Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» заборгованої індексації, компенсації по заробітній платі та моральної шкоди. Зазначив, що з 23.07.2002року по 29.04.2007 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час його роботи на підприємстві, з 06 березня 2003року по день звільнення, при виплаті заробітної плати не проводилася індексація передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити їй індексацію заробітної плати. Тому, просить суд зобов'язати відповідача провести розрахунок та виплатити йому нараховану індексацію заробітної плати за період з 06.03.2003р. по 29.04.2007р. в сумі 4714,40грн; стягнути на його користь компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України " Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" в сумі 134567 грн. 44 коп., не отриману середню заробітну плату за весь час затримки виплати заробітної плати з 30.04.2007р. по день винесення рішення, а також моральну шкоду в сумі 1000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.. Представник відповідача ПАТ "ММК ім. Ілліча" згідно до наданих письмових заперечень, пояснив, що подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам цПК України, тому що позивачем проігноровані положення ЦПК України в частині доведення наявності заборгованості відповідача по виплаті йому індексації заробітної плати та інших сум. Водночас, позовну заяву позивача не містить ні ціни позову, ні обставин, що обґрунтовують вимоги позивача, ні підтверджують їх доказів, а, отже, не відповідає вимогам ч.2 ст.119 ЦПК України. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року діяв механізм проведення індексації заробітної плати, який дозволяв підвищення грошових доходів населення із застосуванням випереджуючого методу розрахунку сум індексації. У зв'язку з тим, що заробітна плата позивача в 2003 - 2008 роках регулярно переглядалась в бік збільшення, вважає, що ПАТ «ММК ім. Ілліча» не має заборгованості по сплаті індексації заробітної плати перед [PERSON] Враховуючи викладене відповідач вважає, що у даному випадку немає підстав для сплати на користь позивача компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати. Відносно вимог про стягнення моральної шкоди, можу пояснити наступне. У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З позовної заяви не вбачається, які шкідливі наслідки настали у позивача у зв'язку із затримкою виплат, у чому вони об'єктивно були виражені, ніж були підтверджені дані факти. Таким чином, вважаємо, що відсутні підстави для стягнення з відповідача сум в рахунок відшкодування моральної шкоди, який заявлений позивачем. Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум по день винесення рішення, то відповідно до ст.116 КЗпП, при припиненні трудових відносин з позивачем, йому був проведений фактичний розрахунок належних при звільненні сум виплат та проведена оплата неоспаріваємої суми коштів. Відповідачем не було допущено порушення трудових прав позивача в частині проведення повного розрахунку при звільненні, а отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку. Позивачем також пропущено строк для звернення до суду із заявою про стягнення середнього заробітку, оскільки, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Таким чином, ми просимо відмовити позивачу в задоволенні його вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні по день винесення рішення, в тому числі і на підставі того, що позивач пропустив строк для звернення до суду з заявою про стягнення середнього заробітку. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 23.07.2002 року по 29.04.2007 року перебував у трудових відносинах із ПАТ "ММК ім. Ілліча", що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.19). Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем,в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як передбачено ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає стягненню, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, під час роботи позивача на підприємстві з 06 березня 2003 року по 29 квітня 2007 року при перевищенні порогу інфляції, який встановлюється в розмірі 101 відсоток, заробітна плата позивача не індексувалась. За вказаний період сума індексації заробітної плати з компенсацією заборгованості складає 1 086 грн. 43 коп., що підтверджується розрахунком наданим відповідачем (а.с.33). Враховуючи, що індексація на заробітну плату входить до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів як з заробітної плати, а в наданому відповідачем розрахунку індексації, що підлягає виплаті позивачу, не зазначені суми відповідних відрахувань податків і обов'язкових платежів, суд приходить до висновку, що при виплаті відповідачем присуджених для позивача сум належить утримати з них передбачені законом податки і обов'язкові платежі. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки за весь період часу, за який позивач просить виплатити середній заробіток, позивач не звертався до суду з позовом про стягнення індексації та при звільненні йому було виплачено заробітну плату, а за невиплату індексації суд стягує з відповідача компенсацію, то вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У даному випадку суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди, оскільки спричинення їй такої шкоди не було доведено у судовому засіданні. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнений позивач. На підставі ст.ст.1, 2, 33 Закону України "Про оплату праці", ст.ст. 2, 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", ст. 116, 117, 233 КЗпП України,

Outcome: partial