Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 29.07. 2014 року, померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок № 14 по вул. Т. Бульби в с. Костилівка, Рахівського району Закарпатської області. Спадщину на вказаний будинок після смерті матері він прийняв, подавши до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку заяву про прийняття спадщини. Спадковий будинок належав його матері, оскільки такий зареєстрований у погосподарській книзі за померлою [PERSON] З метою отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до нотаріальної контори, однак нотаріусом у видачі свідоцтва було відмовлено у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Спадкоємців, які би мали право прийняти спадищину за законом немає, у зв"язку з чим, просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок № 14 по вул. Т. Бульби в с. Костилівка, Рахівського району Закарпатської області. Позивач [PERSON], в судове засідання не з"явився, однак надав суду заяву (реєстрація по канцелярії суду за вх. номером 1875/2015-вх. від 20.04. 2015 року), в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. Представник відповідача - Костилівської сільскої ради Рахівського району Закарпатської області, в судове засідння не з"явився, однак сільський голова [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. Позовні вимоги визнають. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - реєстраційної служби Рахівського РУЮ, в судове засідання не з"явився, начальник служби [PERSON], надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Заперечень по справі немає. Позовні вимоги залишає на розсуд суду згідно чинного законодавства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Рахівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з"явився, завідуюча нотаріальною конторою [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримують. Дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 57, 58,\~59, 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що 29.07. 2014 року, померла громадянка [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції вчинено відповідний актовий запис № 111. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на належність йому права на спадкування за заповітом майна, що залишилося після смерті [PERSON], а саме - житлового будинку № 14 по вул. Т. Бульби в с. Костилівка, Рахівського району Закарпатської області. Як вбачається з доданого до справи заповіту від 16.01. 2013 року, [PERSON] заповіла [PERSON] "квартиру, все майно". Вказаний документ суд не враховує в якості доказу набуття спадкових прав позивачем саме на спірний житловий будинок, оскільки таким не визначено майно, яке підлягає спадкуванню, даним заповітом не визначено волі спадкодавця, як цього вимагає диспозиція ст. 1233 ЦК України, згідно якої - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, - отже заповітом повинно бути зазначено речові права, майно спадкодавця, іх долю після смерті заповідача, а також коло спадкоємців майна померлого. Власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Як роз'яснив Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно характеристики будівлі житлового будинку та господарських споруд, - спадковий житловий будинок разом з господарськими спорудами (сарай, вбиральня) побудований у 1955 році. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Наявну у справі довідку виконавчого комітету Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 26.03. 2015 року № 601, суд не враховує як доказ належності спірного будинку спадкодавцю [PERSON] з позицій недостатності такого, оскільки довідка не відображає запису у відповідній погосподарпській книзі місцевої ради про право власності на будинок за спадкодавцем [PERSON], а лишень вказує про належність померлій [PERSON], спірного будинку, так як вищевказаними положеннями імперитовно закріплено, що підтвердженням права приватної власності на житловий будинок, збудованого до 1995 року є записи у погосподарських книгах, як акт органу влади. При розгляді справ про спадкування суд має установити, зокрема, коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Поряд з цим, жодних доказів позивачем не надано на відсутність спадкоємців, які згідно ст. 1241 ЦКУкраїни, мають право на обов"язкову частку у спадщині. Отже, беручи до уваги недоведеність ряду обставин, що враховуються судом при вирішення категорії справи про спадкування, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Також, суд не враховує визнання позову відповідачем, оскільки таке суперечить закону, тому на підставі ст. 174 ЦПК України, судом визнання позову не приймається. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed