Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач просив суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором стягнути з відповідачів 18729 гривень 73 копійки та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 10.04.2008 року уклали кредитний договір 66 МК. Згідно вказаного договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 25000,00 грн. на термін до 09.04.2010 року, а остання зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов"язання за договором виконав. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв"язку зі зазначеним порушенням зобов"язань за кредитним договором [PERSON] станом на 20.10.2016 р. має заборгованість 42426,71 грн., яка складається з наступного: 9041.66 грн. - заборгованість за кредитом, 13719,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 19666.05 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 879.99 грн. - штраф (процентна складова). Від вказаної суми боргу, банком відраховано сума, у розмірі 24826.97 грн., яка була задоволена рішенням Рожнятівського районного суду від 26.12.2012 року, отже заборгованість, яку позивач бажає стягнути рішенням суду становить 18729.73 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за договором 66 МК між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір поруки. Тому банк, просить задоволити вимоги в солідарному порядку. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" Пицьків В.В. позов підтримав, зіславшись на вищевикладене, просив його задовольнити. Додатково пояснив, що у 2012 році банк звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості, однак кредитний договір продовжував діяти і діє по даний час. На виконання умов кредитного договору та договору поруки відповідачами вносилися платежі, які свідчать про визнання ними боргу. Відповідно до п. 5 договору поруки банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором, яка залишена без задоволення. При цьому строк позовної даності не пропущено, оскільки остання проплата була здійснена у 2013 році, а у п. 7.1 кредитного договору передбачений строк позовної давності тривалістю 5 років, що свідчить про те, що банк звернувся у межах строків позовної давності. Щодо договору поруки, то він діє до повного виконання зобов'язання. У договорі поруки у п. 10 також передбачено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу встановлюється у 5 років, тому банк звернувся і до поручителя у межах встановленого законом строку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, пред'явивши у 2012 році позов. Вважає, що до даних правовідносин слід застосувати загальну позовну давність з моменту ухвалення рішення від 26.12.2012 року. Даний позов поданий у 2016 році, що свідчить про те, що заявлений він поза межами строків позовної давності. Його довірителька вживала заходи для досудового врегулювання спору, згідна виплатити банку суму що визначена у рішенні 2012 року. Просив, врахувати тяжке матеріальне становище [PERSON] та її сім'ї, оскільки вона ніде не працює, має четверо дітей, її двоє дітей є тяжко хворими. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав. Вислухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Матеріалами справи підтверджено, що 10 квітня 2008 року між ПриватБанком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 66МК. Згідно п. 1 вказаного договору у рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних коштів, банк зобов'язався надати позичальнику кредит у межах суми 25000,00 грн. на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно з цим договором у повному обсязі. Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 09.04.2010 р. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п. 2.3.3, 2.4.1 даного договору. При настанні будь-якої з подій, зазначених у п. 2.3.3 кредитного договору, зокрема, при порушенні будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк за своїм розсудом має право, зокрема, змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, по зобов'язаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються, що наступили згідно дати, вказаної в повідомленні. В цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за даним договором (п.п. 2.3.3 кредитного договору). При настанні подій, зазначених у п. 2.3.3 кредитного договору, банк має право стягнути кредит до настання термінів, передбачених п. 1.3 даного договору, в тому числі шляхом провадження стягнення на закладене майно, а також реалізувати свої вимоги, що випливають з даного договору, за рахунок іншого майна позичальника, його гарантів і поручителів, відповідно до діючого законодавства (п. 2.3.9 кредитного договору). Відповідно до п.п. 6.6 даного договору при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн+ 5% від суми позову. Підпунктом 6.8 кредитного договору передбачено, що строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно п. 7 кредитного договору договір набирає чинності з моменту підписання даного договору обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором (а.с. 10-13). В забезпечення вищеописаного кредитного договору 10 квітня 2008 року укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] є поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 66МК. Пунктом 10 договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. У відповідності до п. 11 договору поруки сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 років (а.с. 14). Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Представник відповідачки, заперечуючи проти позову, посилався на те, що банк, уже звертався з позовом до відповідачів про стягнення боргу в 2012 році, тому повторне звернення з вимогою вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором через чотири роки є поза межами позовної давності. Однак з таким твердженням не можна погодитись, виходячи з наступоного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зі змісту кредитного та договору поруки суд встановив, що сторони визначили як строк дії договору - до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором. У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк надіслав відповідачам письмові вимоги від 24 жовтня 2016 року, де просив у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору № 66МК від 10.04.2008 р. та договору поруки, вимагав повернути суму кредиту у повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с.7), тобто встановив точний строк виконання зобов"язання. За таких обставин, пред"явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а, отже, позовна давність обчислюється від цієї дати. Тобто, позивач зобовязаний пред"явити позов до боржника у нашому випадку протягом п'яти років, а до поручителя - протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Вказане відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим у справах № 6-1707цс15, № 6-990цс15. Зокрема, з їх змісту встановлено, що оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що і боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов"язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред"явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов"язання, позовна давність обчислюється з цієї дати. Пред"явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов"язання й зобов"язаний пред"явитти позов до боржника в межах строку позовної давності, а до поручителя протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Таким чином, пред"явивши у жовтні 2016 році вимогу до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та штрафних санкцій, яка відповідає вимогам кредитного доковору, договору поруки та правовим позиціям Верховного Суду України у справах № 6-368цс16, № 6-1006цс16, кредитор змінив строк виконання основного зобов"язання, тому змінився і строк звернення до суду. Позовна заява про стягнення з відповідачів заборгованості кредитним договором поступила до суду 25.11.2016 р., тобто через місяць після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Отже, банк звернувся до боржника з даним позовом у межах п'ятирічного строку, а до поручителя - в межах шестимісячного строку, тому підстав для визнання поруки припиненою немає, як не має підстав для застосування строку позовної даності щодо вимоги до боржника. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 20 жовтня 2016 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом - 42426.71 грн., яка складається з наступного: 9041.66 грн. - заборгованість за кредитом, 13719,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 19666.05 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 879.99 грн. - штраф (процентна складова). Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачів за вказаним кредитним договором, суду не представлено. Від вказаної суми боргу банком відраховано сума, у розмірі 24826.97, яка була стягнута рішенням Рожнятівського районного суду від 26.12.2012 року (а.с.4). Згідно наданого розрахунку заборгованості, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором складає 19666.05 грн. Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем на підставі умов кредитного договору пені - 19666.05 грн. є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом та процентами за його користування, враховуючи положення ст. 551 ч.3 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а саме: тяжке матеріальне становище відповідачів, з огляду на те, що вони мають четверо дітей , суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 5000 гривень. Саме такий її розмір відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст. 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Крім того, у справі відсутні докази негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, банк не вживав ніяких заходів щодо зменшення збитків протягом декількох років, що свідчить про те, що він своїми діями сприяв збільшенню розміру пені, тому суд приходить до висновку про необхідність її зменшення до розміру, вказаного вище. За таких обставин, при зміні судом розміру пені, сума загальної заборгованості відповідачів перед позивачем зменшиться, і відповідно становитеме: 28890.65 грн., що складається з: 9041.66 грн. (заборгованість за кредитом) + 13.719.00 грн.(заборгованість за відсотками)+ 5000,00 грн.(пеня), + 250 грн. (штраф фіксована частина) +879.99 (штраф процентна складова) = 28890.65 грн. З врахуванням, посилань позивача про зменшення суми заборгованості за рахунок стягнутої рішенням Рожнятівського районного суду від 26.12.2012 року суми - 24826,97 грн., то судовим рішенням з відповідачів в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" слід стягнути відповідно різницю, тобто до стягнення підлягає - 4063.68 грн. (28890.65-24826.97=4063.68) У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідачів.

Outcome: partial