштів у доларах США та євро не підлягають задоволенню. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 стягнення 3 % річних, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиконанням рішення суду за грошовим зобов'язанням підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України, оскільки за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов'язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами. При цьому при вирішення спору суд враховує практику ЄСПЛ, згідно якої концепція "майна" не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав "законні сподівання" щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (див. рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" [ВП], заява N 42527/98, п. 83, ЕСПЛ 2001-VIII). Суд враховує, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" [ВП], заява N 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Суд враховує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Як встановлено судом, прокуратура м.Києва належним чином не виконує грошове зобов'язання щодо повернення грошових коштів згідно Ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2017р., що дає підстави для стягнення на користь позивачів 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми. Позивачами належним чином проведені розрахунки розміру матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню. Таким чином, відшкодуванню, станом на 27 серпня 2018 року, підлягають: 1)[PERSON]: 1.1.Розмір збитків, у зв'язку із неповерненням (втратою) грошових коштів в сумі 136 300,00 доларів США: - 3 796 390,75 гривень - сума втрачених грошових коштів, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.08.2018р. (100 дол.США=2785,3197грн.); - 75 511,77 гривень - 3% річних за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 27.08.2018р. 1.2. Розмір збитків, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання щодо негайного повернення грошових коштів в сумі 3 800 900, 00 гривень: - 134 553,70 гривень - інфляційне збільшення суми боргу за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 28.03.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 28 116, 25 гривень - 3% річних за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 28.03.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). 1.3. Розмір збитків, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання щодо негайного повернення грошових коштів в сумі 140 700,00 доларів США (справжні), що становить 3 679 018, 39 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) - 100 дол.США=2614,7963грн.: - 43 543,45 гривень - 3% річних за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). 2) [PERSON]: 2.1. Розмір збитків, у зв'язку із неповерненням (втратою) грошових коштів в сумі 28 450,00 доларів США: - 792 423,46 гривень - сума втрачених грошових коштів, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.08.2018р. (100 дол.США=2785,3197грн.); - 15 761,63 гривень - 3% річних за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 27.08.2018р.; 2.2. Розмір збитків, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання щодо негайного повернення грошових коштів в сумі 197 900, 00гривень: - 7 005,76 гривень - інфляційне збільшення суми боргу за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 26.03.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). - 1 431,39 гривень - 3% річних за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 26.03.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). 2.3. Розмір збитків, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання щодо негайного повернення грошових коштів в сумі 54 727,00 доларів США (справжні), що становить 1 430 999, 57 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) 100 дол.США=2614,7963грн.: - 62 511,34 гривень - інфляційне збільшення суми боргу за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). 2.4. Розмір збитків, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання щодо негайного повернення грошових коштів в сумі 1 300,00 Євро, що становить 40 046,39 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів) 100Євро=3080,4915грн.: - 473,97 гривень - 3% річних за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). 3) [PERSON]: 3.1. Розмір збитків, у зв'язку із неповерненням (втратою) грошових коштів в сумі 107 700,00 доларів США: - 2 999 789, 32гривень - сума втрачених грошових коштів, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.08.2018р. (100 дол.США=2785,3197грн.); - 59 667,04 гривень - 3% річних за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 27.08.2018р. 3.2. Розмір збитків, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання щодо негайного повернення грошових коштів в сумі 38 525,00 доларів США (справжні), що становить 1 007 350, 28 гривень згідно із офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018р. (день фактичного повернення грошових коштів): - 11 922,61 гривень - 3% річних за період з 29.12.2017р. (дня отримання прокуратурою рішення про повернення майна) по 21.05.2018р. (день фактичного повернення суми боргу). Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як встановлено судом Генеральною інспекцією Генеральної прокуратури України і Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів встановлено факт порушення слідчими і прокурорами вимог законодавства щодо збереження речових доказів, у зв'язку із чим стався факт втрати грошових коштів позивачів. Відповідно до положень ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Так, в результаті проведення незаконного обшуку, вилучення майна, втрати значної суми грошових коштів, внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури, численними запитами щодо неповернення грошей, суд погоджується з тим, що позивачі зазнали сильних душевних страждань. Особливих душевних та моральних страждань та переживань завдає той факт, що службові особи, які покликані забезпечувати охорону прав фізичних осіб від протиправних діянь будь-яких інших осіб, виявляти причини і умови, які сприяють учиненню кримінальних правопорушень та вживати заходів щодо їх усунення, забезпечувати відшкодування фізичним і юридичним особам шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями, самі зухвалим чином намагалися передати власникам фальшиві грошові кошти. Через певні обмеження, зокрема, через позбавлення можливості реалізації своїх життєвих потреб, намірів та бажань, здійсненні підприємницької діяльності, яку власники майна здійснювали у відповідності до чинного законодавства, кожен з них був змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачаючи час та додаткові кошти на звернення до адвокатів і до суду, щоб довести порушення своїх прав протягом тривалого часу, що у свою чергу також викликало душевні переживання. Враховуючи незаконне вилучення власних грошових коштів позивачів з боку співробітників прокуратури м.Києва, їх незаконне та безпідставне утримання протягом тривалого часу, втрату грошових коштів, значний розмір майнової шкоди, що в 442 тисячі перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тривалий час протягом якого не виконується ухвала слідчого судді про повернення грошових коштів, з огляду на принципи розумності, справедливості та поміркованості позивачі належним чином довели факт завдання їм моральної шкоди у розмірі 10 % від суми втрачених грошових коштів в доларах США відповідного позивача, а саме: 1)[PERSON]: Розмір моральної шкоди, у зв'язку із неповерненням (втратою) грошових коштів в сумі 136 300,00 доларів США: -3 796 390,75 гривень - сума втрачених грошових коштів, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.08.2018р. (100 дол.США=2785,3197грн.); - 379 639,08 гривень- розмір моральної шкоди. 2) [PERSON]: 2.1. Розмір моральної шкоди, у зв'язку із неповерненням (втратою) грошових коштів в сумі 28 450,00 доларів США: - 792 423, 46 гривень - сума втрачених грошових коштів, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.08.2018р. (100 дол.США=2785,3197грн.) -79 242, 35 гривень - розмір моральної шкоди. 3) [PERSON]: 3.1. Розмір моральної шкоди, у зв'язку із неповерненням (втратою) грошових коштів в сумі 107 700,00 доларів США: - 2 999 789, 32гривень - сума втрачених грошових коштів, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.08.2018р. (100 дол.США=2785,3197грн.); -299 978,93 гривень - розмір моральної шкоди. За даних обставин слід зазначити, що згідно ст.3 Європейської конвенції з прав людини - поводження, яке спричиняє не фізичне, а психічне страждання, принижує гідність, може бути кваліфіковане як нелюдське поводження. Ст.3 Конституції України закріплює, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Це базисна стаття, яка характеризує самі підвалини того суспільного й державного ладу, що закріплюється Конституцією. Вона є юридичним фундаментом гуманістичного спрямування розвитку суспільного і державного життя в Україні. Визнання людини соціальною цінністю означає, що людина є цінністю не тільки для самої себе, а й для всього суспільства, для соціуму. Жодне інше явище не може оцінюватись суспільством вище, аніж людина, оскільки не існує такої цінності, заради якої можна було б пожертвувати людиною. Загальне призначення наведеного твердження полягає ще й у тому, що воно має служити перепоною, бар'єром всевладді Держави, сваволі її органів щодо людини. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини (їх визнання державою) - є головним обов'язком держави. З цього положення випливає, що держава не є всевладною щодо людини, у своїй діяльності вона має бути обмежена правами та свободами людини. У цій підпорядкованості держави людині (її правам) і реалізується верховенство права. Держава зобов'язана дбати, піклуватись про їхню здійсненність, вона відповідає перед людиною за свою діяльність. Позитивна відповідальність держави в тому, що вона має формувати різні умови, необхідні для здійснення прав і свобод людини, а негативна відповідальність полягає в її зобов'язаннях відшкодувати ті чи інші збитки (матеріальні, моральні), завдані порушенням прав і свобод людини внаслідок дій (бездіяльності) її державних органів, службових чи посадових осіб. Можливість такої відповідальності передбачена у ст.56, ч.3 ст.152 Конституції України. Статтею 16 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Наразі майно власникам не повернуто, а правові підстави для не повернення спірного майна або зволікання у його поверненні відсутні. Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року у справі №1-36/2001, за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України Про Державний бюджет України на 2000 рік та статті 25 Закону України Про Державний бюджет України на 2001 рік (справа про відшкодування шкоди державою), також визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету. Як встановлено статтею 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Також, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна людина, права і свободи якої викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості. Право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном передбачено статті 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, відшкодування шкоди позивачам підлягає за рахунок Державного бюджету України, розпорядником якого, у спірних правовідносинах, є Державна казначейська служба України Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов'язань держави, положень ст.8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Частинами першою, другою та четвертою ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин 1 та 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016р. «Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.». Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції"). У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі "Антонюк проти України" зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні На момент постановлення рішення, ухвала Печерського районного суду м.Києва від 26.12.2017р. по справі №757/71946/17-к, не виконана, майно власникам в повному обсязі не повернуто, чим їм нанесено матеріальну та моральну шкоду. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним у Постанові від 25.05.2016 у справі №6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Відповідно до ст. 19 Конституції України «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до положень ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи. Відповідно до підпункту 1 п.35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011р., казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно з абзацом другим п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення). За змістом ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок №845). Згідно з п. 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Таким чином, збитки, спричинені співробітниками (слідчими і прокурорами) прокуратури м.Києва, які виконують свої обов'язки відповідно до наданих законодавством повноважень, компенсуються державним органом - прокуратурою м. Києва - за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: partial