Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Мошоринської сільської ради Знам"янського району Кіровоградської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, у якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок № 33, розташованого по вул. Миру (Калініна), с. Мошорине, Знам"янського району, Кіровоградської області. В обґрунтування позову вказала, що у вказаному будинку проживає з січня 2008 року, який належав [PERSON], померлому 14.05.2011 року. За життя уклала із [PERSON] усну угоду про купівлю-продаж будинку під номером 33, розташованого по вул. Миру в с. Мошорине, Знам"янського району Кіровоградської області, тобто передала кошти, а останній звільнив будинок, а вона заселилася, в якому проживає і по теперішній час. Після смерті [PERSON], його діти, які є відповідачами, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Крім того, зазначила, що проживає в даному будинку, доглядає за ним, проводить косметичний ремонт, добросовісно, відкрито і безперервно користується ним. Позивач та її представник в судове засідання не з"явилися. Представник позивача надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, викладені в позові та просить справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача сільської ради до суду не з"явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, вирішення питання залишив на розсуд суду. Відповідачі в судове засідання не з"явилися. Про час, місце та дату розгляду були повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідимили. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач придбала у [PERSON], належний йому будинок під номером 33, розташованого по вул. Миру (Калініна) у с. Мошорине, Знам"янського району Кіровоградської області. Як наслідок передала [PERSON] грошов кошти, а останній виїхав з будинку. Після цього, тобто з січня 2008 року, стала проживати в зазначеному будинку, проводити косметичний ремонт, підтримувати будинок в належному стані. Відповідачі є дітьми померлого, які після смерті останнього до нотаріальної контори іззаявми про прийняття спадщини не зверталися. З матеріалів інвентаризаційної справи домоволодіння під номером 33 (колишня Калініна) Миру в с. Мошорине, Знам"янського району Кіровоградської області вбачається, що в останніх містяться документи, оформлені та видані на ім"я [PERSON], а зокрема свідоцтво про реєстрацію домоволодіння №370/3 від 04.04.1993 року. Рішенням виконавчого комітету Мошоринської сільської ради Знам"янського району Кіровограсдької області від 27.04.2018 року №62 зобов"язано Знам"янське МКП "Бюро технічної інвентаризації" видати дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою с. Мошорине Знам"янського району Кіровоградської області, вул. Миру (Калініна), 33на ім"я [PERSON] з правом приватної форми власності, замість зіпсованого свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Мошоринської сільської ради Знам"янського району Кіровоградської області 04.04.1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Мошоринської сільської Ради народних депутатів від 30.03.1989 року №16 в цілому. Як наслідок видано дублікат, що має силу оригіналу свідоцтво про право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У п.п. 9, 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року головам апеляційний судів, міста Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим розяснено, що при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року; -задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. У постанові від 6 червня 2018 року № 61-8051св18 Верховний Суд висловив правову позицію про те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. З огляду на викладене, враховуючи, що між позивачем та власником будинку існують договірні правовідносини. Крім того, власник будинку -[PERSON] помер, а його діти, які є відповідачами є його спадкоємцями, які у свою чергу у будь-який час звернутися до нотаріаотної конотри із заявми про прийняття спадщини, а у разі відмови, то до суду із заявами про визначення додаткового строку дя прийняття спадщини. Отже, позивач не є добросовісним набувачем в розумінні ст. 344 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачу, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Outcome: dismissed