Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що рішенням виконкому Харківської районної ради народних депутатів трудящих Харківської області №176 від 07 лютого 1974 року її чоловіку - [PERSON] була виділена земельна ділянка [ADDRESS], площею 700 кв.м. для індивідуального будівництва. На підставі цього рішення 07 лютого 1974 року між чоловіком та виконкомом було укладено договір про надання в безстрокове користування зазначеної земельної ділянки. Протягом 1973-1975 року на зазначеній земельній ділянці ними був побудований житловий будинок та господарські будівлі і споруди. За життя чоловік не оформив право власності на зазначене нерухоме майно і [INFO] року помер. Згідно з відомостями КП "Харківське районне бюрю технічної інвентаризації" за адресою: Харківська область, Харківський район, [ADDRESS], самочинного будівництва не має. Після смерті чоловіка вона звернулась до органів нотаріату за оформленням своїх спадкових прав, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскількі відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку літер А-1, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, [ADDRESS], як на частку в спільному майні подружжя та на 1/2 частку зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON]В.у судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутністю не надавала. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача - Будянської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. У відповідності з вимогами ст.128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Згідно зі ст.86 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Статтею 12 Закону України "Про власність" встановлено, що праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно зі ст.16 зазначеного Закону майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім"ю України (в редакції 1969 року) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з вимогами ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Як встановлено у судовому засіданні рішенням виконкому Харківської районної ради народних депутатів трудящих Харківської області №176 від 07 лютого 1974 року [PERSON] була виділена земельна ділянка [ADDRESS], площею 700 кв.м. для індивідуального будівництва (а.с.8). У той же день між [PERSON] та виконкомомХарківської районної ради народних депутатів трудящих Харківської області на підставі вищевказаного рішення був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки [ADDRESS] для індивідуального будівництва (а.с.9-10). Згідно з копією свідоцтва про шлюб позивач 28 серпня 1971 року уклала шлюб з [PERSON] (а.с.15). Згідно з копією технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] та відповіді КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" №878 від 16.08.2016 року станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди за адресою: Харківська область, Харківський район, [ADDRESS], не зареєстроване. Самочинних переобладнань та побудов за цією адресою не виявлено (а.с.7, 11-13). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державногореєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, станом на 28.11.2016 року право власності на нерухоме майно за адресою: Харківська область, Харківський район, [ADDRESS] не зареєстровано. Як не зареєстроване нерухоме майно на ім"я [PERSON] (а.с.34-35). Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що позивач, як дружина [PERSON], набула права власності на 1/2 частку спірного домоволодіння, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, власникові нерухомого майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст. 1265 ЦК України). Відповідно до ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивач зверталась до органів нотаріату за оформленням своїх спадкових прав, але Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області своїм листом №3249/02-14 від 12.10.2016 року рекомендувала позивачеві звернутися з цього питання до суду через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.19). У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, у відповідності до вимог ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Також, у відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у цьому законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, згідно з ч.1 ст.4 того ж Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у зв'язку з тим, що діти померлого відмовилися від прийняття спадщини за законом після смерті батька, а окрім позивача інших спадкоємців не має, суд приходить до висновку, про можливість визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірно будинку в порядку спадкування, після смерті чоловіка. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved