Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства „Придніпровська залізниця", третя особа: Відокремлений структурний підрозділ Нікопольське моторвагонне депо ДП „Придніпровська залізниця" про поновлення на роботі, оплаті за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 21 травня 2002 року вона була прийнята в локомотивне депо Нікополь Державного підприємства „Придніпровська залізниця" учнем провідника пасажирського вагона (МРС). Після навчання в Марганецькій техшколі на курсах провідників пасажирського вагону 21.06.2002 року вона була переведена провідником пасажирського вагона (МРС) на контрактній основі. 31.10.2007 року у зв"язку з реорганізацією локомотивного депо, вона була звільнена по п.5 ст.36 КЗпП України у відокремлений структурний підрозділ Нікопольське моторвагонне депо за домовленістю між керівниками. 01.11.2007 року вона була прийнята у відокремлений структурний підрозділ Нікопольське моторвагонне депо Державного підприємства „Придніпровська залізниця" провідником пасажирського вагона (МВРС) на контрактній основі (контракт №43 від 01.11.2007 року). 04.03.2011 року вона була переведена мийником прибиральником рухомого складу в дільницю з ремонту кузового обладнання, а 13.05.2011 року знову переведена провідником пасажирського вагона (МВРС) на контрактній основі (контракт №13 від 13.05.2011 року). Пунктом 22 цього контракту строк дії контракту встановлювався з 13.05.2011 року по 12.05.2012 року. Додатковою угодою від 12.03.2012 року термін дії контракту №13 від 13.05.2011 року був встановлений з 13.05.2012 року по 12.08.2012 року. З 10.08.2012 року по 23.08.2012 року включно, наказом №563 від 09.08.2012 року, їй була надана щорічна відпустка терміном 14 календарних днів. 23.08.2012 року наказом № 207/ОС вона була звільнена у зв"язку з закінченням строку контракту №13 від 13.05.2011 року та додаткової угоди №5 від 12.03.2012 року по п.2 ст.36 КЗпП України. Вважає звільнення з роботи незаконним з наступних підстав. Постановою Кабінету Міністрів України № 764 від 15.07.1997 року затверджено Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору серед якого є „провідник пасажирського вагону", але вона працювала провідником моторвагонного рухомого складу (МВРС) тобто провідником електропоїзду та не має ніякого відношення до провідника пасажирського вагону. Крім того, вважає, що з нею не міг бути укладений строковий трудовий договір, оскільки згідно ч.2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір на визначений строк укладається у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника. Крім того, відповідачем були порушені вимоги ст. 40 КЗпП України, оскільки вона була звільнена у період перебування у відпустці. Вважає, що відповідач, звільняючи її з роботи, порушив також ч.3 ст.184 КЗпП України, оскільки вона не перебуває у шлюбі та сама виховує дитину 2007 року народження. Після ознайомлення з оригіналами документів (контрактів та наказів) позивач доповнила свої позовні вимоги, в яких зазначила, що документи сфальшовані, вона їх не підписувала. У зв"язку з цим просила поновити строк позовної давності, поновити її на роботі на посаді провідника пасажирського вагона (МВРС) в окремому структурному підрозділі Нікопольське моторвагонне депо ДП „Придніпровська залізниця з 24 серпня 2012 року на умовах безстрокового трудового договору, визнавши наказ № 207/ос від 23.08.2012 року про припинення трудового договору (контракту) незаконним та скасувати його. Визнати наказ № 757/ос від 31.10.2007 року про припинення трудового договору та наказ № 278/ос від 01.11.2007 року про прийняття на роботу, незаконними та скасувати їх. Визнати контракт № 43 РПЧ-2 від 01.11.2007 року недійсним. В наказі № 119/ос від 13.05.2011 року слова в частині "переведена провідником пасажирського вагона (МВРС) на контрактній основі - виключити, з тексту запис 2на контрактній основі", зазначивши „переведена провідником пасажирського вагону (МВРС) по переводу. Визнати контракт №13 від 13.05.2011 року та додатковому угоду №5 від 12.03.2012 року недійсними. В трудовій книжці записи №4,5,8 вважати недійсними, слова в записі №7 у трудовій книжці „на контрактній основі", змінити на запис „переведена по переводу провідником пасажирського вагона (МВРС) змінивши право відношення. Стягнути з відповідача на її користь за час вимушеного прогулу 39 603 грн. 79 коп., у відшкодування моральної шкоди 10 940 грн., витрати по оплаті експертизи в сумі 2350 грн. 08 коп. компенсацію за два неоплачені дні по листку непрацездатності в сумі 148 грн. 34 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38 491 грн. 24 коп. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі на їх задоволенні наполягали з наведених в позові підстав. Представник відповідача Кадук Н.Л. позовні вимоги не визнала і пояснила, що Закон України „Про залізничний транспорт" є спеціальним для працівників залізничного транспорту. Та підлягає застосуванню разом з КЗпП України. Посада провідника пасажирського вагона (МВРС) підпадає під дію постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 764 „Про затвердження переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору", якою передбачено обов"язкове укладення контракту з провідниками пасажирського вагону. Тому порушень закону при звільненні позивача з боку залізниці не було. Представник відповідача Десятерик В.І. позовні вимоги не визнав і пояснив, що при підписанні позивачем контрактів та інших документів він не був присутнім, але вважає, що всі документи позивач підписувала сама. [PERSON] не виконувала норми завдань, він пропонував їй іншу роботу, але вона не погодилася. Представник відповідача Соколова Н.М. також просила в позові відмовити, оскільки при звільненні позивача не було допущено ніяких порушень діючого законодавства. Вислухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Вислухавши сторони, представника позивача, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов"язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов"язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов"язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організація праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. У відповідності до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду трудових спорів" роз"яснено, що власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. Відповідно до ч.2 ст.23 та ч.2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, тобто щодо строкових трудових договорів укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Як було встановлено в судовому засіданні позивач 21 травня 2002 року була прийнята в локомотивне депо Нікополь Державного підприємства „Придніпровська залізниця" учнем провідника пасажирського вагона (МРС). Наказом № 214/ос від 20.06.2002 року вона була переведена провідником пасажирського вагона (МРС) на контрактній основі (а.с.67). Наказом № 757/ос від 31.10.2007 року позивач була звільнена за п.5 ст.36 КЗпП України у зв"язку з переведенням у відокремлений структурний підрозділ „Нікопольське моторвагонне депо" (а.с.68). Наказом № 278/ОС від 01.11.2007 року позивач була прийнята у відокремлений структурний підрозділ Нікопольське моторвагонне депо Державного підприємства „Придніпровська залізниця" провідником пасажирського вагона (МВРС) на контрактній основі (контракт №43 від 01.11.2007 року) строком до 01.11.2008 року, що підтверджується наказом (а.с.11) та записом №5 в трудовій книжці (а.с.6). Після спливу строку дії цього контракту позивач не була звільнена у зв"язку з закінченням строку контракту, а продовжувала працювати на займаній посаді до 04.03.2011 року. Наказом № 62/ос від 04.03.2011 року позивач була переведена на постійну роботу мийником прибиральником рухомого складу в дільницю з ремонту кузового обладнання (а.с.69). Наказом №119/ос від 13.05.2011 року позивач переведена провідником пасажирського вагона (МВРС) на умовах контракту (а.с.75). Згідно ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Згідно контракту №13 від 13.05.2011 року позивач була прийнята на посаду провідника пасажирського вагона (МВРС) (а.с.14-18). Згідно п. 22 цього контракту строк дії контракту встановлювався з 13.05.2011 року по 12.05.2012 року. Додатковою угодою від 12.03.2012 року термін дії контракту №13 від 13.05.2011 року був встановлений з 13.05.2012 року по 12.08.2012 року (а.с.12). З 10.08.2012 року по 23.08.2012 року включно, наказом №563 від 09.08.2012 року позивачу була надана щорічна відпустка терміном 14 календарних днів (а.с.96). 23.08.2012 року наказом № 207/ОС позивач була звільнена у зв"язку з закінченням строку контракту №13 від 13.05.2011 року та додаткової угоди №5 від 12.03.2012 року за п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.21). Суд не може прийняти до уваги твердження позивача в тій частині, що звільняючи її в останній день відпустки, тобто 23.08.2012 року, відповідач допустив порушення закону. Відповідно до ст.3 Закону „Про відпустки" у разі звільнення працівника у зв"язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки, а датою звільнення є останній день відпустки. Разом з тим суд вважає, що посилання відповідача на законність укладення контракту та відсутність порушень закону при звільненні позивача з боку відповідача спростовуються наступним. Відповідно до ч.3 ст.15 ЗУ « Про залізничний транспорт» працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій і посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджений постановою КМУ від 15.07.1997 року № 764 «Про затвердження переліку категорій і посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору», і до цього переліку віднесений провідник пасажирських вагонів, що відповідає Класифікатору професій ДК 003:2010, і яких-небудь інших професійних назв, які стосуються роботи провідників немає, що відповідало вимогам ч. 3 ст. 21 КЗпП України до внесення змін. Після внесення змін в ч.3 ст.21 КЗпП України (Законом від 24.12. 1999 року № 1356-ХIV) сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідач зазначив, що посада провідників пасажирських вагонів (моторвагонного рухомого складу) введена наказом начальника ДП «Придніпровська залізниця» від 17.05.2002 року № Н/1880 « Про введення в штат локомотивного депо провідників пасажирських вагонів (моторвагонного рухомого складу), з метою поліпшення умов обслуговування пасажирів у приміськім сполученні. Зазначену професію введено в штат моторвагонного депо на підставі наказу Укрзалізниці № 20-ЦЗ від 11.05.2002 року, а Інструкція провідника пасажирського вагона моторвагонного поїзда затверджена наказом Укрзалізниці № 561-Ц від 29.12.2008 року (основні права й обов'язки, відповідальність провідників пасажирського вагона моторвагонного поїзда) - для роботи в приміських поїздах, сформованих з вагонів, призначених для перевезення пасажирів і ручної поклажі в приміськім сполученні, у межах приміської зони приміськими й міськими электро-, - дизель-поїздами без нумерацій місць у вагонах за приміськими тарифами, відповідно й умови оплати, характер роботи провідника пасажирського вагона моторвагонного поїзда відрізняються від умов оплати, характеру роботи провідника пасажирського вагона. Зазначені постанови, накази та інструкції являються підзаконними актами, а укладення контракту визначається тільки законами, як зазначено в ч.3 ст.21 КЗпП України, п.9 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 „Про судову практику розгляду трудових спорів" та відповідно до вимог Конвенції МОТ № 158 ( 1982 року), ратифікованою Україною 04.02.1994 року. 01.06.2012 року відповідач повідомив позивача про розірвання контракту на підставі п.8 ст.36 КЗпП України у зв"язку з порушенням умов додаткової угоди до контракту (а.с.20), а потім, 30.07.2012 року відповідач повідомив позивача про розірвання цього контракту з інших підстав - у зв"язку з закінченням терміну контракту (а.с.19). Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 17.10.2013 року, підпис в наказі № 757/ОС про припинення трудового договору (контракту) від 31.10.2007 року та рукописні цифрові записи виконані не позивачем, а іншою особою. Згідно цього висновку вирішити питання про виконання підпису від імені [PERSON] в контракті від 01.11.2007 року ні в категоричній, ні в імовірній формі не можливо (а.с.186-197). З огляду на ці обставини суд не може прийняти до уваги твердження свідка [PERSON], що всі документи [PERSON] підписувала сама та вважає необхідним поновити позивачу строк позовної давності. Крім того, згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов"язковим працевлаштуванням. Обов"язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Представник відповідача Кадук Н.Л. в цій частині пояснила, що на прохання відповідача позивач не надала відповідних доказів тому, що вона одинока мати, а тому порушень закону при звільненні не було. Позивач в цій частині пояснила, що вона не являється одинокою матір"ю, бо в свідоцтві про народження дитини записаний батько, але вона у шлюбі не перебуває, батько дитини з ними не живе і вона одна утримує дитину, що було відомо відповідачу. Ці обставини підтверджуються світлокопією паспорта позивача(а.с.9), довідкою про склад сім"ї (а.с.241). Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року „Про судову практику розгляду трудових спорів" при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав..., одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама),... провадиться з обов"язковим працевлаштуванням (ч.3 ст. 184 КЗпП України). Після звільнення й оформлення позивачкою позову до суду 14.09.2012 року начальник Нікопольського моторвагонного депо повідомленням запропонував позивачу працевлаштування мийником, прибиральником (а.с.242). З цим повідомленням позивач була ознайомлена, але на роботу не прийнята. Згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача становить 74 грн. 17 коп. за 16 місяців 20 днів вимушеного прогулу заробітна плата становить 39 603 грн. 79 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Суд вважає, що незаконним звільненням позивачу завдана моральна шкода. Вона була позбавлена засобів існування, була змушена додавати додаткових зусиль для організації свого життя і життя дитини, яку утримує одна. З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх негативних наслідків, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. Суд вважає, що позовні вимоги в частині внесення змін до трудової книжки не підлягають задоволенню, оскільки сам факт визнання контрактів та наказів незаконними та недійсними за рішенням суду являється підставою для внесення відповідних змін до записів в трудовій книжці. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення заробітку за два дні по листку непрацездатності, оскільки ці вимоги не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті експертизи в сумі 2350 грн.08 коп. та судовий збір на користь держави в сумі 396 грн. 03 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial