Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача в якій вказує, що 25.03.2005 року між нею та відповідачем було укладено договір займу відповідно до якого вона передала відповідачу 100000 грн. під 1,5 % щомісячних виплат від суми займу. По домовленості з відповідачем, остання виплачує їй проценти від суми займу до моменту вимоги виплати суми займу. З квітня 2005 року по лютий 2014 року відповідач щомісячно виплачувала їй 1500 грн.З березня по травень 2014 року відповідач не здійснила виплати по процентам отже заборгованість по процентам складає 4500 грн. 10.05.2014 року вона направила відповідачу вимогу про виплату займу та процентів в розмірі 104500 грн.,але відповіді не отримала. 14.05.2006 року між нею та відповідачем було укладено договір займу відповідно до якого відповідач взяла в неї в борг 50000 грн. під 2,5% щомісячних виплат від суми займу. По домовленості відповідач виплачує їй проценти від суми займу в розмірі 1000 грн.до моменту вимоги виплати суми займу.З червня 2006 року по лютий 2014 року щомісячно відповідач виплачувала їй 1000 грн. З березня по травень 2014 року відповідач не здійснила виплати по відсоткам отже заборгованість по процентам складає 3000 грн. 10.05.2014 року вона направила відповідачу вимогу про виплату займу та процентів в розмірі 53000 грн., але відповіді не отримала. 18.08.2007 року між нею та відповідачем було укладено договір займу відповідно до якого відповідач взяла у неї в борг 50000 грн під 2,5 % щомісячних виплат від суми займу. По домовленості відповідач виплачує їй проценти від суми займу в розмірі 1250 грн. до моменту вимоги виплати суми займу.З вересня 2007 року по лютий 2014 року щомісячно відповідач виплачувала їй 1250 грн. З березня по травень 2014 року відповідач не здійснила виплати по відсоткам отже заборгованість по процентам складає 3750 грн. 10.05.2014 року вона направила відповідачу вимогу про виплату займу та процентів в розмірі 53750 грн., але відповіді не отримала. 10.01.2008 року між нею та відповідачем було укладено договір займу відповідно до якого відповідач взяла у неї в борг 60000 грн та 5000 доларів США під 2,5 % щомісячних виплат від суми займу. По домовленості відповідач виплачує їй проценти від суми займу до моменту вимоги виплати суми займу.З лютого 2008 року по 17 вересня 2010 року щомісячно відповідач виплачувала їй 2125 грн. 17.09.2010 року за її вимогою, відповідач виплатила їй суму займу в розмірі 5000 доларів США. З жовтня 2010 року по лютий 2014 року відповідач продовжила їй виплати процентів в сумі 2,5 % по розписці від 10.01.2008 року на невиплачену суми займу - 60 000 грн. в розмірі 1500 грн. щомісячно. З березня по травень 2014 року відповідач не здійснила виплати по процентам,отже заборгованість по процентам складає 4500 грн.10.05.2014 року вона направила відповідачу вимогу про виплату займу та процентів в розмірі 64500 грн., але відповіді не отримала. Таким чином,на момент її звернення до суду відповідач має перед нею борг по договорам займу і процентам в розмірі: договор від 23.05.2005 року -сума боргу 100 000 грн ,сума боргу по процентам 4500 грн; договор від 14.05.2006 року -сума боргу 50 000 грн.сума боргу по процентам 3000 грн; договор від 18.08.2007 року-сума боргу 50 000 грн.,сума боргу по процентам 3750 грн; договор від 10.01.2008 року,сума боргу 60 000 грн.,сума боргу по процентам 4500 грн. Загальна сума боргу - 260 000 грн.сума боргу по процентам - 15750 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 260000 грн., борг по процентам в сумі 15750 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги збільшили в частині стягнення суми боргу по процентам - 36750 грн., надали аналогічні пояснення по суті заявленого позову. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що в 2005 році відповідач дійсно взяла у позивача 100 000 грн. під 2,5%. Протягом 2006, 2007, 2008 років умови займу змінювались,а саме : зростала сума процентів від 1,5 % до 2% і 2,5 %. В зв"язку з цим і з"являлися розписки без дати, які свідчать не про факт отримання грошових коштів, а про факт зміни умов договору та збільшення винагороди за користування грошовими коштами позивача. Відповідач не заперечувала проти збільшення суми винагороди позивача .На прохання позивача,сума боргу в 100 000 грн.,була переведена в 5000 доларів США та 60 000 грн. Позивач не оспорює того, що 5000 доларів США було повернуто їй відповідачем. Також було повернуто і 60000 грн., про що свідчить розписка від 30.12.2008 року. Інших грошей відповідач у позивача не брала. Надані суду розписки не відповідають вимогам , встановленим до договору займа .Крім того,суд не може брати до уваги показання свідків, оскільки законом не встановлено ,що факт укладення договору позики може підтверджуватися показаннями свідків.Вважає позов необгрунтованим, не підтвердженим належними доказами, а отже таким, що не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення сторін ,свідків ,розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що 25.03.