Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

До Красноармійськогоміськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ « Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування відповідачем моральної шкоди. В обґрунтуванні заявлених вимог зазначив, що з відповідачем ПАТ "ШУ "Покровське", позивач перебував у трудових відносинах з 02.12.2014 року по 10.01.2016 року. Працював прохідником 5 розряду підземним з повним підземним робочим днем у шахті (наказ № 1335кпр від 01.12.2014р.) Звільнений був на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20 лютого 2017 року, затвердженого 23 лютого 2017 року начальником головного управління Держпраці у Донецькій області Шубіним В.П., позивачу встановлене професійне захворювання: -хронічний бронхіт 2 ступеню, фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз, ЛН 1-; J41.8 ст.( першого-другого ст.); -хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, друга ступень, легка ступень зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Н 90.3; -хронічна правобічна радикулопатія L5,S1 в стадіі затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями і больовим синдромом; М54.1.7 - Захворювання професійні, встановлені вперше. За висновком МСЕК від 29.03.2017 року серія АБ № 0049052 позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності 65% та 3 група інвалідності, з повторним оглядом 29 березня 2018 року. Рекомендовані нагляд пульмонолога, невролога, лор. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне та санаторно-курортне лікування по професійній патології. Постановами ВВД ФССвНВнВтПЗ України в м.Покровськ позивачу були призначені Страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоду не нараховувались та не виплачувались. [PERSON]вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Він тривалий час - більше 25 років - постійно працював в підземних умовах. Весь період роботи пропрацював в умовах шкідливих факторів. Згідно пункту 16 Акту, професійне захворювання виникло у зв'язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактора - важкість праці, пил переважно шум. У пункті 17 зазначені причини професійного захворювання, а саме: згідно лабораторно- інструментальних досліджень запиленість повітря робочої зони з вмістом діоксиду кремнію 6.0% складала 196,8г/м.З ( ГДК 2мг/м 3) протягом 84,0% часу робочої зміни. Потужність зовнішньої праці при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба 194.4Вт (ПДР- 90Вт), теж саме, при роботі переважною участю м'язів плечового поясу 89,0Вт ( ПДР 45Вт). перебування у вимушеній робочій позі 30% робочої зміни, параметри виробничого шуму 88,0дБА ГДР 80дБА. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань виявились дані клінічного обстеження, інформація про умови праці, згідно якої позивач тривалий час працював в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора - важкість праці, пил переважно фіброгенної дії, виробничий шум. Таким чином, робота на користь підприємства була важкою, з перевищенням граничні допустимих норм. Відчувати задишку позивач став з 2008 року, погіршення стану здоров"я відбулось у 2010 році. Нападоподібний кашель, задишка при фізичних навантаженнях, головній біль, пітливість, слабкість відчуття нестачі повітря, періодичні тиснучі болі в області серця, не пов'язані з фізичним навантаженням. Болі в LS відділі турбували на протязі декількох років. 04.01.2014 позивач пройшов МРТ поперек крижового відділа хребта - ОХ п/крижового відділа хребта з протрузіями дисків L4-L5, L5-S1 Деформуючий спондилез. Спондилоортроз. МРТ Грудного відділу - ОХ грудного відділу хребта, погіршення здоров"я зв"язано з фізичною нагрузкою. Після огляду неврологом поліклініки йому було призначено амбулаторне лікування. 01.10.2015року позивач звернувся до поліклініки зі скаргами на виражені болі в поперековому відділ хребта та утруднення при ходьбі. В зв"язку з відсутністю позитивної динаміки 21.10.2015 його було госпіталізовано до неврологічного відділення Красноармійської ЦРЛ. В умовах стаціонару вперш змушений був лікуватись з 21.10.2015 по 29.10.2015 з діагнозом: загострення хронічного вертеброгенноп (остеохондроз попереково крижового відділу хребта з протрузіями дисків L4-L5, L5-S1, деформуючи спондилез, спондилионтроз) попереково крижового радикуліту з вираженим больовим, вираженні м"язотонічним, правобічним корінцевим синдромом, статико-дінамічними порушеннями. З лікарні був виписаний з невеликим покращенням та виписано амбулаторне долікування, на якому позивач перебував до 21.12.2015. 22.12.2015року згідно висновку МСЕК позивачу було встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання. Через стійкий стан здоров"я без покращення він був направлений до клініки професійних захворювань ДУ "Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук України", де перебував з 15.04.2016.