Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернулась до суду із згаданим позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому прохала визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куцом С.М. 19.11.2008 року за реєстровим №10007 (т.1а.с.2). У листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій прохає зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні належною їй квартирою [ADDRESS] примусово виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення, зобов'язати відділ Державної міграційної служби в м.Комсомольську зняти вказаних осіб із реєстраційного обліку (т.1а.с.92). Свої вимоги мотивує тим, що придбала у позивачки квартиру за договором купівлі-продажу, який остання безпідставно вимагає визнати недійсним (нікчемним). Звільняти придбану квартиру відповідачі у добровільному порядку відмовляються. Ухвалою суду від 05 грудня 2012 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] Крім того, цією ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (т.1а.с.87). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 жовтня 2013 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 09 січня 2014 року у цій справі скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2а.с.16). У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про зміну предмету та підстав позову, в якій прохає визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 19.11.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куцом С.М., зареєстрований у реєстрі за № 10007, нікчемним (т.2а.с.88). Свої вимоги мотивує тим, що на час укладення спірного правочину в квартирі зареєстровані її діти та малолітня онука, чим порушено їх права. Ухвалою суду від 21 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» залучено до участі у справі в якості співвідповідача (т.2а.с.27). В судовому засіданні [PERSON] наполягала на задоволенні своїх вимог з підстав, викладених в позовній заяві та пояснила, що звернулася до ріелтора [PERSON] з прохання допомогти їй в заміні технічного паспорта на спірну квартиру, для чого видала йому довіреність. Будь-яких домовленостей з приводи продажу цієї квартири не існувало, [PERSON] скориставшись довіреністю, в тайні від [PERSON] та членів її сім'ї, без дозволу органів опіки та піклування, продав своїй колишній дружині квартиру №290, в якій були зареєстровані неповнолітня [PERSON] Згодом [PERSON] та [PERSON], в тайні від позивачки, при отримані кредиту передали спірну квартиру банку в іпотеку. Починаючи з моменту реєстрації [PERSON] та члені її сім'ї безперервно проживають в спірній квартирі, а відповідач [PERSON] в цій квартирі жодного разу не з'являлася. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] проти його задоволення заперечувала, посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу було укладеного без дозволу органу опіки та піклування. Вимоги за первісним позовом підтримала. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що при укладенні оспорюваного договору надавалися довідки про не проживання у відповідному житловому приміщені сторонніх осіб, у томі числі неповнолітніх, тому оспорюваний договір визнанню нікчемним не підлягає. Відповідач [PERSON] наполягала на задоволенні своїх вимог з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Представник співвідповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» проти задоволення первісного позову заперечувала, посилаючись на те, що в забезпечення виконання кредитного договору спірну квартиру було передано банку в іпотеку, тому договір опорюваний правочин не може бути визнано нікчемним. В кредитній справі міститься довідка КЖЕПу про те, що у спірному приміщення нікого не зареєстровано. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, представники органу опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради, Комсомольського міського сектору управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, приватний нотаріус Куц С.М., до залу суду не з'явилися, звернулися із заявою про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до залу суду не з'явилися з невідомих причин. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що 16 червня 2006 року на підставі усного договору [PERSON] видала довіреність [PERSON], якою уповноважила останнього продати за ціну та на умовах на власний розсуд належну їй квартиру [ADDRESS] та виписати її з цієї квартири. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Коваленко В.В. та зареєстрована в реєстрі за №2775 (т.1а.с.314). Відповідно до рішення Комсомольського міського суду від 21 вересня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (т.1а.с.317). 19 листопада 2008 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності від 16 червня 2008 року, продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу укладений [PERSON] від імені [PERSON] з [PERSON] був посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куцом С.М. та зареєстрований в реєстрі за №10007 ( т.1а.с.306). За умовами вказаного договору [PERSON] продала, а [PERSON] купила спірну квартиру. Право власності на згадану квартиру [PERSON] зареєструвала 19 листопада 2008 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (т.1а.с.307). 06 травня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2203/5767, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 75000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.05.2016 року (т.2а.с.47). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 травня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, за умовами якого відповідач надала в іпотеку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (т.2с.с.43). Рішенням Комсомольського міського суду від 22 квітня 2013 року задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] та [PERSON] В порядку погашення заборгованості за кредитним договором №2203/5767 від 06 травня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Згадане судове рішення звернуто до виконання, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2014 року (т.2а.с.42). Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що первісний позов є обґрунтованим, а зустрічний задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Момент переходу до покупця за договором купівлі-продажу права власності на товар визначається за загальними правилами набуття права власності за договором, які передбачені ст.334 ЦК України. Згідно ч.ч.3,4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частин другої та третьої ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", який набрав чинності 01 січня 2006 року, для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користуванням яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. За змістом ч.2 ст.64, ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Згідно довідки КЖЕП №3 м.Комсомольська №2975 від 26 грудня 2013 року в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] з 19 грудня 2001 року, її син [PERSON] - з 19 грудня 2001 року, дочка [PERSON] - з 25 січня 2002 року, малолітня онука [PERSON], [INFO], - з 25 січня 2002 року. Отже, на день вчинення оспорюваного правочину у спірному житлі була зареєстрована малолітня дитина -[PERSON], яка, як член сім'ї власника, має право користування цим житлом, а тому для укладення договору купівлі-продажу згода органу опіки та піклування є обов'язковою. За відсутності такої згоди правочин є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом. Згідно відповіді служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольської міської ради №523 від 04.07.2013 року служба у справах дітей, як структурний підрозділ органу опіки та піклування, дозвіл на продаж квартири за адресою: [ADDRESS] від імені малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року народження, не надавала. Батьки дитини чи інші громадяни за їх дорученням із відповідними заявами до органу опіки та піклування протягом 2008 року не зверталися (т.1а.с.185, т.2а.с.32). У відповідності до роз'яснень, викладених в абзаці другому пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Оскільки відповідачі ПАТ «Державний ощадний банк», [PERSON] та [PERSON] проти визнання вказаного договору нікчемним заперечують, суд вважає, що між сторонами у справі виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку. Враховуючи, що недійсність нікчемних правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладення. Набрання законної сили рішенням Комсомольського міського суду від 22 квітня 2013 року, яким в порядку погашення заборгованості за кредитним договором №2203/5767 від 06 травня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, не є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON], як на цьому наполягає представник ПАТ «Державний ощадний банк України». За таких обставин зустрічні позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірним житлом, примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів - є безпідставними. Доводи відповідачів [PERSON], [PERSON], її представника, представника ПАТ «Державний ощадний банк» про те, що згідно довідок КЖЕП №3 м.Комсомольська на час відчуження та передачі в іпотеку в спірній квартирі неповнолітніх осіб зареєстровано не було, тому оспорюваний договір є дійсним і визнанню нікчемним не підлягає, суд вважає неспроможними. В ході судового розгляду було встановлено, що починаючи з 2001-2002 років [PERSON], її син [PERSON], дочка [PERSON], малолітня онука [PERSON], [INFO], безперервно проживали та були зареєстровані в [ADDRESS]. З огляду на викладене довідки КЖЕП №3 м.Комсомольська №3283 від 04.11.2008 року та №1554 від 28.04.2011 року (т.1а.с.318, т.2а.с.152) містять недостовірні відомості щодо відсутності зареєстрованих осіб за вказаною адресою, тому суд не приймає її до уваги. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наполягаючи на тому, що фактично придбав у [PERSON] спірну квартиру, [PERSON] будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини не надав. Навпроти із змісту довіреності [PERSON] та оспорюваного договору купівлі-продажу вбачається, що [PERSON], при укладені цього договору, діяв не як власник, а як представник власника, від імені та в інтересах [PERSON] Суд вважає хибними твердження [PERSON] про те, що вона надала [PERSON] довіреність для заміни пошкодженого технічного паспорта на квартиру на новий, так як вони спростовуються змістом цього правочину, яким вона уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах на власний розсуд належну їй квартиру [ADDRESS] та виписати її з цієї квартири (т.1а.с.9). Однак, у будь-якому разі [PERSON] при укладені оспорюваного договору не позбавлявся обов'язку дотримуватися вимог Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" щодо отримання дозволу на здійснення оспорюваного правочину органом опіки та піклування. Укладаючи цей правочин, [PERSON] надав приватному нотаріусу Куцу С.М. завідомо неправдиві відомості з приводу того, що він не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних осіб, що у зазначеній квартирі зареєстровані сторонні особи відсутні (т.1а.с.11). В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував факту своєї обізнаності про проживання та реєстрацію у спірній квартирі зазначених вище осіб, пояснивши, що перед укладенням договору іпотеки він сплатив заборгованість [PERSON] та членів її сім'ї по комунальним платежам, відвідував цю квартиру для фотографування її кімнат, світлини яких були потрібні для укладення договору іпотеки. Відповідач [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що після укладення оспорюваного правочину за усною домовленістю [PERSON] разом зі своєю родиною продовжила проживати у спірному житлі за умови сплати комунальних послуг та звільнення квартири на першу вимогу власника. Згаданими поясненнями [PERSON] фактично визнала ту обставин, що їй було відомо про проживання та реєстрацію в спірній квартирі позивача та членів її сім'ї, а відповідно визнала, що при укладенні з ПАТ «Державний ощадний банк України» іпотечного договору від 06 травня 2011 року надала банку довідку КЖЕП №3 м.Комсомольська №1554 від 28.04.2011 року, в якій містилися навідомо неправдиві відомості щодо відсутності зареєстрованих осіб за вказаною адресою (т.2а.с.152). З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] є необґрунтованим. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, що діяла станом на листопад 2012 року, з позовних заяв немайнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати (107,30 грн.). Системний аналіз норм згаданого закону вказує на те, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача. При зверненні до суду із зустрічним позовом, в якому об'єднанні три самостійні вимоги до різних відповідачів (усуненні перешкод в користуванні власністю, виселення з житлового приміщення та зняття фізичних осіб з реєстраційного обліку) [PERSON] сплачено лише 107,30 грн. судового збору (т.1а.с.74), замість 321,90 грн. (107,30 х 3). З огляду на викладене, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню решта суми судового збору в розмірі 214,60 грн. (321,90 - 107,30). При зверненні з первісним позовом з вимогою немайнового характеру [PERSON] сплачено 214,60 грн. судового збору (т.1а.с.1), замість 107,30 грн. Тому з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 107,30 грн. судового збору, а зайво сплачені 107,30 грн. поверненню [PERSON] у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved