Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 27 вересня 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинилися між ними у березні 2017 року. Після народження їх спільної дитини відповідач почав поводитися незвично, вирішив поїхати до міста Вінниця для працевлаштування . Хоча вона в цей час перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з метою збереження сім"ї вона разом з дитиною поїхала до нього у Вінницю, де вони проживали в орендованій квартирі. З осені 2016 року відповідач перестав проявляти до неї будь-який інтерес як до жінки, тоді ж вона дізналася, що у нього з"явилася коханка. У зв"язку з цим вона разом з їх спільною дитиною повернулася до Ірпеня в належну їй на праві власності квартиру, в який проживає разом з донькою зараз. Донька досі перебуває на грудному вигодовуванні. На початку 2017 року після серйозної розмови з відповідачем з приводу його поведінки, коли вона висловила переживання про те, що він може покинути їх сім"ю і дитина залишиться ні з чим , відповідач запропонував їй придбати невеличку квартиру для їх донечки, для чого забрав усі їх накопичення, у тому числі гроші, що дали їм їх батьки та пообіцяв, що усі організаційні питання вирішить сам і займеться оформленням документів. Однак, наприкінці березня 2017 року відповідач заявив, що його з ним нічого не зв"язує, все його життя зараз підв"язане до Вінниці, де він працює і що жодної копійки ні мені, ні на утримання їх спільної дитини він не даватиме. В червні 2017 року вона дізналася, що відповідач за їх спільні кошти придбав нерухоме майно, але жодного документу, що підтверджує факт такого придбання він їй не надав. Пізніше виявилося і підтвердилося документально, що 10 травня 2017 року відповідач набув у власність нежитлове приміщення загальною площею 24,7 кв. м. у [ADDRESS], оформивши такий правочин договором дарування. Як пояснив відповідач в усній розмові, він розуміє, що подальше спільне життя неможливе і таким чином убезпечив себе від того, щоб вона могла претендувати на частку у цьому майні, як у спільній власності подружжя. Відповідач зараз матеріально не забезпечує ні її, ні їх дитину та не приймає участі у її вихованні. Також відповідач не проживає разом з нею та донькою, відмовляється надавати згоду на реєстрацію її місця проживання за адресою реєстрації матері. Спільного господарства вони не ведуть. За наведених обставин вбачається, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, примирення між ними та збереження шлюбу неможливі. Сім»я фактично розпалася, в зв»язку з чим виникла необхідність у юридичному оформленні їх розлучення. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Строк на примирення просить не встановлювати. Їх спільна дитина буде проживати з нею. Вказує, що між нею та відповідачем на момент пред»явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Вважає, що з урахуванням положень ст 182, 183 СК України розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] просить визначити в частці від доходу батька у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але ні в якому разі не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення їх донькою повноліття. В зв»язку із викладеними обставинами позивачка просила шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований 27 вересня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області 27.09.2008 року, актовий запис № 101, розірвати; стягнути виплатою на ім"я [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) з відповідача [PERSON] (ідентифікаціний номер [NUMBER]) суму щомісячних аліментів у розмірі 1/4 частки всіх вид його доходу на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], починаючи з дати пред"явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав суду письмові заперечення проти позовної заяви, в яких зазначив, що він не заперечує проти розірвання шлюбу , вважає, що їх спільне подружнє життя не можливе і строк на примирення просить не надавати. Також він не заперечує , щоб їх спільна дитина проживала з позивачем. Однак він просить стягнути з нього кошти на утримання дитини не з дня пред»явлення позову, а з дня прийняття судом рішення по справі і до досягнення дитиною повноліття, оскільки ним надавалися кошти на утримання дитини, про що позивач не зазначив у своїй позовній заяві. Також у даних запереченнях відповідач заперечує проти обставин придбання нерухомого майна, на які посилається позивач . Враховуючи письмову заяву представника позивача та заперечення відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони з 27.09.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, проти примирення сторони заперечують. Дані обставини вказують на те, що сім'я сторін розпалась, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Суд вважає, що, оскільки не заявлене інше, після розірвання шлюбу слід залишити пзивачці прізвище "[PERSON]". Крім того встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю, знаходиться на утриманні позивачки, відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти іншим особам не сплачує. Зазначені вище обставини підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що із [PERSON] на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття. Таким чином суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і він підлягає до задоволення. При цьому суд вважає, що доводи відповідача про те, що з нього повинні бути стягнуті аліменти на утримання дитини з дня прийняття судом рішення, а не з дня пред"явлення позивачем позову до суду, оскільки ним надавалися кошти на утримання дитини, про що позивач не зазначив у своїй позовній заяві, виходячи з положень ст. 191 СК України, вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не приймає такі доводи до уваги. Таким чином суд задовольняє заявлений позов повністю. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 , 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 6, 10,11, 79, 81, 213, 215, 218, 224-226 ЦПК України суд:

Outcome: approved