Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", [PERSON], третя особа приватний нотаріус Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Неля Анатоліївна про визнання недійсним іпотечного договору. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014-09.5-75312, згідно умов якого банк надав їй кредит у розмірі 35 тис. доларів США зі сплатою кредиту щомісячно до 15 числа кожного місяця та сплатою 8,5 процентів річних за фактичне використання кредитних коштів щомісячно до 15 числа кожного місяця. Того ж дня, 27.06.2007 року на забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON], яка на даний час змінила прізвище на «Івасик», та чоловіком позивача - [PERSON] з одного боку, та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Іпотечний договір, який було посвідчено 27.06.2007 року приватним нотаріусом Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Н.А. Згідно вказаного договору [PERSON], як іпотекодавець-боржник, передала в іпотеку належний їй житловий будинок за адресою [ADDRESS], а чоловік позивача [PERSON] як іпотекодавець-майновий поручитель, передав в іпотеку квартиру за адресою [ADDRESS] Зазначена квартира була придбана [PERSON] та позивачем за спільні кошти під час перебування у шлюбі та перебуває у спільній сумісній власності подружжя. У зв'язку з цим, під час укладання іпотечного договору від 27.06.2007 року та посвідчення його приватним нотаріусом Линюк Н.А. позивачем було підписано заяву, якою остання надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на передачу в іпотеку належної на праві спільної сумісної власності квартири до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». При цьому, згідно вказаної заяви нею було надано згоду [PERSON] укласти такий іпотечний договір за заставною вартістю та на усіх інших умовах на його розсуд. 02.07.2007 року [PERSON] повідомив позивача про те, що йому телефонували з банку та запропонували з'явитися до приватного нотаріуса Линюк Н.А. з метою розірвання іпотечного договору, який було укладено ним 27.06.2007 року. Після повернення від нотаріуса [PERSON] повідомив позивача, що між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір, яким було розірвано іпотечний договір № 1873 від 27.06.2007 року. Також він повідомив позивачу, що того ж дня [PERSON] уклала новий іпотечний договір на забезпечення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 014-09.5-75312, передавши в іпотеку банку придбаний останньою за кредитні кошти житловий будинок. Позивач зраділа такій новині та після цього відчувала себе вільною від будь-яких зобов'язань перед банком. Разом з тим, виявилося, що насправді її чоловік [PERSON] 02.07.2007 року після розірвання іпотечного договору № 1873 від 27.06.2007 року також уклав новий іпотечний договір з майновим поручителем, яким знову передав ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку, належну на праві спільної сумісної власності, квартиру за адресою [ADDRESS] на забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за тим самим кредитним договором № 014-09.5-75312 від 27.06.2007 року. Вказаний вище іпотечний договір з майновим поручителем від 02.07.2007 року було також посвідчено приватним нотаріусом Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Н.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1890. Позивач вказує, що цього разу будь-якої ані усної, ані письмової, а тим більше нотаріально посвідченої згоди на укладення іпотечного договору з майновим поручителем № 1890 від 02.07.2007 року своєму чоловікові не надавала. В зв"язку з викладеним вважає, що цей іпотечний договір має бути визнаний недійсним через відсутність у [PERSON] необхідних повноважень. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов повністю підтримав та пояснив, що від позивача була заява про згоду на укладення іпотечного договору лише від 27.06.2007 р. Під час розірвання цього договору вона не була. Іпотечний договір від 02.07.2007 р. є недійсним, оскільки укладався у відсутності позивача і остання згоди на його укладення не давала. Представник відповідача публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" Берніков М.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду письмове заперечення в якому просив відмовити в задовленні позову, застосувавши позовну давність. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, що дійсно 02.07.2007 року він свідомо уклав іпотечний договір, однак від своєї дружини цей факт приховав. Третя особа приватний нотаріус Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Неля Анатоліївна в судове засідання не з"явилася. Надіслала до суду письмові пояснення в яких вказує, що позивач була обізнана про укладення оспорюваного іпотечного договору і останньою було пропущено строк позовної давності, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, матеріали цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягненя заборгованості, звернення стягнення на майно та зустрічного позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про розірвання іпотечного договору від 02.07.2007 року, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити оскільки при зверненні до суду позивачем було пропущено строк позовної давності. Виходячи з наведеного суд не вбачає за доцільне давати оцінку іншим доказам по справі наданим сторонами. Відмовляючи в позові суд виходить з слідуючого. Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак цим Кодексом встановлено строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність. До вимоги заявленої позивачем застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки. Виходячи з приписів ч. 1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Крім того, за загальним правилом незнання особою закону не звільняє її від відповідальності. Суд вважає, що право на позов в [PERSON] виникло не пізніше 05 липня 2013 року, тобто коли [PERSON] звернувся до суду по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягненя заборгованості, звернення стягнення на майно з клопотанням про залучення до справи у якості третьої особи своєї дружини [PERSON] (т.1 арк.99). Враховуючи викладене позовна давність за вимогами позивача сплила 06 липня 2016 року. Натомість позивач звернулася до суду лише 29 вересня 2016 року. Суд не приймає до уваги визнання відповідачем [PERSON] позову, оскільки воно суперечить інтересам іншого відповідача по справі - публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", крім цього суд також не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON], оскільки вони зумовлені його зацікавленістю у вирішенні справи на користь позивача, так як вони є подружжям та проживають однією сім"єю. Суд також не вбачає поважних причин пропущення позивачем позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставною для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). З таким клопотанням про застосування позовної давності звернувся представник відповідача до суду першої інстанції. Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним іпотечного договору На підставі викладеного,

Outcome: dismissed