Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Адвокат Матвійчук Г.М. звернулася в суд в інтересах [PERSON] до відповідачки [PERSON] про визнання права, права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та просить визнати право власності на 1/2 частини чотирьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області з кадастровими номерами № 4622781400:02 000:0119 загальною площею 0.2397га., № 4622781400:02:000:0200 загальною площею 0.3738га., 4622781400:02:000:0271 загальною площею 0.4555га. та № 4622781400:02:000:0827 загальною площею 0.2943га., а також 1/10 (1/2 від 1/5) частку в майні колгоспного двору, що знаходиться в [ADDRESS] . Крім цього просить визнати право на 1/2 частину майнового паю в натурі, у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн., в тому числі на завершення приватизації зазначеної нежитлової будівлі. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] у віці 57 років помер брат позивачки [PERSON] , про що 15.08.2018 складено відповідний актовий запис № 16 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . До дня смерті [PERSON] проживав без реєстрації в [ADDRESS] , а був зареєстрований в с. Пристань Сокальського району. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт на все належне йому майно на користь своєї сестри [PERSON] . Заповіт посвідчено 02.06.2016 року за місцем реєстрації померлого секретарем виконкому Бутинської сільської ради Сокальського району Львівської області Луцків Н.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 31. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на житловий будинок в [ADDRESS] , 1/5 частку в майні колгоспного двору, що знаходиться в [ADDRESS] , членом якого він був, чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області кадастровий № 4622781400:02:000:0119 загальною площею 0.2397 га., № 4622781400:02:000:0200 загальною площею 0.3738га., 4622781400:02:000:0271 загальною площею 0.4555га., № 4622781400:02:000:0827 загальною площею 0.2943га., а також право на частину майнового паю в натурі, у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн. Зазначає, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті брата. Відповідачка по справі [PERSON] - дружина померлого має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Інших спадкоємців, що мають право на спадкування за законом чи за заповітом немає, а відтак майно після смерті [PERSON] спадкують позивачка та відповідачка у рівних частинах. Приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу в м. В. Мости Вус В.В. заведено спадкову справу № 17/2018 після смерті [PERSON] та позивачці і відповідачці видано Свідоцтва на право на спадщину: [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, а [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] як на обов`язкову частку у спадщині. Інше майно залишилося неуспадкованим, однак позивачка не може успадкувати його у загальному порядку, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності померлого на це майно. 11 червня 2019 року представнику позивачки за дорученням [PERSON] приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу в м. Великі Мости Вус В.В. надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва на право на спадщину на вищезазначене майно. Відтак позивачка змушена звертатися до суду з позовом до відповідачки для захисту своїх спадкових прав та визнання за нею права власності. З огляду на наведене, позивачка вважає, що до неї в порядку спадкування за заповітом має перейти право власності на 1/2 частину кожної із чотирьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 1/2 частка в майні колгоспного двору, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала на день смерті померлому [PERSON] як члену колгоспного двору та складається із 1/5 частини житлового будинку в [ADDRESS] та 1/5 частини належних до нього господарських будівель та споруд, а також право на 1/2 частину майнового паю в натурі, у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., 1/2 нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн. в тому числі на завершення приватизації зазначеної нежитлової будівлі. Зазначає, що згідно із копією Свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 06.01.1988 року вказане будинковолодіння зареєстроване на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] - мати відповідачки, а членами колгоспного двору - померлий [PERSON] , відповідачка [PERSON] , батько відповідачки [PERSON] та дочка відповідачки [PERSON] . Відтак частка кожного із членів двору, виходячи із рівності часток, складає 1/5. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідачка подала відзив на позовну заяву, вважає таку безпідставною. В обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що її чоловік [PERSON] , з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі починаючи з 29 травня 1982 року, помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина і вона, як спадкоємиця за законом першої черги, дружина покійного спадкодавця, будучи непрацездатною та маючи право на обов`язкову частку у спадковому майні, незалежно від змісту заповіту, який був складений її чоловіком, своєчасно звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 21 лютого 2019 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом також на 1/2 частину даного житлового будинку. На час видачі вказаних свідоцтв про право на спадщину вона не мала у розпорядженні правовстановлюючих документів щодо спірних земельних ділянок, на 1/2 яких позивач просить визнати за нею право власності, а коли уже пізніше в серпні 2019 року отримала ці документи та звернулася до приватного нотаріуса з даними документами, то нотаріус повідомив, що цих документів є недостатньо для видачі свідоцтва про право на спадщину, тому не вбачає своїх винних дій у відмові нотаріусом позивачу у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що вона безпідставно вказана відповідачем у даній позовній заяві, оскільки ніколи не заперечувала вимог позивача у цій частині щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину даних земельних ділянок. Щодо позовних вимог про визнання права власності на 1/10 частину житлового будинку та належних до нього господарських будівель за адресою по [ADDRESS] , то такі категорично заперечує з врахуванням наступного. З [PERSON] перебувала у шлюбі починаючи з 29 травня 1982 року. На час одруження з [PERSON] проживала разом із своєю матір`ю [PERSON] у будинку [ADDRESS] . На даний час назва вулиці змінена на [ADDRESS] . Дійсно, на той час це був колгоспний двір та головою колгоспного двору була її мати - [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . На час її смерті [PERSON] навіть не був зареєстрованим у даному будинку, оскільки сам добровільно виписався з будинку ще 29 травня 2001 року та прописався у с. Пристань, Сокальського району Львівської області, де був прописаним (на час смерті зареєстрованим) до дня своєї смерті та йому даний будинок належав пізніше уже на праві приватної власності. Ніколи за свого життя, починаючи з 15 квітня 1991 року, з дня прийняття Закону України " Про власність" [PERSON] не заявляв ні до її матері, як голови колгоспного двору, ні до неї, як члена колгоспного двору, ні до її дочки [PERSON] , ні до зятя - [PERSON] жодних претензій щодо виділення йому його частки у майні колгоспного двору, пропустивши строк позовної давності, добре розуміючи, що будинок був збудований її матір"ю задовго до їх одруження, та знаючи про те, що він не вкладав коштів у його реконструкцію та здійснення добудови, маючи гідність та совість. Не подавав він і заяви про прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON] , добре знаючи, що мати склала на неї заповіт і він не має права на частку у даному будинку. Не приймав [PERSON] і жодної участі у реконструкції та добудові до житлового будинку, яка здійснювалася дочкою [PERSON] та її чоловіком - зятем [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований у даному будинку з моменту реєстрації його шлюбу з дочкою, та також раніше був членом колгоспного двору. Саме сім`я дочки [PERSON] та [PERSON] , в яких народилося двоє синів, за свої кошти та своєю фізичною працею здійснювала добудову та реконструкцію житлового будинку. Вона прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка за життя склала на її користь заповіт, вступивши у управління спадковим майном, але звернулася до нотаріуса значно пізніше і лише другого вересня 2011 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну частку, площею 1,10 га, що перебуває у власності ТЗОВ "Волиця". Права власності на здійснену добудову та реконструкцію житлового будинку на [ADDRESS] на даний час не оформила, оскільки тривалий час проводилася реконструкція будинку та добудова, які здійснювала сім"я дочки для своїх потреб, та і через брак коштів на виготовлення всієї необхідної документації та оформлення права власності в цілому на будинковолодіння у с. Волиця, Жовківського району Львівської області. Щодо вимог про визнання права на 1/2 частину майнового паю у натурі, у вигляді токарного верстата, вартістю 1488 гривень, шліфувального верстата, вартістю 320 гривень та 1/2 нежитлової будівлі вартістю 4150 гривень, то зазначила, що вона особисто пред`являла нотаріусу [PERSON] свідоцтва на дані верстати, але він не прийняв їх та пояснив, що ці свідоцтва є неналежними документами. Також вказала, що їй достовірно відомо про те, що сам [PERSON] за життя продав шліфувальний верстат циганам, вартістю 320 гривень, про що сам повідомив та виручені від продажу кошти витратив на придбання спиртного. З верстата 1-а 62, вартістю 1488 гривень [PERSON] зняв бабку та вал, залишивши лише раму і такий на даний час нефункціональний взагалі. Цей верстат знаходиться у приміщенні колишньої кузні колгоспу і вона до нього не має жодного відношення. В судовому засіданні 10.11.2020 р. відповідачка та її представник адвокат Мацієвська А.І. позовні вимоги частково визнали та відповідачка пояснила, що заперечує в позові лише в частині визнання права власності на частину в майні колгоспного двору, що знаходиться в [ADDRESS] . Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . Позивачка по справі є рідною сестрою померлого [PERSON] , яка своє прізвище змінила спочатку у зв`язку із одруженням на " [PERSON] ", а в подальшому у зв`язку із другим шлюбом на " [PERSON] ", що стверджується копіями паспорта [NUMBER] , свідоцтва про народження [NUMBER] , витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00022195151 та свідоцтва про шлюб [NUMBER] . Відповідачка у справі була дружиною померлого [PERSON] , яка змінила своє дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Померлий [PERSON] 02.06.2016 р. склав заповіт на користь позивачки [PERSON] . До дня смерті [PERSON] проживав без реєстрації в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області № 02-09/123 від 07.03.2019р. Відповідно до гл. 85 ЦК України позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті брата. Відповідачка по справі, відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Інших спадкоємців, шо мають право на спадкування за законом чи за заповітом судом не встановлено. Як вбачається із матеріалів справи, померлому [PERSON] на праві власності належали чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області з кадастровими номерами № 4622781400:02:000:0119 загальною площею 0.2397га., № 4622781400:02:000:0200 загальною площею 0.3738га., № 4622781400:02:000:0271 загальною площею 0.4553га. та № 4622781400:02:000:0827 загальною площею 0.2943га., що стверджується копіями Державних актів ЯМ № 288515, ЯМ № 288516, ЯМ № 288517, ЯМ № 288518. Крім цього, померлому [PERSON] був виділений як майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн. та нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн., що стверджується довідкою Волицької сільської ради від 16.08.2019 р. № 02-09/329 та протоколом сільськогосподарського підприємства "Добробут". Представнику позивачки за дорученням, адвокату Матвійчук Г.М., приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу в м. Великі Мости Вус В.В. надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва на право на спадщину на вищезазначене майно. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , прийняла після його смерті спадщину, оскільки подала у строки передбачені Законом відповідну заяву та не відмовилася протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, від прийняття спадщини, однак спадщину на право майнового паю у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн., яке належало померлому [PERSON] , не може оформити, так як відсутні правовстановлюючі документи на право на даний пай, які водночас не можуть бути видані на ім`я померлого, оскільки він втратив цивільну правоздатність та дієздатність. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. А тому, враховуючи те, що відповідачкою визнано позовні вимоги в частині позовних вимог щодо земельних ділянок для товарного сільськогосподарського виробництва та майнового паю у вигляді токарного верстата вартістю 1488,00 грн., верстата АЛ 95 вартістю 1400,00 грн., шліфувального верстата вартістю 320,00 грн., нежитлової будівлі вартістю 4150,00 грн., суд приходить до висновку, що право позивача на земельні ділянки та майновий пай підлягає захисту в судовому порядку, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності на 1/10 (1/2 від 1/5) частку в майні колгоспного двору, що знаходиться в [ADDRESS] , то суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Як встановлено судом, померлий [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою починаючи з 29 травня 1982 року. На час одруження [PERSON] з відповідачкою, остання проживала разом із своєю матір`ю [PERSON] у будинку [ADDRESS] . На даний час назва вулиці змінена на [ADDRESS] . Мати відповідачки по справі [PERSON] померла [INFO] . На час її смерті [PERSON] не був зареєстрованим у даному будинку, а значився зареєстрованим у с. Пристань, Сокальського району Львівської області, де був прописаним до дня своєї смерті та йому даний будинок належав пізніше уже на праві приватної власності. Померлий [PERSON] за свого життя, починаючи з 15 квітня 1991 року, з дня прийняття Закону України " Про власність", не заявляв ні до [PERSON] , як голови колгоспного двору, ні інших членів колгоспного двору, жодних претензій щодо виділення йому його частки у майні колгоспного двору. Не подавав і заяви про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] . Крім цього в судовому засіданні були допитанні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Із пояснень свідків судом встановлено, що померлий [PERSON] вів аморальний спосіб життя, впродовж останніх 20-ти років до дня смерті зловживав спиртними напоями, часом жив в с. Волиця, часом в с. Пристань в будинку своїх батьків. [PERSON] ніколи не приймав жодної участі у реконструкції, добудові чи утриманні житлового будинку в с. Волиця, оскільки весь час перебував в стані сп`яніння, працювати не хотів та і не міг через свій стан. Всі перебудови, реконструкції та утримання житлового будинку в [ADDRESS] здійснювалися [PERSON] її чоловіком [PERSON] за їхні кошти та їхньою працею, які постійно проживали та були зареєстровані у даному будинку. З пояснень [PERSON] вбачається, що вона прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка за життя склала на її користь заповіт, вступивши в управління спадковим майном, однак звернулася до нотаріуса лише другого вересня 2011 року та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Права власності на здійснену добудову та реконструкцію житлового будинку на [ADDRESS] на даний час не оформила, оскільки тривалий час проводилася реконструкція будинку та добудова, які здійснювала сім`я дочки для своїх потреб, а також через брак коштів на виготовлення всієї необхідної документації та оформлення права власності в цілому на будинковолодіння. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивачки.

Outcome: dismissed