Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Заявники в порядку окремого провадження, звернулися до суду з заявою, згідно якої просять встановити факт належності їм Свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , видане 31.03.2009 року Управлінням ЖКГ та з питань НС. Свої вимоги обґрунтовують тим, що у зазначеному вище Свідоцтві прізвище заявника - [PERSON] вказано як " [PERSON] ", прізвище заявника [PERSON] вказано як " [PERSON] ", прізвище заявника [PERSON] вказано як " [PERSON] ", що не збігається з відомостями, зазначеними у їх паспортах. В судове засідання учасники справи не з"явилися. Від заявників на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи у їхній відсутності. Заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримують в повному обсязі та просять суд її задовольнити. Заінтересована особа - представник виконавчого комітету Бердичівської міської ради Кухар О.І. до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши заяву та дослідивши додані до неї матеріали, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.03.2009 року Управлінням ЖКГ та з питань НС. квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , (а.с.16). Згідно ж копії паспортів громадян України прізвища заявників зазначено як: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Окрім того, згідно повідомлення Управління житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 18.03.2020 року заявникам відмовлено у виправленні описки в Свідоцтві про право власності на житло від 31.03.2009 року, оскільки Свідоцтво було видано на підставі поданих заявниками документів (а.с. 19-22). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно рекомендацій, які містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5 «...суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу...». Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що наявні розбіжності у зазначені прізвищ заявників у Свідоцтві про право власності на житло, яке є правовстановлюючим документом, із відомостями які зазначені у паспорті, перешкоджає заявникам у праві на реалізацію їхніх прав власності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, слід задовольнити, оскільки іншого шляху для підтвердження факту належності правовстановлюючого документу не існує. На підставі викладено,

Outcome: approved