Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

15.09.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 23.07.2010 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав у позивача в борг 18000,00 грн. за умовою сплати 10% річних до 23.08.2010 року. Факт укладення договору позики підтверджений розпискою відповідача. 01.02.2012 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач надав відповідачу у борг кошти в розмірі 15000,00 грн. на строк до 25.03.2012 року, про що відповідач власноручно написав розписку. Позивач вказує на порушення відповідачем взятих на себе за договорами позики зобов»язань, а саме неповернення коштів у встановлений договором строк. Позивач вказав, що він неодноразово звертався до відповідача із вимогами повернути борги, але відповідач від нього ухиляється, кошти не повертає, посилаючись на важке матеріальне становище. Посилаючись на діюче законодавство, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами позики: -Від 23.07.2010 року в сумі 139957,52 грн., яка складається з 18000,00 грн сума боргу, 103174,20 грн. проценти за користування коштами, 16054,20 грн. інфляційні нарахування на суму заборгованості за період прострочення виконання зобов»язання, 2729,12 грн. 3% річних за користування коштами за період прострочення зобов»язання; -Від 01.02.2012 року в сумі 33612,42 грн., яка складається з 15000,00 грн. сума боргу, 6273,90 грн. відсотки за користування коштами, 10777,65 грн. інфляційні нарахування на суму заборгованості за час прострочення виконання зобов»язання, 1560,87 грн. 3% річних за користування коштами за час прострочення зобов»язання; Позивач в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих письмових дооказів. Позов підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про дату розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією за місцем реєстрації, судові повістки отримував, про що у справі є підтвердження. Причин неявки суду не повідомляв; про розгляд справи у його відсутність суд не просив. Враховуючи думку позивача, судом винесена ухвала про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України справа підсудна суду. За ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню в судовому засіданні. У ст.. 1046 ЦК України вказано, що за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Договір займу є виконаним з моменту передачі грошей. У ч.2 ст. 1047 ЦК України зазначено, що у підтвердження договору позики може бути надана розписка позичальника. Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобов"язання повинно виконуватись належним чином відповідно умовам договору та вимогам законодавства. Позивачем суду надані оригінали розписок, складених [PERSON], із зазначенням його паспортних даних, в яких вказано, що [PERSON] бере у борг у [PERSON] 23.07.2010 року 18000,00 грн. з умовою сплати 10% річних до 23.08.2010 року; 01.02.2012 року 15000,00 грн. до 25.03.2012 року. (а.с. ). Із позовної заяви вбачається, що позивач звертався до відповідача із проханням виконати зобов"язання та повернути суми боргу, але відповідач до теперішнього часу ухиляється від виконання взятих на себе зобов»язань, борг ні по жодній із росписок не повернув, про що свідчать оригінали розписок позичальника, надані позикодавцем. Таки чином суд вважає доведеним факт укладення між сторонами двох договорів позики у простій письмовій формі: від 23.07.2010 року на суму 18000,00 грн. зі сплатою 10% річних строком до 23.08.2010 року від 01.02.2012 року на суму 1500,00 грн. строком до 25.03.2012 року Також суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов договорів позики, оскільки відповідачем забов"язання про повернення боргів у строки, зазначені в розписках, не виконані, про що свідчить наявність у позивача оригіналів розписок. На підставі наведеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми боргу за договорами позики. Розглянувши позов в частині стягнення відсотків за договорами позики, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.. 1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ч.2 вказаної статті зазначено, що договір займу вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п"ятидесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян та не пов"язаний із здійсненням підприємницької діяльності. У наданому позивачем договорі займу від 01.02.2012 року не йдеться про обов"язок відповідача сплачувати відсотки за користування позикою, але із позову вбачається, що позика надавалась для ведення відповідачем підприємницької діяльності, тому суд визнає обгрунтованими посилання позивача на обов»язок позичальника сплатити проценти за користування коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України, що передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За договором позики від 23.07.2010 року відповідач брав на себе зобов»язання сплачувати проценти за користування позикою в розмірі 10% від суми позики. Перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості процентів по двом договорам позики, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо правильності здійснених позивачем розрахунків, суд визнає позов в цій частині обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму займу, він повинен сплатити грошову суму відповідно ст.. 625 ЦК України. У ст.. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, за вимогою кредитора зобов"язаний уплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми. Позивачем наданий грунтовний та повний розрахунок сум інфляційних нарахувань та 3% річних на суми заборгованості за договорами позики, із яких вбачається, що за договором від 23.07.2010 року сума інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період прострочення боргу становить 16054,20 грн, 3% річних складають 2729,12 грн.; за договором від 01.02.2012 року сума інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період прострочення боргу становить 10777,65 грн, 3% річних складають 1560,87 грн.. Перевіривши надані позивачем розрахунки, здійснені з посиланням на періоди та встановлений індекс інфляції на відповідний період, суд приймає надані позивачем розрахунки та вважає необхідним задовольнити позов в цій частині в повному обсязі. При прийнятті рішення суд приймає до уваги положення ст. 257 ЦК України, за яким строк позовної давності встановлюється тривалістю три роки. Але відповідно до п. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Приймаючи до уваги відсутність заяв сторін про необхідність застосування судом строків позовної давності до спірних правовідносин, строк позовної давності до правовідносин, які виникли між сторонами за договорами позики від 23.07.2010 року та від 01.02.2012 року, при прийнятті рішення не застосовується. Оцінивши всі надані позивачем докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин, факт укладення між сторонами договорів позик у простій письмовій формі, які підтверджуються розписками позичальника, факт ухилення позичальника від виконання взятих на себе за договорами позики зобов»язань. Судом також перевірені та прийняті розрахунки позивача щодо сум складових заборгованості відповідача за договорами позики. На підставі наведеного суд вважає необхідним задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики: -від 23.07.2010 року в сумі 139957,52 грн., яка складається з 18000,00 грн сума боргу, 103174,20 грн. проценти за користування коштами, 16054,20 грн. інфляційні нарахування на суму заборгованості за період прострочення виконання зобов»язання, 2729,12 грн. 3% річних за користування коштами за період прострочення зобов»язання; -від 01.02.2012 року в сумі 33612,42 грн., яка складається з 15000,00 грн. сума боргу, 6273,90 грн. відсотки за користування коштами, 10777,65 грн. інфляційні нарахування на суму заборгованості за час прострочення виконання зобов»язання, 1560,87 грн. 3% річних за користування коштами за час прострочення зобов»язання; Всього за двома договорами позики стягнути з відповідача на користь позивача 173569,94 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати…. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхилиної частини вимог. Оскільки позивач є інвалідом 2-ї групи, його на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» було звільнено від сплати судового збору при поданні позову, і сума судового збору має бути стягнута з відповідача. Враховуючи положення ЗУ «Про судовий збір» на час розгляду справи щодо розміру судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 1735,70 грн.

Outcome: approved