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір займу відповідно до якого, позивач передала відповідачу 100 000 грн. під 1,5 % щомісячних виплат від суми займу. Сторони домовились,що у випадку,якщо позивач не зможе повернути гроші, борг буде повертати [PERSON] (розписка-а.с.67) .Сторони не оспорюють той факт, що в даній розписці помилково зазначена сума боргу в розмірі 1000 000 грн. Відповідно до розписки (а.с.66) відповідач взяла у позивача в борг 10.01.2008 року 60 000 грн. і 5000 доларів США під 2,5 % ,18.08.2007 року - 50 000 грн. під 2,5 % , 14.05.2006 року - 50 000 грн. під 2 %. Відповідач повернула позивачу 5000 доларів США, що сторонами не оспорюється. В судове засідання позивач надала докази(а.с.7-12),що підтверджують щомісячну виплату їй процентів по боргам, починаючи з січня 2007 року по лютий 2014 року. Позивач пояснила, що з січня 2011 року проценти по боргам відповідача їй виплачував [PERSON] По домовленості з відповідачем ,остання виплачує їй проценти від суми займу до моменту вимоги виплати суми займу 10.05.2014 року вона направила відповідачу вимоги про виплату займу та процентів в розмірах 104500 грн., 53000 грн., 53750 грн, 64500 грн.(а.с.13-16), але відповіді не отримала, що сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. В судовому засіданні свідок [PERSON], бухгалтер ПП[PERSON]." пояснила, що відповідач [PERSON] та [PERSON] ,хоча і були розведені , але мали спільний бізнес. З 2011 року при розподілі майна [PERSON], бухгалтер відповідача [PERSON] передала їй документи і розписки, відповідно до яких вона мусила виплачувати позивачу, з якою її познайомив [PERSON], проценти в загальній сумі 5950 грн. щомісячно. З марта 2011 року вона виплачувала позивачу 1000 грн. по розписці від 14.05.2006 року, 1250 грн. по розписці від 18.08.2007 року, 2125 грн по розписці від 10.01.2008 року і 1000 грн. по розписці від 25.03.2005 року. Свідок [PERSON], бухгалтер відповідача ,в судовому засіданні пояснила,що відповідач,як її директор може дати їй вказівку про виплату грошей будь-якій особі і вона виконує ці вказівки,не з"ясовуючи ,що це за виплати .Вона видавала грошові кошти і позивачу по розпорядженню відповідача ,але не пам"ятає скільки раз . Про борги відповідача їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач являється його колишньою дружиною. Після розподілу майна в 2011 році, відповідач попросила його допомогти їй в боргових зобов"язаннях перед [PERSON] Він погодився допомогти,попросив передати документи відповідно до яких необхідно здійснювати виплати,але не розібрався в них. В цьому році він повернувся до питання виплат і зрозумів,що документи не супроводжуюються розписками .Після цього він попросив позивача принести оригінали розписок ,на що вона відповіла ,що їх немає.Але потім вони знайшлися. Він вважає,що дії позивача є аферою. За всі ці роки позивачу було виплачено близько 450 000 грн. Суд зазначає, що із положень ст. 1047 ЦК України виходить, що якщо не було додержано письмову форму договору позики,рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Суд вважає необхідним вказати, що вищезазначені свідки були допитані не для підтвердження укладення договору позики між сторонами та передачі грошових коштів, а для встановлення фактичних обставин справи, а саме: виплати процентів позивачу відповідно до договорів позики в розмірах, зазначених в розписках. З цих підстав, суд бере до уваги показання даних свідків. Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що відповідач брала в борг у позивача 100 000 грн. і повернула 30.12.2008 року оскільки належних доказів цього не надано. Крім того, суд вважає, що в разі повернення суми боргу 30.12.2008 року, припинилася б виплата процентів. Але виплата процентів продовжувалась до лютого 2014 року, що не оспорювалось сторонами і підтверджується показаннями свідків. Показання свідка [PERSON], сина позивача, суд не бере до уваги оскільки вони стосуються обставин ,підтверджуючих передачу грошових коштів. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає ,що факт укладання між сторонами договорів позики і передачі грошових коштів відповідачу знайшов своє підтвердження в судовому засіданні . Отже відповідач має борг перед позивачем по договору позики від 23.05.2005 року - сума боргу 100000 грн, сума боргу по процентам - 1,5 % від суми займа з березня по вересень 2014 року складає 10 500 грн; по договору позики від 14.05.2006 року - сума боргу 50 000 грн ,сума боргу по процентам - 2% від суми займа щомісячно з березня по вересень 2014 року складає 7000 грн; по договору позики від 18.08.2007 року - сума боргу 50 000 грн, сума боргу по процентам - 2,5 % від суми займа з березня по вересень 2014 року становить 8750 грн; по договору позики від 10.01.2008 року,сума боргу 60 000 грн , сума боргу по процентам- 2,5 % з березня по вересень становить 10500 грн. Таким чином позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору, сплата якого підтверджується відповідними квитанціями. На підставі викладеного,

Outcome: approved