Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 12.12.2014 року у відділенні №75 ПАТ Банк Фінанси та Кредит він уклав договір-заяву №300131/146488/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) Класік. Згідно з цим договором позивач передав на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 10 000 грн. строком з 12.12.2014 року по 12.03.2015 року з процентною ставкою 23 % річних. Крім того, 15.12.2014 року позивач уклав договір-заяву №300131/147485/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) Класік, згідно з яким передав на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 30 000 грн. строком з 15.12.2014 року по 15.03.2015 року з процентною ставкою 23 % річних. 21.04.2015 року позивач також уклав договір-заяву №300131/158402/1-154 про банківський строковий вклад (депозит) Стандарт. Згідно з останнім позивач передав на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 15 000 грн. строком з 21.04.2015 року по 20.10.2015 року з процентною ставкою 16,50 % річних. Після закінчення строку дії перших двох договорів, а саме 15.06.2015 року, позивач звернувся з письмовими заявами до начальників відділень №74 та №81 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з проханням про повернення вкладів у зв'язку із закінченням строку дії депозитів, достроковим розірванням депозиту від 21.04.2015 року та поверненням коштів по ньому. Згідно з відміткою на поштовому повідомленні вказана поштова кореспонденція отримана зазначеним банком 26.06.2015 року. Однак, вказані вимоги залишені банком без задоволення, а, натомість, працівники останнього пропонували позивачу укласти договір на наступний строк. Позивач зазначає, що він є інвалідом ІІ групи, ветераном війни та вищевказані кошти має намір використати для медичного обстеження, та (у разі необхідності) проведення лікування у спеціалізованих закладах, а невиконання банком умов договору позбавляє позивача права на належний рівень життя. Вказує позивач також на те, що через неповернення коштів йому завдано моральної шкоди, адже відмова банку у видачі коштів спричинила йому нервовий стрес. Позивач є людиною похилого віку, єдиним його доходом є пенсія, протягом тривалого часу він відмовлявся від задоволення своїх мінімальних споживчих потреб, економив на будь-яких витратах для того, щоб зібрати кошти для депозиту. Дії відповідача, що виразились в незаконній відмові виконати умови договору, поставили під загрозу майновий стан позивача, спричинили йому душевні страждання та переживання, порушили його сон, плани в частині розпорядження власними коштами, він з цього приводу змушений витрачати свій час на вирішення питання із захисту своїх прав, звертаючись за кваліфікованою юридичною допомогою до адвоката та до суду, через що мав додаткові хвилювання. Тому позивач просить стягнути на його користь з відповідача: 10 000 грн. неповернутого банківського вкладу, 1 335,89 грн. процентів по вкладу, 30 000 грн. неповернутого банківського вкладу, 4 007,67 грн. процентів по вкладу, 15 000 грн. депозитного вкладу, достроково розірвавши договір про банківський строковий вклад (депозит) від 21.04.2015 року; 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 02.10.2015 року його представник [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її та позивача відсутності. Позивач згідний на розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був щоразу повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення відповідачу судових повісток-викликів (а.с.29, 38, 39). Причини неявок свого представника відповідач суду не повідомив та не звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з правилами частин 1 і 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, а відповідно до вимог ч.2 ст.1066 цього Кодексу банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів від 12.04.1996 року №5 до відносин, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян ( у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Судом встановлено, що 12.12.2014 року позивач та ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі відділення №75 уклали договір-заяву №300131/146488/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) Класік, згідно з яким банк прийняв від позивача як вкладника грошові кошти на вкладний рахунок №2630.9.185574.005 на строк з 12.12.2014 року по 12.03.2015 року із сумою вкладу 10 000 грн. в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві і в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладників рахунків у ПАТ Банк Фінанси та Кредит (а.с.5). 15.12.2014 року позивач та ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі відділення №75 уклали договір-заяву №300131/147485/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) Класік, згідно з яким банк прийняв від позивача як вкладника грошові кошти на вкладний рахунок №2630.8.185574.006 на строк з 15.12.2014 року по 15.03.2015 року із сумою вкладу 30 000 грн. в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві і в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладників рахунків у ПАТ Банк Фінанси та Кредит (а.с.7). Крім того, 21.04.2015 року позивач та ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі відділення №75 уклали договір-заяву №300131/158402/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) Стандарт, згідно з яким банк прийняв від позивача як вкладника грошові кошти на вкладний рахунок №2630.6.185574.008 на строк з 21.04.2015 року по 20.10.2015 року із сумою вкладу 15 000 грн. в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві і в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладників рахунків у ПАТ Банк Фінанси та Кредит (а.с.9). П.5 вказаних договорів встановлено, що вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.5.3 Основних умов. При цьому, банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою 1,00 % річних відповідно до положень п.5.3 Основних умов. Пунктами 6, 7 цих договорів передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цих договорів, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями 5.2 Основних умов. Судом встановлено, що 15.06.2015 року позивач звертався до відділення №81 ПАТ Банк Фінанси та Кредит із заявами про повернення вкладу за вищевказаними строковими договорами. На цих заявах наявні штампи про їх отримання банком у вказаний день (а.с.6, 8). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення до цінного листа, позивач направив на адресу відділень №74 та №81 та в.о. голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вказані заяви. Згідно з відміткою на поштовому повідомленні банк отримав дану поштову кореспонденцію 26.06.2015 року ( а.с.13). Судом також встановлено, що зазначені заяви залишені відповідачем без задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач грубо порушив умови вказаних договорів та з 12.03. та 15.03.2015 року не повернув позивачу вклади, в звязку з чим утворилася заборгованість, загальний розмір якої становить 45 343,56 грн., та складається із: 10 000 грн. та 30 000 грн. сум банківського вкладу за договорами; 1 335,89 грн. та 4 007,67 грн. процентів по вкладах, а також 15 000 грн. депозитного вкладу за договором від 21.04.2015 року. Тому позовні вимоги в цій частині суд вважає обгрунтованими. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає їх безпідставними, оскільки відшкодування моральної шкоди не передбачено договором банківського вкладу. Крім того, за правилами ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Так, виходячи з положень статті 711 Цивільного кодексу України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, у зв'язку з придбанням товару неналежної якості, відшкодовується продавцем або виготовлювачем товару відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Законом України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" № 3390-VI від 19.05.2011, яким внесено зміни в положення п.5 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів", що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), визначено термін такої шкоди - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Таким чином, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) тільки за умови, що така шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть у зв'язку з придбанням товару неналежної якості. Разом з тим, позивачем не надано, а матеріали справи не містять жодних доказів про наявність вищевказаних підстав для відшкодування моральної шкоди. А тому вимоги позивача про таке відшкодування не можуть бути задоволені. Крім того, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір в розмірі 603,43 грн. слід присудити з відповідача відповідно до правил ст.88 ЦПК України пропорційно частині вимог, які задоволено. На підставі ст.ст. 16, 526, 530, 1060, 1061, 1066 ЦК України, ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» та,

Outcome: partial