Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Очаківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить зобов"язати Очаківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт та заборону відчуження належного йому нерухомого майна за виконавчим провадженням № 2644199. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні Очаківського МР ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебував виконавчий лист № 2-954, виданий Снігурівським районним судом 26 грудня 2006 року про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів на утримання доньки [PERSON] , починаючи з 29 листопада 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. 30 вересня 2013 року головним державним виконавцем виконавчий лист було повернуто стягувачці за відсутності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Виконавче провадження було знищено, у зв"язку з закінченням строку зберігання. Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року вказаний виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає виконанню. Однак, разом з тим, у рамках виконавчого провадження № 2444199 на усе його майно було накладено арешт та вказані відомості внесено до Єдиного державного реєстру боржників. Як результат, він не може набути у власність нерухоме майно та укладати угоди з відчуження майна. 17 листопада 2020 року Очаківським МР ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області на його заяву про закінчення виконавчого провадження та скасування заходів примусового стягнення, було надано відповідь про те, що закінчити виконавче провадження відповідно до ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" та припинити арешт майна боржника не є можливим, у зв"язку з тим, що виконавче провадження було завершене 30 вересня 2013 року. Наявність вказаних обтяжень створює перешкоду у реалізації його права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що й стало підставою звернення до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Позивач подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі. Відповідачка та представник третьої особи також подали суду письмові заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, відповідач проти задоволення позову заперечень не мала. Представник третьої особи також в своїй заяві додатково зазначив, що станом на 03.03.2021 року на виконанні у них не перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-954, виданого 26.12.2006 року Снігурівським районним судом Миколаївської області. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв"язку\~з неявкою\~в судове\~засідання всіх\~учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на виконанні Очаківського МР ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 2644199, відкрите на підставі заяви стягувача [PERSON] 11 січня 2007 року, з примусового виконання виконавчого листа № 2-954, виданого Снігурівським районним судом Миколаївської області 26 грудня 2006 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини його доходу (заробітку), починаючи з 29 листопада 2006 року і до повноліття дитини. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта від 13.01.2021 року за № 240279784, 14 серпня 2010 року Миколаївською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України зареєстровано арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] та заборону на його відчуження за № 10143798, накладеного постановою головного державного виконавця відділу ДВС Очаківського МРУЮ Пастух Л.М. від 10 серпня 2010 року у виконавчому провадженні №\~2644199 (а.с.44). 16 квітня 2013 року донька сторін досягла повноліття. Виконавче провадження № 2644199 було завершено 30 вересня 2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-ХІV, який діяв на момент виникнення правовідносин, за відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, та повторно на виконання до відділу не надходив та не перебував. В подальшому, виконавче провадження № 2644199 було знищено за закінченням строку зберігання, відповідно до ч.ч. 1, 2 Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями. Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року виконавчий лист № 2-954, виданий Снігурівським районним судом Миколаївської області 26 грудня 2006 року, було визнано таким, що не підлягає виконанню. На звернення позивача до Очаківського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про закінчення виконавчого провадження та скасування заходів примусового стягнення по виконавчому провадженню № 2644199, 17 листопада 2020 року йому надано відповідь про те, що закінчити виконавче провадження та припинити арешт майна боржника не є можливим, у зв"язку з тим, що воно було завершено 30 вересня 2013 року. Підстави для відновлення виконавчого провадження відсутні (а.с.6). Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. За правилами ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. В силу ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з частиною 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду. Листом Очаківського міськрайонного\~відділу ДВС\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Одеса) № 101-35/8-30650 від 17 листопада 2020 року було відмовлено позивачу у знятті арешту. Таким чином, як встановлено в ході судового розгляду, стягувачка повторно не зверталась до органів виконавчої служби про примусове виконання виконавчого листа, дитина сторін досягла повноліття, строк пред"явлення виконавчого документу до виконання закінчився, виконавче провадження знищене, ухвалою суду виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню. Тобто наразі виконавче провадження є завершеним, у зв"язку з чим державний виконавець позбавлений права вчинення будь-яких виконавчих дій. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зобов"язання скасування арешту та заборони відчуження нерухомого майна, а позов задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір залишити за позивачем.

Outcome: approved