Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Представник позивач [PERSON] - [PERSON] у листопаді 2017 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 23.03.2005 п. між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 2288-ІД 01 та 07.12.2007 року між Банком та відповідачкою [PERSON] також був укладений іпотечний договір № 3249-ІД01, згідно якого в іпотеку Банку була передана квартира [ADDRESS] . Представник позивача зазначає, що вказана вище квартира була придбана у 1997 р. за спільні кошти позивача та відповідачки [PERSON] , а тому є спільною сумісною власністю останніх, які перебували у шлюбно-сімейних стосунках з 1997 р. та зареєстрували шлюб 26.09.1998 р. Представник позивача вказує, що зі сплином значного періоду часу, позивачу стало відомо про укладення вказаних вище іпотечних договорів, які були укладені без його згоди. Також, позивачу у 2017 р. стало відомо, що у зв`язку з невиконанням боржниками своїх зобов`язань по кредитному договору Банк вирішив задовольнити свої грошові вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, на вказану вище квартиру, у зв`язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М. 07.06.2011 р. були видані виконавчі написи №№ 2218 та 2219. Проте, надані Банком документи для вчинення виконавчих написів № 2218 та 2219 не свідчать про безспірність кредитної заборгованості [PERSON] та [PERSON] , в тому числі, у зв`язку з пропуском строку давності. Таким чином, позивач вважає, що у приватного нотаріуса Ніколенко В.М. були відсутні достатні підстави для вчинення виконавчих написів на предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ «ПроКредит Банк», а тому виконавчі написи мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою суду від 08.12.2017 р. відкрито провадження у справі(ас23, том 1). Ухвалою суду від 05.07.2018 р. відкладено підготовче засідання(ас.37-38, том 1). 14.11.2018 року від відповідача АТ"ПроКредитБанк" надійшли письмові пояснення по справі(ас.58-69, том1). Ухвалою суду від 22.11.2018 року позовну заяву залишено без руху(ас.91, том1). Ухвалою суду від 22.11.2018 року зобов"язано надати до суду нотаріальну справу(ас.93,том1). 26.11.2018 року представником позивача надано письмові пояснення(ас.101-104,том1). 17.12.2018 року відповідачем АТ "ПроКредитБанк" надав до суду додаткові пояснення по справі(ас.114-121, том1). Ухвалою суду від 28.02.2019 року повторно зобов"язано надати до суду нотаріальну справу(ас.138-139,том1). Ухвалою суду від 25.06.2-19 року зобов"язано повторно зобов"язано надати до суду нотаріальну справу(ас.148, том1). Ухвалою суду від 02.03.2020 року зобов"язано відповідача надати документи(ас.162, том1). 28.05.2020 року представником позивача надано до суду доповнення до позовної заяви(ас.218-225, том1). Ухвалою суду від 30.06.2020 року за клопотанням представника позивача задоволено забезпечення позову(ас.10-11, том2). Ухвалою суду від 02.02.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання(ас.39,то 2). Представник позивача в судове засідання не з"явилася, про час та місце слухання справи належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, проте в судове засідання не з"явилася, при цьому в матеріалах справи містяться її неодноразові заяви про відкладення розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив, проте , в матеріалах справи міститься його письмові заперечення, в яких він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на свої заперечення та просить суд розглядати справу у його відсутність. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином , а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що 23.03.2005 р. між ЗАТ «КБ «ПроКредит Банк» та [PERSON] була укладена Рамкова угода № 2288, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 320 000 грн. зі сплатою 21,69 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 10.07.2018 року (ас. 120-121, том1 ). Судом встановлено, що 23.03.2005 р. між ЗАТ «ПроКредит Банк та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір іпотеки, відповідно до умов якого, в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору [PERSON] (ас. 19-21, том1). Також, встановлено, що 07.12.2007 р. між ЗАТ «КБ «ПроКредит Банк» та [PERSON] була укладена Рамкова угода № 3249, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 320 000 грн. зі сплатою 21,69 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 10.07.2018 року (ас. 120-121, том1). Судом встановлено, що 07.12.2007 р. між ЗАТ «ПроКредит Банк та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір іпотеки, відповідно до умов якого, в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору [PERSON] (ас. 19-21, том1). Судом встановлено, що 07.06.2011 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М. видала виконавчий напис № 2218 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] з метою задоволення вимог Банку на суму 315 344,13 грн. (ас. 13, том1). Також, встановлено, що 07.06.2011 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М. видала виконавчий напис № 2219 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] з метою задоволення вимог Банку на суму 285 727,91 грн. (ас. 9-10, том 1). Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. При цьому, згідно ч. 2 ст. 24 цього ж Закону, використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Відповідно до вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 25 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Відповідно до п.1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджую безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як зазначає, представник позивача пред`явлена Банком сума заборгованості не є безспірною, оскільки пред`явлена до нотаріуса з метою стягнення за межами строку давності. Проте, судом встановлено, що виконавчий напис № 2219 від 07.06.2011 р. вчинений у зв`язку з наявністю заборгованості , що виникла за період з 2012.2007 р. по 22.12.2010 р. в сумі 285 727,91 грн., з яких в тому числі сума нарахованих штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту за період з 20.12.2009 р по 22.12.2010 р.н . Тобто, вказана вище заборгованість пред`явлена до нотаріуса в межах передбачених Цивільним кодексом України строку даності та не вважається спірною в розумінні ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Вивчивши зміст виконавчого напису № 2218 від 07.06.2011 р. судом також було встановлено дотримання приватним нотаріусом строків давності. Встановлено, що при зверненні відповідача ПАТ "ПроКредитБанк" до нотаріуса, разом із заявою останніми було подано документи, що підтверджують безспірність заборгованості, які передбачені порядком. Встановлено, що в матеріалах справи містяться вимоги АТ "ПроКредитБанку" від 18.11.2010 року , які було направлено на адресу [PERSON] та [PERSON] про усунення порушень шляхом сплати протягом п"ятиденного строку заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом та нарахованної неустойки, яка виникла, а також у разі невиконання цієї вимоги банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується копією відправки цінних листів за списком, копією списку згрупованних поштових відправлень цінних листів. Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні стст.76-81 ЦПК України на підтвердження наявності будь-яких заперечень з боку позивача чи третіх осіб у відповідь на надіслане повідомлення від 18.11.2010 року, а тому вважає, що з боку відповідача для вчинення виконавчого напису були подані приватному нотаріусу КМНО Ніколенко В.М. всі документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженими постановою КМУ від 29.06.1999 р. за №1172. Крім того, судом встановлено, що позивачем пропушено строк позовної давності. З часу вчинення виконавчих написів нотаріуса до дня пред"явлення позову минуло шість років та позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що він не міг довідатися про своє порушене право протягом шести років, про що зазначено у постанові ВСУ за №6-17цс17 від 22.02.2017 року. Відповідно до вимог ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивач знав про порушення свого права, оскільки ще під час розгляду справи за №759/7738/14-ц за позовом про встановлення факту проживання однією сім"єю позивач зазначив, що на початку 2012 року йому стало відомо, що відповідачка без його відому отримала в ПАТ "ПроКредитБанк" кредит, забезпеченого іпотечним договором, а саме спірною квартирою і саме цей факт встановлений судом та зафіксований в судовому рішенні від 01.12.2014 року. Це свідчить про те, що позивач знав про укладення договору, а відповідно і вчинення виконавчих написів нотаріуса ще в 2012 році, проте не скористався своїм правом на захист своїх прав та інтересів та пропустив строк позовної давності. Встановлено, що представник позивача в обгрунтування позовних вимог також посилається на те, що спірні виконавчі написи не містять посилань на підставі яких правочинів у боржника виникло зобов`язання сплати грошових коштів. Також представник позивача зазначив, що кредит надавався в іноземній валюті, в той час як кредитна заборгованість пред`явлена до виконання в національній валюті. Проте, суд вважає, що зазначені вище доводи представника позивача не є підставою для визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, та не мають правового значення для вирішення даних позовних вимог. Також представник позивача вказує, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] , а тому вказане нерухоме майно не може бути предметом звернення стягнення. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.12.2014 р. встановлено факт проживання з 01.01.1996 р. по 25.09.1998 р. однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Визнано квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] (ас.14-16, том1). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2015 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.12.2014 р. змінено в частині правового обгрунтування. В решті рішення залишено без змін (ас.79-82, том1). Встановлено, що Апеляційний суд м. Києва дійшов висновку, що встановлення факту проживання сторін однією сім`єю та визнання спірної квартири їх спільним сумісним майном не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв`язку з укладенням договору іпотеки квартири від 23.03.2005 р., єдиним власником якої на момент його укладення була [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищевикладене та дослідивши зібрані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що представник позивача не надав суду безперечних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed