Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 12 липня 1998 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач отримав в борг кошти в розмірі 4000 доларів США, які зобов"язався повернути до 01 вересня 1998 року. Однак до теперішнього часу відповідач свої зобов"язання за договором позики не виконав, внаслідок чого сума боргу становить 4000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.02.2016 року становить 108240 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється погасити вказану заборгованість, тому просив стягнути з відповідача зазначену суму боргу та 3% річних від суми боргу, а всього 163472 грн. і понесені судові витрати. Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд, у відповідності зі ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.526 Цивільного кодексу України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. У відповідності з вимогами ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується передати позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. У відповідності зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передачу йому позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій же кількості, такого ж роду та якості, які були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором. Як встановлено у судовому засіданні 12 липня 1998 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким останній отримав позику у розмірі 4000 доларів США, яку зобов"язався повернути 01 вересня 1998 року (а.с.3). На підтвердження укладання договору позики позивачем була надана розписка, яка приймається судом як належний доказ, оскільки при розгляді цивільної справи №6-63/цс/13 Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише його укладання, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов"язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно зі звичаями ділового обігу або інших вимог, які зазвичай висуваються. Стаття 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов"язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає зі зміста зобов"язання або звичаїв ділового обігу. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строку (дату). Згідно з вимогами ч.1 ст.532 ЦК України місце виконання зобов"язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов"язання не встановлено в договорі, виконання провадиться: 1) за зобов"язанням про передачу нерухомого майна - за місцем знаходження цього майна; 2) за зобов"язанням про передачу товару (майна), яке виникає на підставі договору перевезення - за місцем здачі товару (майна) перевізнику; 3) за зобов"язанням про передачу товару (майна), яке виникає на підставі інших угод, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відомо кредитору на час виникнення зобов"язання; 4) за грошовими зобов"язаннями, - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа - за його місцем знаходження на момент виникнення зобов"язання; 5) за іншими зобов"язаннями - за місцем проживання (місцем знаходження) боржника. У відповідності з вимогами ст.533 ЦК України грошове зобов"язання повинно бути виконане в гривнях. Якщо у зобов"язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає уплаті в гривні, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або іншим нормативно-правовим актом. Тому суд вважає за можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 4000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.02.2016 року становить 108240 грн. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивача 3% річних за 6689 днів прострочення виконання зобов"язання, що в грошовому еквіваленті буде становити 9750 грн. 50 коп. (4000 грн. х 3% х 6689 ?365?100). Оскільки зобов"язання, взяте на себе відповідачем, ним належним чином до теперішнього часу не виконане, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики та 3% річних з простроченої суми за період прострочення з 12 червня 1998 року по 10 березня 2015 рік у розмірі 117990 грн.50 коп.. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме - судовий збір у розмірі 1634 грн. 72 коп. На підставі викладеного, ст.ст.526, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial