Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 02.09.1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що з часом відносини між подружжям погіршились, зокрема зі сторони відповідача. Сторони виявились людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки, вони не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. Кожен із подржжя має протилежні погляди на шлюб, сім"ю, виховання дітей. Відповідач постаійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, інколи із фізичним насиллям, у зв"язку з чим на нього неодноразово складалися протоколи за ст. 173-2 КУпАП. Все це негативно впливає на здоров"я позивачки, фізичний та духовний розвиток дітей, їх емоційний стан. Спору щодо поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя немає. Вважає, що шлюб існує лише формально, шлюбні відносини вони не підтримують, а тому, примирення та збереження їхньої сім"ї є не можливим. Просила шлюб розірвати, дітей залишити на проживання з нею, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу не змінювати, стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечив проти розірвання шлюбу, залишення на проживання їхніх дітей з матір"ю та стягнення з нього судових витрат. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення позивачки судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи згідно повторного свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 02.09.1995 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження за № 1150 (а.с.8). Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання дітей з матір"ю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір`ю [PERSON], [INFO], а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 02.09.1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження за № 1150 слід розірвати. Прізвище позивачки [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved