Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.10.2017 року на автодорозі водій [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем IVECO MAGIRUS, р.н. [NUMBER] з напівпричепом FILLIAT TR-34A4, р.н. [NUMBER] , здійснював рух у правій смузі руху по автодорозі Херсон - Нова-Каховка - Геніческ 32 км. + 700 м. с. Тягинка Бериславського району Херсонської області, у напрямку м. Берислав Херсонської обл., де у невстановленому місці, у смузі руху автомобіля на спині правим боком лежав пішохід [PERSON] . В результаті чого відбувся наїзд автомобіля під керуванням [PERSON] на пішохода [PERSON] . В результаті ДТП пішохід [PERSON] від спричинених травм загинув на місці події. 18.01.2018 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Відповідно до Виписки з сайту М(Т)СБУ автомобіль станом на дату ДТП був застрахований в ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА». 13 березня 2018 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах [PERSON] звернулась до ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» з заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 38 400 грн. та відшкодування витрат на поховання на суму 2 614 грн. 31 серпня 2018 року Відповідач виплатив лише частину страхового відшкодування, а саме 19 200 грн. та 1331,90 грн. пені. Таким чином, ПАТ «СК «КРАЇНА» зобов`язане доплатити ще 19 200 грн. страхового відшкодування. Відповідно до ст. 36.5 Закону за кожен день прострочення виплати стразового відшкодування з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Загальна сума боргу з урахуванням пені за весь час прострочення, становить 23 665, 45 грн., з яких 19 200, 00 грн. - основного боргу, 4 465, 45 грн. - пеня. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Країна» на її користь 19 200, 00 грн. в рахунок страхового відшкодування та 4465,45 грн. пені. Ухвалою суду від 14.05.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 06.06.2019 року на адресу суду надійшов заперечення (відзив) на позовну заяву, в якому відповідач ПАТ СК «Країна» повністю заперечує з приводу позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 31.03.2017 року між ПАТ СК «Країна» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АК/2315270, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом став IVECO, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 19.03.2018 року ПАТ «СК «Країна» отримало Заяву про виплату страхового відшкодування підписану керівником ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» [PERSON] (представник по довіреності [PERSON]) у зв`язку зі смертю [PERSON] в порядку ст. 35 Закону. Згідно інформації, викладеної у Заяві про виплату страхового відшкодування, 11 жовтня 2017 року на автодорозі Херсон-Нова Каховка-Геніческ 32 км. + 700 м. мала місце ДТП за участю [PERSON] , який керував т/з «ІVЕСО», д.р.н. [NUMBER] , та пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній загинув. 19.03.2018 року ПАТ «СК «Країна» направило запит до Слідчого управління ГУНП в Херсонській області щодо отримання інформації та документів стосовно даного ДТП. Як вбачається з Постанови про закриття кримінального провадження Слідчого управління ГУНП у Херсонській області від 18.01.2018 року, водій [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода [PERSON] Саме недотримання пішоходом [PERSON] вимог Розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди. Отже, [PERSON] є винним у скоєнні ДТП, яка мала місце 11 жовтня 2017 року. При цьому, згідно з ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб - [PERSON] , як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та [PERSON] , чия вина встановлена Постановою про закриття кримінального провадження Слідчого управління ГУНП у Херсонській області від 18 січня 2018 року. У відповідності до п. 36.3 ст. 36 Закону у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Отже, розмір страхового відшкодування був розрахований ПАТ «СК «Країна» шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два. 31 серпня 2018 року ПАТ «СК «Країна» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] (на рахунок ТОВ «ЮК «Відшкодування») у розмірі 19200,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1331,90 грн. що підтверджується платіжним дорученням №10130 від 31 серпня 2018 року. Таким чином, розмір страхового відшкодування за моральну шкоду заподіяної смертю [PERSON] був розрахований та виплачений ПАТ «СК «Країна» відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 18.06.2019 року на адресу суду представник позивача - адвокат Кульчицький О.С. надав відповідь на відзив, в якій представник позивача вважає вимоги викладені відповідачем по справі ПАТ "Страхова компанія "КРАЇНА" необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, а відтак не підлягають застосуванні при вирішенні спору по суті. В звязку з чим, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та з урахуванням відповіді на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву згідно якої підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, просив справу розглянути у їх відсутність. Відповідач у засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів від сторін, у тому числі і клопотань про призначення експертизи клопотань від сторін не надходило. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. В судовому засіданні встановлено, що 11.10.2017 року на автодорозі водій [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем IVECO MAGIRUS, р.н. [NUMBER] з напівпричепом FILLIAT TR-34A4, р.н. [NUMBER] , здійснював рух у правій смузі руху по автодорозі Херсон - Нова-Каховка - Геніческ 32 км. + 700 м. с. Тягинка Бериславського району Херсонської області, у напрямку м. Берислав Херсонської обл., де у невстановленому місці, у смузі руху автомобіля на спині правим боком лежав пішохід [PERSON] . В результаті чого відбувся наїзд автомобіля під керуванням [PERSON] на пішохода [PERSON] . В результаті ДТП пішохід [PERSON] від спричинених травм загинув на місці події. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2017 року виданому виконавчим комітетом Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області вбачається, що [PERSON] [INFO] помер [INFO] у віці 43 роки, про що складено відповідний актовий запис №21 (а.с.9). За даним фактом, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2017 за №12017230000000449. Як вбачається з копії постанови про закриття кримінального провадження від 18.01.2018 (а.с.17-19), кримінальне провадження №12017230000000449 закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 248 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Як слідує з постанови від 18.01.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12017230000000449 від 12.10.2017, причиною смерті потерпілого є ДТП. У вказаній постанові встановлено, що 11.10.2017 року близько 19-00 год. [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем IVECO MAGIRUS, р.н. [NUMBER] з напівпричепом FILLIAT TR-34A4, р.н. [NUMBER] у правій смузі руху по автодорозі Херсон - Нова-Каховка - Геніческ 32 км. + 700 м. с. Тягинка Бериславського району Херсонської області, у напрямку м. Берислав Херсонської обл., де у невстановленому місці, у смузі руху автомобіля на спині правим боком лежав пішохід [PERSON] . В результаті чого відбувся наїзд автомобіля під керуванням [PERSON] на пішохода [PERSON] З метою уникнення наїзду водієм було застосоване гальмування, але оскільки відстань до пішохода була не значною, уникнути наїзду не вдалося. В результаті зроблений висновок, що в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали стало порушення пішоходом [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в с. Львове Бериславського району Херсонської області. В графі відомості про батька: [PERSON] (а.с. 8). Також судом встановлено, що 31.03.2017 року між ПАТ Страхова компанія «КРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування, що підтверджується копією полісу №АК/ 2315270 від 31.03.2017, строком дії з 08.04.2017 по 07.04.2018 (а.с.35). Відповідно до даного Полісу була застрахована його цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб "ІVECO MAGIRUS" державний номерний знак [NUMBER] , встановлений ліміт відповідальності по життю та здоров`ю - двісті тисяч грн., ліміт за шкоду, заподіяну майну - 100 тис. грн..; франшиза - 0 грн. (а.с. 35). 13.03.2018 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в особі Керівника Тарасова В.Г., що діє в інтересах [PERSON] звернулися до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.10.2017 року в розмірі 38 400 грн. - моральна шкода; 2 614, 00 грн. - витрати на поховання. Відшкодування просить здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Юридична компанія "Відшкодування" для переказу потерпілим (а.с. 6). Згідно копії заяви [PERSON] , від 10.07.2018 року, яка засвідчена секретарем виконавчого комітету Тягинської сільської Бериславського району Херсонської області та зареєстрована в реєстрі за №19, встановлено, що заява була направлена до ПАТ Страхова компанія "КРАЇНА" у зв`язку з тим, що вона є одним претендентом на відшкодування моральної шкоди, внаслідок ДТП, яке мале місце 11.10.2017 року під час якого загинув її син - [PERSON] , оскільки останній не був одружений, не мав дітей, батько його - [PERSON] помер. (а.с. 15). Згідно копії страхового акту від 01.08.2018 №24/49079/Ж/3.2.29 (а.с.36) страховим агентом було встановлено, що ТзОВ "ЮК "Відшкодування" (довірена особа) заподіяна моральна шкода внаслідок смерті [PERSON] 11.10.2017 року. На підставі ст. 36.3 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" сума страхового відшкодування становить 50%. Загальний розмір страхового відшкодування згідно п.27.3, п.27.2, п.27.4 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" склала 19 200, 00 гривень. 31.08.2019 представнику позивача був направлений лист про те що ПАТ СК "КРАЇНА" прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 19 200, 00 гривень, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.16). Відповідно платіжного доручення №10130 від 31.08.2018 року на рахунок ПАТ "Кредобанк", назначення платежу відшкодування по справі [PERSON] було сплачено суму в розмірі 20 531, 90 грн., з яких 19 200, 00 грн. - шкода, 1 331, 90 грн. - пеня (а.с.37). Як підставу для виплати саме такої суми відповідач у відзиві посилається на приписи п.36.3 ст.36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , а тому поділив суму відшкодування на 2 у зв`язку з наявністю вини пішохода у його смерті. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, регулюються нормами ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про страхування". Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. В ст. 6 цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. В ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Крім того у частині першій статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4). При цьому у частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз положень ст.ст.1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону у системному зв`язку з положеннями ч.3 ст.1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст.27 Закону. Отже не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини. На переконання суду, положення п.36.3 ст.36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля, який у даній дорожній обстановці з метою уникнення наїзду водієм було застосовано гальмування, але оскільки відстань до пішохода була не значною, уникнути наїзду не вдалось. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі. Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачам на 2, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. Підсумовуючу вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно застосував при розрахунку та виплаті страхового відшкодування позивачам положення п.36.3 ст.36 Закону, а тому на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 19 200, 00грн. недоплаченого страхового відшкодування, та 4 465, 45 грн. - пені. З приводу стягнення на користь позивача пені суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Облікова ставка НБУ становила у період з 31 серпня 2018 року до 06 вересня 20148 року - 17,5%, у період з 07 вересня 2018 року до 31 грудня 2018 року - 18%, у період з 01 січня 2019 року до 23 квітня 2019 року - 18%. Таким чином, загальна сума боргу з урахуванням пені за весь час прострочення, становить 23 665, 45 грн., з яких 19 200, 00 грн. - основного боргу, 4 465,45 грн. - пені. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання повного зобов"язання по відшкодуванню збитків з урахуванням вказаного правового висновку, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на встановлені обставини, беручи до уваги відсутність доказів, які свідчили б про неможливість виконати вимоги Закону, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та стягнути з ПАТ «Страхова компанія «КРАЇНА» відшкодування шкоди в розмірі 23 665, 45 грн. Оскільки позивач при зверненні до суду була звільненна від сплати судового збору, з відповідача на користь держави, на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved