Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

16.10.2014 року ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати Договір найму квартири [ADDRESS], укладений 15.11.2006 року між відповідачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] на строк 25 років, зі сплатою 1 грн., щомісячно, - удаваним та вчиненим з метою приховання вчиненого ними договору позички (безоплатного користування) квартири [ADDRESS], яка є предметом іпотеки ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" згідно Іпотечного договору, посвідченого 12.09.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 2529. Крім того, позивач просить застосувати до відносин [PERSON] та [PERSON] за укладеним між ними Договором найму квартири від 15.11.2006 року норми, що регулюють договір позички (безоплатного користування) та виселити відповідачку [PERSON] з квартири [ADDRESS], на яку звернено стягнення в якості предмета іпотеки за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.10.2010 року у справі № 2-3393 із змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.04.2011 року, - без надання іншого житлового приміщення, зі зняттям з реєстраційного обліку за адресою предмета іпотеки. При цьому позивач вказує на те, що 12.09.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8КФО-120907, згідно якого позивач надав [PERSON] для поточних потреб грошові кошти в сумі 600.000 грн. на строк до 10.09.2010 року. В якості забезпечення виконання зобов"язань відповідача перед Банком по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування ним та пені, між [PERSON] та Банком було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав в Іпотеку Банку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В подальшому відповідач не виконав свої зобов"язання за кредитним договором, тому позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вказує позивач, за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.10.2010 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.04.2011 року, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" заборгованість за кредитним договором в розмірі 968.671,41 грн., а також звернуто стягнення вказаної заборгованості на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації - відмовлено, оскільки Банком не було дотримано певного порядку щодо виселення мешканців квартири, встановленого ст. 40 Закону України "Про іпотеку", ч.3 ст.109 ЖК України. Позивач також зазначає, що з метою забезпечення погашення заборгованості за Кредитним договором за рахунок предмета іпотеки та подальшої реалізації квартири [ADDRESS], відповідно до вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку", з дотриманням встановленого законодавством порядку, Банк у січні 2012 року звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] та його матір [PERSON] із вказаної квартири. Проте, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2012 року, залишеним без змін Ухвалами Апеляційного суду м.Києва від 03.10.2012 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.20132 року, вимоги Банку були задоволені частково - в частині виселення з квартири [ADDRESS] лише відповідача [PERSON] В частині виселення [PERSON], яка є матір"ю відповідача [PERSON], судами було відмовлено в задоволенні зазначених вимог, з урахуванням того, що [PERSON] на підставі договору найму від 15.11.2006 року, зареєстрованого у встановленому порядку, є наймачем квартири, переданої в іпотеку, а тому не підлягає виселенню. Як вказує позивач, згідно ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Не підлягають виселенню особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту Укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотеко держателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку. Проте, посилаючись на те, що сторонами оспорюваного позивачем договору найму квартири, що становить предмет іпотеки, є відповідачі - мати та син, а сума плати складає 1 (одну) гривню, щомісячно, позивач вважає, що має місце удаваний правочин, який відповідачі вчинили, щоб приховати інший правочин - договір позички (безоплатного користування), з метою запобігання реалізації предмета іпотеки в подальшому. Посилаючись на викладені обставини, положення ст.ст.235,759,827 Цивільного кодексу України, ст. 40 Закону України "Про іпотеку", Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (п.25), позивач просить визнати Договір найму квартири [ADDRESS], укладений 15.11.2006 року між відповідачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] на строк 25 років, зі сплатою 1 грн., щомісячно, - удаваним та вчиненим з метою приховання вчиненого ними договору позички (безоплатного користування) квартири [ADDRESS], а також виселити відповідачку [PERSON] із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник ПАТ "Українська банк реконструкції та розвитку" [PERSON] позовні вимоги підтримала. При цьому пояснила, що в січні 2010 року Банк звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на належну відповідачу квартиру [ADDRESS], а також виселення та зняття з реєстрації за адресою іпотеки мешканців вищевказаної квартири. Як зазначає [PERSON], під час розгляду цієї справи 06.07.2010 року відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву про захист прав споживача та визнання недійсними укладених між позивачем та [PERSON] Кредитного договору від 12.09.2007 року № 8КФО0120907 та Договору іпотеки квартири. При цьому [PERSON] вказував на те, що в квартирі [ADDRESS], яка є його власністю, проживає на правах наймача його мати [PERSON], однак, договір найму вказаної квартири ні [PERSON], ні [PERSON] не надали. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.10.2010 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.04.2011 року, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" заборгованість за кредитним договором в розмірі 968.671,41 грн., а також звернуто стягнення вказаної заборгованості на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації - відмовлено. Представник Банку також вказує на те, що при повторному зверненні ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" у січні 2012 року з позовом про виселення [PERSON], [PERSON] з предмету іпотеки - квартири [ADDRESS], рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2012 року позов було задоволено частково. Виселено із квартири лише [PERSON] У виселенні відповідачки [PERSON] відмовлено з тих підстав, що остання зареєстрована та проживає у спірній квартирі, як наймач, на підставі зареєстрованого у встановленому законом порядку договору найму. Як вказує представник позивача, із змісту зустрічної позовної заяви [PERSON] випливає, що відповідачам було відомо, що при наявності між ними відносин найму житла, [PERSON] не підлягає виселенню із переданої в іпотеку квартири. На думку [PERSON], вказані обставини свідчать про наявність умислу обох на підписання завідомо удаваного договору найму, датованого 2006-м роком, з метою приховування відносин безоплатного користування матір"ю майном сина та надання їм формальних ознак орендних відносин для запобігання виселенню [PERSON] з переданої в іпотеку Банку квартири. При цьому представник позивача вважає, що таке підписання відбулося після набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на викладенні обставини, положення ст.235 ЦК України, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В заяві від 09.02.2015 року [PERSON] просить розглянути справу у його відсутність та без участі його представника (а.с. 74). Відповідачка [PERSON] заперечує проти позову. Представник Прокуратури, яка представляє інтереси відповідачки [PERSON], - [PERSON] проти позову ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" заперечує. При цьому свої доводи виклала в письмових поясненнях від 11.02.2015 року (а.с. 75-79). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 12.09.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8КФО-120907, згідно якого позивач надав [PERSON] для поточних потреб грошові кошти в сумі 600.000 грн. на строк до 10.09.2010 року. В якості забезпечення виконання зобов"язань відповідача перед Банком по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та пені, між [PERSON] та Банком було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав в Іпотеку Банку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-8). Через неналежне виконання своїх обов"язків за кредитним договором у відповідача [PERSON] виникла заборгованість, у зв"язку з чим у 2010 році позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.10.2010 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.04.2011 року, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" заборгованість за кредитним договором в розмірі 968.671,41 грн., а також звернуто стягнення вказаної заборгованості на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації - відмовлено (а.с 9-10,11-12). В подальшому, що з метою забезпечення погашення заборгованості за Кредитним договором за рахунок предмета іпотеки та подальшої реалізації квартири [ADDRESS], відповідно до вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку", з дотриманням встановленого законодавством порядку, Банк у січні 2012 року звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] та його матір [PERSON] із вказаної квартири. Проте, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2012 року, залишеним без змін Ухвалами Апеляційного суду м.Києва від 03.10.2012 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.20132 року, вимоги Банку були задоволені частково - в частині виселення з квартири [ADDRESS] лише відповідача [PERSON] В частині виселення відповідачки [PERSON] судом було відмовлено в задоволенні зазначених вимог, з урахуванням того, що [PERSON] на підставі договору найму від 15.11.2006 року, зареєстрованого у встановленому порядку, є наймачем квартири, переданої в іпотеку, а тому не підлягає виселенню (а.с. 13,14-15,16). Як вбачається з договору найму квартири від 15.11.2006 року, відповідач [PERSON] передав відповідачці [PERSON] у тимчасове користування квартиру [ADDRESS] на строк з 15.11.2006 року по 15.11.2020 року. При цьому згідно п.4.2 Договору сторони домовились, що оплата за оренду житла становить 1 (одна) гривня в місяць (а.с.17). Як вказує позивач, даний договір найму квартири є удаваним, так як він був укладений відповідачами з метою приховати інший правочин - договір позички (безоплатного користування) та з метою запобігання реалізації предмета іпотеки в подальшому. Позивач вважає, що виходячи із суті родинних відносин між сторонами Договору найму житла, насправді [PERSON] не передавав своїй матері [PERSON] у найм належну йому квартиру [ADDRESS], а мати проживала у вказаній квартирі як член сім"ї власника житла. Вказані доводи представника позивача суд оцінює критично і до уваги не приймає, виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.202, ч.1,5 ст.203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України судом визнається і удаваний правочин, тобто такий, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Позивач ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" оспорює Договір найму квартири [ADDRESS], укладений 15.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON], вважаючи його удаваним та вчиненим з метою приховання вчиненого відповідачами договору позички (безоплатного користування) вищевказаної квартири. Однак, як вбачається з пояснень відповідачки [PERSON] та зібраних по справі доказів, факт удаваності договору найму квартири [ADDRESS], зокрема, його укладення з метою приховання вчиненого відповідачами договору позички (безоплатного користування) вказаною квартирою, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Так, згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов"язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Частинами 1-3 статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Ці ж положення містяться і в ч. 1 ст. 810 ЦК України, згідно якої за договором найму (оренд) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов"язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. В той же час, згідно ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов"язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Як вбачається з положень зазначених норм цивільного законодавства, договір позички близький до договору найму, але відмінність між ними полягає в тому, що договір найму є оплатним, а договір позички може бути безоплатним. Як встановлено судом, позивач у 2010 році звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та виселення [PERSON], [PERSON] із вказаної квартири. За рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.10.2010 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.04.2011 року, позов Банку задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" заборгованість за кредитним договором в розмірі 968.671,41 грн., а також звернуто стягнення вказаної заборгованості на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації - відмовлено (а.с. 9-10, 11-12). Судом, також, встановлено, що з метою забезпечення погашення заборгованості за Кредитним договором за рахунок предмета іпотеки та подальшої реалізації квартири [ADDRESS], Банк, відповідно до вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку", з дотриманням встановленого законодавством порядку, у січні 2012 року звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] та його матір [PERSON] із вказаної квартири. Проте, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2012 року, залишеним без змін Ухвалами Апеляційного суду м.Києва від 03.10.2012 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.20132 року, вимоги Банку були задоволені частково - в частині виселення з квартири [ADDRESS] лише відповідача [PERSON] В частині виселення [PERSON], яка є матір"ю відповідача [PERSON], судом було відмовлено в задоволенні зазначених вимог, з урахуванням того, що [PERSON] на підставі договору найму від 15.11.2006 року, зареєстрованого у встановленому порядку, є наймачем квартири, переданої в іпотеку, а тому не підлягає виселенню. Апеляційний суд м.Києва погодився з висновком Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2012 року про відсутність передбачених законом підстав для виселення [PERSON] із спірної квартири та правомірність рішення суду і його відповідність вимогам ст. 40 Закону України "Про іпотеку". (а.13,14-15,16). Як вбачається з ухвали Апеляційного суду м.Києва від 03.10.2012 року, "судом обґрунтовано встановлено і це підтверджується наявними в матеріалах справи докази в їх сукупності, що [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі і проживає в ній як наймач, на підставі зареєстрованого у встановленому законом порядку договору найму від 15.11.2006 року, укладеного між нею та [PERSON], з 16 листопада 2006 року…" Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Отже, рішеннями Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2012 року та Апеляційного суд м.Києва від 03.10.2012 року оспорюваний позивачем Договір визнаний саме договором найму та встановлені обставини щодо укладення відповідачами договору найму квартири [ADDRESS]. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 762 ЦК України сторони при укладенні договору найму визначили плату у розмірі 1 грн., щомісячно, яку має сплачувати відповідачка [PERSON] за користування належною відповідачу [PERSON] квартирою. Оскільки закон не встановлює обмежень щодо розміру плати за користування майном, договором найму плата визначена в розмірі 1 грн., щомісячно, суд вважає, що зазначені обставини підтверджують факт укладення відповідачами договору найму, а не позички. Суд, також, враховує, що Договір найму був укладений 15.11.2006 року, майже за рік до укладення відповідачем [PERSON] Кредитного договору, що свідчить про дійсні наміри сторін договору щодо укладення саме договору найму квартири [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються також поясненнями відповідачки [PERSON], які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності. Що стосується вимог ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, зі зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то суд враховує наступне. Позивач просить застосувати до відносин [PERSON] та [PERSON] за укладеним між ними Договором найму квартири від 15.11.2006 року норми, що регулюють договір позички (безоплатного користування), та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], на яку звернено стягнення в якості предмета іпотеки за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.10.2010 року, зі змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.04.2011 року, без надання іншого житлового приміщення. Проте, право громадянина України на житло передбачено ст.47 Конституції України, згідно якої держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.3 ст. 9, ч.1 ст.109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 3 ст.109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Зокрема, згідно ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Не підлягають виселенню особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту Укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] проживає у [ADDRESS] на підставі Договору найму, укладеного 15.11.2006 року з власником вказаної квартири [PERSON] Вказана квартира була надана чоловіку відповідачки - [PERSON], як члену ЖБК "Маяк-6", пайові внески за квартиру повністю виплачені у листопаді 1991 року (а.с.61). [INFO] року власник квартири [PERSON] помер. Дружина померлого -[PERSON] відмовилась від своєї частки спадщини на користь сина [PERSON] за умови, що квартира залишиться у її користуванні. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.2001 року, власником квартири [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] (а.с.108). Як вбачається з довідки ЖБК "Маяк-6" від 02.12.2008 року № 100, відповідачка [PERSON] з 16.11.2006 року зареєстрована на спірній житловій площі та проживала у [ADDRESS] - одна (а.с.59). Відповідач [PERSON] був зареєстрований та проживав разом зі своєю сім"єю у чотирьохкімнатній квартирі [ADDRESS]. Саме в цей період між власником житла [PERSON] та його матір"ю [PERSON] було укладено 15.11.2006 року Договір найму квартири, з орендною платою 1 (одна) гривня, щомісяця (а.с.17,49). На підставі Договору найму квартири між [PERSON] та ЖБК "Маяк-6" 16.11.2006 року було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території. Тобто, з 16.11.2006 року [PERSON] у передбаченому законом порядку виконувала всі обов"язки, що випливають з договору найму житлового приміщення (а.с.62-63). Таким чином, на час укладення 12.09.2007 року між відповідачем [PERSON] та ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" Іпотечного договору, предметом якого є двокімнатна квартири [ADDRESS], відповідачка [PERSON] майже рік проживала у вказаній квартири та як наймач квартири, виконувала передбачені договору найму житла обов"язки. Як вбачається з Кредитного договору та Договору іпотеки, на час їх укладення 12.09.2007 року, відповідач [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки ЖБК "Маяк-6" від 30.01.2012 року № 6, в квартирі [ADDRESS], яка є предметом іпотеки за вищезазначеним договором іпотеки відповідач [PERSON] зареєстрований з 03.12.2009 року та з цього часу проживає разом із матір"ю [PERSON] (а.с.60). Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Враховуючи обставини справи та аналізуючи зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що 15.11.2006 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали Договір найму квартири [ADDRESS], який вчинено ними з наміром створення правових наслідків, які обумовлюються цим договором. В той же час позивачем не доведено, що даний договір є удаваним, вчиненим для приховання іншого правочину, а саме: договору позички (безоплатного користування), з метою запобігання реалізації предмета іпотеки в подальшому. На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову ПАТ "Український банк реконструкції та розвитку" про визнання договору найму квартири удаваним та виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS].

Outcome: dismissed