р. до 04.05.2016р. з діагнозом хронічний бронхіт 2ст., ф.затихаючого-загострення прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз, ЛН 1-2ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, 2ст., легка ступінь снижения слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON]. Хронічна правобічна радикулопатія L5, S1 в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями та больовим синдромом. По причинам сухого нападоподібного кашлю, задишці, пітливості, слабкості, головну білі почуття нестачі повітря, періодичні тиснучі болі в області серця, не пов"язані з фізичним навантаженням позивач проходив курс лікування в умовах стаціонару терапевтичного відділення КЛПУ Родинська міська лікарня з 06.06.2016 року по 21.06.2016року. По причинам скарг на виражені болі в поперековому відділі хребта він проходив лікування на денному стаціонарі неврологічного відділення з 05.09.2016 року по 16.09.2016 року. В результаті захворювання в позивача став хронічний біль в поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, головний біль, задуха при помірному фізичному навантаженні, кашель, з тяжковідділяємим харкотінням, біль за грудиною, загальна слабкість, зниження слуху, шум в голові. Позивач змушений постійно звертатися за медичною допомогою та проходити курс лікування для того щоб підтримати стан свого здоров"я на більш менш належному рівні. Втрата здоров"я викликає моральні страждання. Хвороба змінила його життя, він змушений постійно проходити курс лікування для відновлення та підтримки свого здоров"я. Окрім того, він був вимушений звільнитися з роботи, на якій пропрацював більшу частину свого життя, і хоча причиною звільнення вказано - за власним бажанням, бо він вже був пенсіонером на пільгових умовах, звільнився тому, щоб свідомо недопускати погіршення здоров"я. На час звільнення йому було всього 43 роки. За віком він міг би і далі продовжувати працювати, але за станом здоров"я не міг працювати у підземних умовах. . Коли він працював на підприємстві, його праця була дуже важка, але він міг заробляти гроші, яких вистачало для життя та забезпечення своїх потреб та необхідних витрат на належному рівні, отримуючи пенсію, щомісячні платежі на відшкодування шкоди, проте значна частина його доходів спрямована на підтримання стану здоров'я. До загострення хвороби життя позивача уклалося певним чином, він працював, спілкувався з колегами по роботі, відпочивав. Тепер же його звичайний уклад життя примусово змінився, частину часу він перебуває у лікарнях та приймає ліки. Він змушений менше рухатись, щоб не спричинити більші ускладнення своєму стану здоров"я. Позивач оцінює моральну шкоду, яка була йому завдана профзахворюванням внаслідок якого він втратив здоров'я, у 100000 гривень, та просить суд стягнути цю суму з відповідача на його користь. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» до судового засідання не з'явився, надав суду заперечення на позовну заяву та заяву про розгляд справи за відсутністю представника. В запереченнях на позовну заяву зазначено, що [PERSON] дійсно працював на їх підприємстві за професіями з повним робочим днем у шахті. Під час роботи він отримав професійне захворювання, яке підтверджується Актом по формі П-4. 29.03.2017 року йому була встановлена 3 група інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням, згідно висновків МСЕК за наслідками професійного захворювання йому встановлено 65% втрати працездатності. Позивачу по справі фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. У своїх позивних вимогах позивач ставить питання про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., але: Відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань» від 23 вересня 1999р. № 1105-XIV виплата моральної шкоди належала до страхових виплат і здійснювалась за наявністю факту заподіяння моральної шкоди потерпілому через Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Законом України від 23 лютого 2008р. № 717-У „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань" виплату моральної шкоди було виключено з переліку страхових виплат, що проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань потерпілим від нещасних випадків чи професійних захворювань. Таким чином, єдиною правовою підставою для компенсації особі, що перебуває у трудових відносинах, моральної шкоди у разі отриманням нею виробничої травми чи професійного захворювання за рахунок роботодавця на теперішній час є ст. 2371КЗпП України. В той же час, частиною 2 статті 2371 КЗпП України передбачено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Єдиним законодавчим актом України, що регулював питання компенсації моральної шкоди, був Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань" , у відповідності до якого виплата моральної шкоди застрахованим особам здійснювалась Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за рахунок страхових внесків, які здійснювали підприємства. Таким чином, фактично на теперішній час на Україні відсутній законодавчий акт, що регулює порядок та розміри відшкодування шкоди, а, отже, визначений на законодавчому рівні механізм компенсації моральної шкоди, пов'язаної з трудовими відносинами. Факт наявності моральної шкоди визначається медико-соціальною експертною комісією, згідно «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженому Наказом Міністерства охорони здоров'я від 22.11.1995р. №12 на основі висновків медичних закладів, в тому числі лікаря-психіатра, про перенесений стрес чи депресію потерпілим на виробництві. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. В п.4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що в позовній заяві має бути зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами підтверджується моральна шкода. Позовній заяві ні в судове засідання позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан його здоров'я не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря. Згідно ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. На думку Відповідача при винесенні рішення визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен врахувати вимоги розумності та справедливості, про що зазначено в п. З ст. 23 ЦК України, а також просять врахувати загальну практику судів з аналогічних справ (розмір моральної шкоди визначають з урахуванням 300 грн. за 1% втрати працездатності). Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позивних вимог позивачу по справі у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював у ПАТ «ШУ «Покровське». 10.01.2016р. був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. За весь період роботи позивач працював прохідником підземним з повним робочим днем в шахті (а.с.7-9). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 29.03.2017 року № 0049052 [PERSON] встановлено 3 (третю) групу інвалідності, огляд проведено первинно. Ступінь втрати працездатності складає за сукупністю 65%, потребу у медикаментозному та санаторному лікуванні (а.с.10). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого 23.02.2017 року, за формою П-4, [PERSON] має хронічне професійне захворювання: хронічний бронхіт 2 ступеню, фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз, ЛН 1-; J41.8 ст.( першого-другого ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, друга ступень, легка ступень зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Н 90.3; хронічна правобічна радикулопатія L5,S1 в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом; М54.1.7 - Захворювання професійні, встановлені вперше. Висновок про наявність шкідливих умов праці: за гігієнічною оцінкою умови й характер праці відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливих та важких умов праці. Професійне захворювання виникло у зв'язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактору - важкість праці, пил переважно фіброгенної дії, виробничий шум. Причина професійного захворювання. Згідно лабораторно-інструментальних досліджень. Згідно лабораторно-інструментальних досліджень запиленість повітря робочої зони з вмістом діоксині кремнію 6,0% складала - 196,8 мг/м3 (ГДК 10 мг/м3 ) протягом 84,0 % часу робочої зміни. Потужність зовнішньої праці при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба 194,4 Вт (ПДР-90Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м'язів плечового пояс 89,0Вт (ПДР 45Вт, перебування у вимушеній робочій позі 30 робочої зміни, маса підіймає мого вантажу за зміну сягала 40 кг при (ПДР 30). Параметри виробничого шуму становила 83 БА при (ПДР 8 дБА) (а.с.11-12). Лікувально-профілактичним закладом, який встановив діагноз є Клініка професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України (а.с.17). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період з 21.10.2015 року по 29.10.2015 року (а.с.15), 15.04.2016 року по 4.05.2016 року (а.с.16), 06.06.2016р. по 21.06.2016р. (а.с.18), з 5.09.2016р. по 16.09.2016р. (а.с.19). Правовідносини сторін регулюються статтею 237-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов'язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов'язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані з отримання професійного захворювання позивача, оскільки це є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров'я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров'я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач надмірна і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 гривень 00 копійок. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. На підставі ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600,00 грн. Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 640,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial