Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначає, що він з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 10.08.1991року . Фактично сумісне проживання та спільне ведення господарства з відповідачем припинено з квітня 2014року. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 23 грудня 2015року шлюб між ним і [PERSON] розірвано, однак згоди між ними щодо поділу майна не досягнуто. За час перебування у шлюбі ними було придбано у власність майно, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: -Квартира, загальною площею 23,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , куплена 21 липня 2011року за 23460грн, право власності зареєстровано за [PERSON] ; -Квартира , загальною площею 35,8кв.м., яка розташована за адресою : [ADDRESS] , куплена 27 грудня 2012року за 24 000грн, право власності зареєстровано за [PERSON] ; -Квартира , загальною площею 41,3кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , куплена 10 лютого 2014року за 30 000грн, право власності зареєстровано за [PERSON] ; -Автомобіль марки Міtsubishi,модель Lancer, тип - легковий універсал, державний номер [NUMBER] , 1987року випуску [NUMBER], договір купівлі продажу транспортного засобу 090786 від 07.08.2008р. , вартість 15000грн, право власності зареєстровано за [PERSON] . За правилами ст.ст. 60,70 СК України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, частки якого між подружжям визнаються рівними. Оскільки він та відповідач [PERSON] не досягли взаємної згоди щодо порядку поділу вищевказаного майна, вважає за необхідне звернутися до суду з позовом і просить поділити майно таким чином: -припинити право спільної сумісної власності на квартиру , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка куплена 21 липня 2011року; -визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру за адресоюм. [ADDRESS] ; -припинити право спільної сумісної власності на квартиру , яка розташована за адресоюм [ADDRESS] , яка куплена 27 грудня 2012року; -визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру за адресоюм. [ADDRESS] , яка куплена 27 грудня 2012року; -припинити право спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , яка куплена 10 лютого 2014року; -визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру за адресоюм [ADDRESS] , яка куплена 10 лютого 2014року; -визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки Міtsubishi,модель Lancer, тип - легковий універсал, державний номер [NUMBER] , 1987року випуску [NUMBER], договір купівлі продажу транспортного засобу 090786 від 07.08.2008р. , вартість 15000грн; -визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності за кожним на Ѕ частину вищевказаного автомобіля. Ухвалою суду від 17 січня 2019року відкрито провадження у даній справі, визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. (а.с.34). Ухвалою суду від 12 березня 2019року продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній цивільній справі. (а.с.45-46) В підготовчому засіданні відповідач по первісному позову [PERSON] надала зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. (а.с.56-59) Ухвалою суду від 09 квітня 20019року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна об`єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна. (а.с.134-135). В зустрічному позові [PERSON] зазначає, що не погоджується з позовом [PERSON] з таких підстав. За час шлюбу між нею і колишнім чоловіком було істотно поліпшено вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та прибудинкової території. Цей житловий будиноку зареєстрований на праві власності за [PERSON] Всі поліпшення, в тому числі добудови до спірного житлового будинку, були зроблені внаслідок спільних трудових та грошових затрат. В даному будинку вона зареєстрована з моменту їхнього одруження по даний час. Вважає цей будинок спільною сумісною власністю який підлягає реальному поділу в натурі між нею і [PERSON] Орієнтовна вартість житлового будинку оцінюється нею в 30 000грн. Окрім того, з 2005року вона здійснює підприємницьку діяльність. Основна діяльність - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. За рахунок отриманих від підприємницької діяльності коштів , нею були придбані квартири: -квартира загальною площею 41,3кв.м., яка складається з двох кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -квартира загальною площею 35,8 кв.м., яка складається з однієї кімнати, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -квартира загальною площею 23,7кв.м., яка складається з однієї кімнати, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також за час подружнього життя з [PERSON] , 07.08.2008року, було придбано автомобіль марки Міtsubishi,модель Lancer, тип - легковий універсал, державний номер [NUMBER] , 1987року випуску [NUMBER]. Вона не заперечує висновки [PERSON] в частині того, що транспортний засіб набутий під час подружнього життя та є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Даним автомобілем користується [PERSON] Використовує його неналежно, внаслідок чого погіршується стан транспортного засобу. Враховуючи, що квартири , які є предметом спору , були придбані від її підприємницької діяльності, а також те, що [PERSON] використовує спільний транспортний засіб в своїх власних цілях, даним авто вона не користується , вважає, що вказаний нею розподіл майна відповідатиме принципу справедливості, добросовісності та розумності. Просить визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; Здійснити реальний поділ житлового будинку, визначивши за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці вказаного будинку; Визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки Міtsubishi,модель Lancer, тип - легковий універсал, державний номер [NUMBER] , 1987року випуску [NUMBER]. Крім того, [PERSON] надала додаткові пояснення щодо здійснених робіт по перебудові будинку, в яких зазначає, що спірний будинок був придбаний [PERSON] влітку 1990р. будинок був в аварійному стані, без газу, без води. Був деревяно-саманний, критий цементною черепицею. В будинку було пічне опалення, балки, на яких трималася стеля були прогнилі і провислі, від чого стеля в кімнатах теж провисла. Задня стіна будинку частково прогнила і була провалена, тобто в стіні була діра. У дворі був в наявності аварійний погріб, два аварійні сараї, старий туалет, необладнана літня кухня. За двором був колодязь. Житло було в дуже поганому стані. Старі вікна, двері, глиняні стіни. На момент укладання шлюбу, тобто до 10 серпня 1991року, дві стіни будинку було обкладено асбестоцементними трубами і підлито фундамент піл півтори стіни. У дворі був присутній водогін. В двох кімнатах було зроблено косметичний ремонт (на глиняні стіни наклеєні паперові шпалери. Також було розпочато монтаж парового опалення. Восени 1991року було встановлено котел, який працював на твердому паливі. В 1992році було підключено газопостачання. Зроблена прибудова 2,25м на 6 м, де планувалося розмістити кухню. Тобто, залитий фундамент, побудовано дві стіни з цегли, одну стіну обкладено асбестоцементними трубами. В кухні було встановлено газову плиту і газову колонку, поштукатурено вапном 2 стіни, підбито стелю з дсп, настелена підлога з дсп. Одна стіна лишалася глиняною. Перекрито шифером Ѕ даху. В 1993році було проведено воду у будинок, відкрито один дверний прохід і закрито інший. В двох кімнатах було зроблено косметичний ремонт - вапняна штукатурка і паперові шпалери. В 1997р або 1998р було встановлено газовий лічильник, який коштував приблизно 300грн. В ці ж роки було демонтовано аварійну стіну між кімнатами, з двох маленьких кімнат вийшла одна велика кімната, на горищі вкладено нові балки і підв`язано до них аварійну стелю. Стіни було поштукатурено вапняною штукатуркою, стеля так і лишалася глиняною і неестетичною десь до 1999 або 2000р., потім на неї було наклеєно декоративні пінопластові плитки. В цей же період було перенесено одні двері (один прохід закрито, другий відкрито). Літню кухню площею близько 9кв.м. не використовували за призначенням як літню кухню, однак там було залитий фундамент, цементним розчином залили підлогу і цементом поштукатурено стіни. Проведено туди опалення. [PERSON] використовував її для своїх потреб як склад - майстерню. В період 1999-2001р.р. частково впала задня аварійна стіна, замість неї було складено стіну з шлакоблоку. Демонтовані аварійний погреб і аварійний сарай. Встановлено в будинку ванну і унітаз. Викопано і викладено шлакоблоком вигрібну яму площею 2м*2м і глибиною більше 2,5метрів. В 2005році вона стала приватним підприємцем і з цього часу почалося поліпшення будинку. В 2006році було повністю замінено вікна в кількості 7 штук на пластикові. Вікна були отримані по бартеру за рекламу від приватного підприємця [PERSON] В одній кімнаті , площею 13 кв.м , було оздоблено стіни і стелю гіпсокартоном, на підлогу покладено ДВП і лінолеум . Вхідні двері в кімнату були оздоблені двп і декоративною плівкою. В період з 2006р по 2012р було зроблено такі роботи: Оздоблення гіпсокартоном, монтаж вбудованої шафи, оздоблення флизелиновими шпалерами , встановлено двері, кімната площею 8кв.м. настелили підлогу з двп і лінолеуму. Ремонт зроблено по бартеру за рекламу приватним підприємцем [PERSON] ; Шпаклювання особисто нею кімнати площею 23 кв.м. сучасною гіпсовою штукатуркою, оздоблення стін флизелиновими шпалерами, настелили підлогу двп і пофарбовали. Оздоблення вхідних в кімнату дверей двп і поклейка на них декоративної плівки; Заміна старого газового котла на новий сучасний з високим КПД , заміна старої газової колонки на сучасну і встановлення електричного бойлеру; Косметичний ремонт на кухні площею 8кв.м.: гіпсова штукатурка, сучасні шпалери, лінолеум, сантехніка; Заміна електричної проводки, сантехніки; Демонтаж старих вхідних дверей і встановлення нових пластикових дверей; Утеплення 3стін будинку піностеролом; Утеплено горище плитами з пінопласту; Замінено водогін з металевого на пластиковий; З однієї сторони утеплено фундамент плитами з пінопласту; Замінено старий унітаз на новий; Заміна старої виноградної альтанки на нову площею 2,5 на 8 метрів; Розчищено двір від будівельного сміття, вирівняно ландшафт. Змонтовано навіс площею близько 8*3м, з них площу 3*2 м накрито шифером. Оздоблено дошками фронтон з тильного боку будинку; На місці старих сараїв залита бетонна площадка приблизно 4*5м, збудовано декоративну стіну зі старої цегли і оздоблено її природним камінням , особисто нею; Перекрито шифером Ѕ половину будинку; Двір площею 16м*2,5м повністю залитий бетоном; Старі ворота демонтовані і встановлені нові металеві сучасні; Перед двором залита бетоном площадка приблизно 18 кв. м.; Зроблено ландшафтні дизайнерські роботи в вигляді стежок з природного каменю, декоративних ставків та іншого у дворі і на території перед будинком; Встановлено новий електричний лічильник; Старі батареї замінено на сучасні; від приватного підприємця Лукієнко нею по бартеру за рекламу отримано набір пластикових труб для заміни опалення в будинку, які [PERSON] використав вже після того, як вони перестали вести спільне господарство; Залитий фундамент під гараж площею близько 5*6метрів; В 2014році особисто нею у Львові було куплено і відправлено [PERSON] новий електричний котел для опалення будинку. Крім того для ремонту купувалися не тільки будівельні матеріали, але і інструменти. [PERSON] має 3 зварювальні апарати. Було куплено бетонозмішувач, зроблено циркулярку. Вважає, що під час її шлюбу з [PERSON] відбулося значне поліпшення будинку і в кілька разів піднята ціна будинку. А тому має право на половину будинку, вартість якого значно поліпшена за рахунок її коштів. (а.с.137 -140) Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надав заперечення на зустрічну позовну заяву [PERSON] , (а.с.112-115), в яких зазначає, що не визнає зустрічні позовні вимоги з таких підстав. Майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тому будинок по [ADDRESS] взагалі не може розглядатися , як майно спільної сумісної власності дружини та чоловіка. Припущення [PERSON] щодо її трудових та грошових затрат , спрямованих на істотне поліпшення вартості зазначеного житлового будинку ґрунтується лише на особистих розсудах. Ствердження позивача про істотне поліпшення вартості житлового будинку не доведено. Всі поліпшення, в тому числі добудови до житлового будинку, були зроблені внаслідок спільних трудових та грошових затрат. Ухвалою суду від 11 квітня 2019року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.150-151). В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав і просить позов задовольнити з підстав, викладених в позові. Як відповідач за зустрічним позовом, просить відмовити [PERSON] в задоволенні її вимог щодо поділу житлового будинку за адресою [ADDRESS] і поділити майно в запропонованому ним в позові варіанті. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала, з підстав зазначених в її зустрічному позові, просить її зустрічний позов задовольнити. Суд, дослідивши докази по справі, вважає , що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В силу ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.1991року (а.с.30) Фактично їхня сім`я розпалася з квітня 2014року , що сторонами у справі визнається. Згідно рішення Дружківського міського суду у справі № 229/4219/15-ц від 23 грудня 2015року шлюб між ними було розірвано. (а.с.19) Під час шлюбу ними було придбано таке майно: -Квартира, загальною площею 23,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , куплена 21 липня 2011року за 23460грн, право власності зареєстровано за [PERSON] ; -Квартира , загальною площею 35,8кв.м., яка розташована за адресою : [ADDRESS] , куплена 27 грудня 2012року за 24 000грн, право власності зареєстровано за [PERSON] ; -Квартира , загальною площею 41,3кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , куплена 10 лютого 2014року за 30 000грн, право власності зареєстровано за [PERSON] ; -Автомобіль марки Міtsubishi,модель Lancer, тип - легковий універсал, державний номер [NUMBER] , 1987року випуску [NUMBER], договір купівлі продажу транспортного засобу 090786 від 07.08.2008р. , вартість 15000грн, право власності зареєстровано за [PERSON] (а.с.7-18,22) Сторони не оспорюють вартість придбаного майна Проте [PERSON] вважає, що квартири були придбані за її особисті кошти, які вона заробила від здійснення підприємницької діяльності. Квартири були придбані для здійснення підприємницької діяльності, а саме здача їх в оренду щодобово. Суд не погоджується з такими доводами позивача за зустрічним позовом з таких підстав. Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України. Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємноюзгодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловікмає право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Згідно зі ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідноі з законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатимеїй при поділіцього майна. Отже, майно фізичної особи - підприємця, (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи - підприємцем) вважається спільним майном подружжя , як і інше майно, набуте в період шлюбу , якщо воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Як вже було зазначено, спірні квартири були придбані в період шлюбу. Згідно пункту 1.7 Договору купівлі продажу від 10 лютого 2014р, квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , покупець, [PERSON] свідчить, що під час укладання цього договору перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який письмовою заявою , посвідченою приватним нотаріусом Дружківського нотаріального округу Гнатенко В.Л., підтвердив свою згоду на купівлю вказаного нерухомого майна у спільну сумісну власність. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] , зареєстрована як спільна власність (а.с.11-13) Згідно пункту 1.6 Договору купівлі продажу від 27 грудня 2012року , квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , покупець [PERSON] свідчить , що під час укладання цього договору перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який письмовою заявою, посвідченою приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л. від 27.12.2012року за реєстром № 5718, підтвердив свою згоду на купівлю вказаного нерухомого майна у спільну сумісну власність. (а.с.16) Згідно п. 14 договору купівлі продажу від 21 липня 2011року, квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , на підставі заяви, посвідченої приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В. 20 липня 2011року за р.№ 3939, що призначена для зберігання у справах нотаріуса. (а.с.14). Отже, на момент укладання зазначених договорів, [PERSON] визнавала факт того, що квартири купуються у спільну сумісну власність. Ствердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що квартири купувалися лише за кошти, отримані саме від її підприємницької діяльності , не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Згідно розписки (а.с.118) [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 30 000грн, які вона позичала [PERSON] і [PERSON] для купівлі квартири за адресою [ADDRESS] . [PERSON] в судовому засіданні визнала обставини, зазначені в розписці. Позивач за первісним позовом [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що квартира за адресою [ADDRESS] була придбана ними за кошти, які він отримав, як одноразову виплату допомоги по безробіттю в сумі 29783грн. На цей час він також був зареєстрований як приватний підприємець, і йому на розвиток бізнес плану, який він представив до центру зайнятості, була виплачена така сума. Факт реєстрації [PERSON] фізичною особою підприємцем, підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 116), факт отримання коштів в сумі 29783грн, підтверджується довідкою з Дружківського центру зайнятості і наказом Дружківського центру зайнятості №113 про виплату [PERSON] допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності (а.с.164) . Такі обставини не спростовані відповідачем за первісним позовом [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] приймав участь в ремонті придбаних квартир, також після її виїзду до м.Львова, [PERSON] здає їх в оренду, отримує від цього дохід. Отже суд вважає, що вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] . Сторони у справі визнають факт того, що автомобіль, марки Міtsubishi,модель Lancer, придбаний ними за час шлюбу, є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніхпредставників. Як позивач [PERSON] так і позивач за зустрічним позовом [PERSON] в своїх позовних заявах зазначають на те, що автомобіль є спільною сумісною власністю позивача та відповідача (а.с.3, 57) Суд не має сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності їх визнання, а тому вважає її такою, що не підлягає доказуванню. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядженняспільниммайном, наявністьабовідсутністьвчинення одним з подружжядій, щопорушують права другого з подружжя, суперечатьінтересамсім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розглядусправи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванняшлюбу, визнанняйогонедійсним та поділспільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Згідно з ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі (частина 1 статті 71 СК України), а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки (частини 4,5 ст.71 .СК України) У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому - грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки спірні квартири і автомобіль є об`єктами спільної сумісної власності сторін, неподільними речам, які не можуть бути реально поділені між сторонами справи, суд приходить до висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частку кожної квартири та автомобіля. Вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо визнання будинку , що знаходиться за адресою [ADDRESS] , спільною сумісною власністю та його поділ задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, і сторони визнають цей факт, що вищевказаний будинок був придбаний [PERSON] до шлюбу, за договором купівлі продажу від 18.07.1990року (а.с.119). [PERSON] визнає, що в будинку були здійсненні всі перелічені [PERSON] роботи. Проте будинок не збільшився в своїх розмірах. Ремонтні роботи проводилися, але все робилося за кошти, які він заробляв, його особистими зусиллями. Не заперечує, що [PERSON] виконувала якісь роботи по ремонту, але її внесок не є таким, щоб визнавати 1/2частку. Всі переобладнання на плані будинку не показані. У відповідних органах дозволу він не отримував на переобладнання будинку. Будинок до теперішнього часу перебуває в ремонті, а тому планував внести зміни у план будинку після закінчення всіх робіт. [PERSON] визнала факт того, що будинок в розмірах не збільшився, що [PERSON] також приймав участь у будівельних роботах своїм трудом. За її переконанням на ремонт будинку було витрачено більше 20 000доларів США. При цьому в позові [PERSON] зазначала, що оцінює будинок в 30 000грн. [PERSON] під час розгляду справи не оспорював таку вартість будинку. Відповідно до ст. ст. 24,25 Кодексу про шлюб та сім"ю, які діяли на момент купівлі [PERSON] будинку, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. (ст. 57 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого подружжя, воно в разі спору може бути визнане за рішенням суду об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень ст. 57 та 62 СК діє підстави для висновку про те, що ст. 57 цього кодексу визначає правила віднесення майна до об"єктів особистої приватної власнсоті одного з подружжя, тоді як ст. 62 цього кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об"єкти особистої приватної власнсоті одного з подружжя можуть бути визнанні за рішенням суду об"єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених ст. 62 СК правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об"єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з"ясуванню шляхом порявняння на час вирішення спору вартості об"єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них , а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна об"єкта. Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-130цс13, що висловлена при ухваленні постанови від 4 грудня 2013 року, визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, але й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Як вже зазначав суд, сторони визнають, що переплановували будинок: переносили і влаштовували дверні прорізи, улаштовували в окремому приміщенні будинку ванну кімнату, туалет, міняли інженерне обладнання газових приладів, перебудовували несучу стіну з іншого матеріалу, міняли покриття даху. Таким чином в результаті таких дій, спірний будинок втратив тотожність з тим, на який [PERSON] отримано право власності за договором купівлі продажу від 18 липня 1990року. Проте сторони не замовляли в БТІ техпаспорт на будинок, в якому зазначаються кількість поверхів, площа, рік побудови, планування, матеріали та стан інженерних мереж. Матеріали справи містять план будинку , експлікацію внутрішніх площей до плану будинку станом на 09.03.1988р. (а.с.141-143). Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. З огляду на викладене в даному випадку за подружжям можливе визнання права власності лише на будівельні матеріали, використані в процесі перебудови будинку, підстав для визнання будинку об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд не вбачає. Фотографії, звіти суб"єкта малого підприємництва - фізичної особи , податкові декларації, які долучені [PERSON] , як докази, (а.с.71-108) не підтверджують, що перелічені поліпшення в будинку були здійсненні за рахунок її особистих коштів та її фактичний внесок в поліпшення будинку складає 1/2 частку в такому майні. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалою суду від 09 квітня 2019року забезпечено зустрічний позов шляхом накладення арешту на будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання спірного будинку об"єктом права спільної сумісної власності, наявні підстави для скасування заходів забезпечення позову шляхом скасування арешту, накладеного на спірний будинок.

Outcome: partial