Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом де вказують, що згідно з даними КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" станом на 31 грудня 2012 року домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване - 2/3 частки за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 15 травня 1970 року та 1/3 частка за [PERSON], на підставі рішення народного суду п"ятої дільниці Харківського району Харківської області від 23.09.1954 року. Згідно з даними останньої інвентаризації до складу цього домоволодіння входять: житловий будинок літер Б-1 загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м.; літня кухня літер Г; вигрібна яма літер С, огорожа №№3-7, 1/2 частина колодязя літер к, колонка літер к1, яма для техобладнання №1. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 часток житлового будинку літер Б-1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Проведеною інвентаризацією на території даного домоволодіння самочинно збудованих споруд не виявлено. Після смерті [PERSON] вони, як спадкоємці першої черги, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, але вважають, що ці свідоцтва видані з порушенням чинних норм, оскільки вони були видані лише на 2/3 часток житлового будинку літер Б-1 з відповідними господарськими спорудами та будівлями, а 1/3 частка цього будинку залишилась не прийнятою. Тому просили скасувати видані свідоцтва про право на спадщину та визнати за ними право власності на житловий будинок літер Б-1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування та в порядку забудови, по 1/2 частці за кожним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з"явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок були видані нотаріусом вірно, оскільки її батько - [PERSON], який помер [INFO], мав право на 1/3 частку спірного житлового будинку. Батько приймав участь у його будівництві, користувався спірним будинком, до того ж земельна ділянка, на якій збудований спірний будинок, не приватизована і не розділена. До того ж, позивачі самовільно знесли житловий будинок літер А-1, в якому її батькові належала 1/3 частка на підставі рішення суду, залишивши тим самим її без спадщини. Представник відповідача - Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. у судове засідання не з"явилась, надала суду письмові заперечення у яких просила у задоволенні позову відмовити, оскільки свідоцтва про право на спадщину за законом були видані нею у відповідності з вимогами діючого законодавства, на підставі наданих документів, а тому підстав для їх скасування не має. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні 27 березня 1947 року між [PERSON] та коммунальним відділом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області був укладений договір на право забудови земельної ділянки, згідно з яким [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 1530 кв.м. за адресою: [ADDRESS], на якій йому було дозволено будівництво дерев"яного житлового будинку на дві кімнати (а.с.23-25). Як вбачається з копії рішення народного суду п"ятої дільниці Харківського району Харківської області від 23 вересня 1954 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частку домоволодіння [ADDRESS] (а.с.26-28). Згідно з копією дозволу на проведення робіт №61 від 22 січня 1959 року [PERSON] був наданий дозвіл на будівництво на земельній ділянці [ADDRESS] ще одного житлового будинку (а.с.29-30). Як вбачається з довідки Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №3058 від 09.10.2015 року рішенням виконкому №18 від 29.10.1968 року домоволодіння [ADDRESS] було переіменовано на [ADDRESS] (а.с.20). Як вбачається з копії акту про закінчення будівництва та ввод в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 08 вересня 1969 року, який був затверджений рішенням Пісочинської селищної ради №19 від 29.09.1969 року, був прийнятий в експлуатацію окремий житловий будинок, який складався з 4 кімнат, загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 43,84 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] і який був побудований [PERSON] (а.с.31). Згідно з копією витягу з протоколу засідання виконкому Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №8 від 23 квітня 1970 року замість наявних правовстановлюючих документів було вирішено видати свідоцтво про право власності на 2/3 частки домоволодіння [ADDRESS] на ім"я [PERSON] та свідоцтво на право власності на 1/3 частку домоволодіння [ADDRESS] на ім"я [PERSON] (а.с.32). Згідно з відповіддю КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" №661 від 08.10.2015 року, за архівними матеріалами правової регістрації КП "ХРБТІ", станом на 31.12.2012 року право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване: 2/3 частки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 15 травня 1970 року та 1/3 частка за [PERSON] на підставі рішення народного суду п"ятої дільниці Харківського району Харківської області від 23.09.1954 року по справі №2-830. Житловий будинок літер Б-1 був прийнятий в експлуатацію згідно з актом, затвердженим виконкомом Пісочинської селищної ради №19 від 29.11.1969 року. За матеріалами інвентаризаційної справи, станом на 10.08.2015 року зафіксований знос будинку літер А-1. Самочинно збудованих будівель, споруд та самочинного переобладнання за зазначеною адресою на виявлено (а.с.19). Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.18). Згідно з вимогами ст.86 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Статтею 100 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Відповідно до вимог ч.1 ст.101 ЦК України (в редакції 1963 року) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Згідно з вимогами ст.103 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], якщо в особистій власності громадянина або у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей стане з підстав, що допускаються законом, більше одного жилого будинку, власник вправі на свій вибір залишити у своїй власності будь-який з цих будинків. Інший будинок (будинки) повинен бути власником протягом одного року проданий, подарований або відчужений іншим способом. Правила цієї статті застосовуються відповідно і у випадках, коли в особистій власності громадянина або у подружжя, яке проживає спільно, і їх неповнолітніх дітей виявиться з підстав, що допускаються законом: частини різних будинків. Згідно з п.1.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики №95 від 18.04.2005 року домоволодіння - житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями; житловий будинок - незалежна споруда, що має дах, зовнішні або розподіляючі стіни, які сягають від фундаменту до даху, має поштовий номер та основна частина якої (більше половини загальної площі) використовується під житлові приміщення. Аналогічні роз"яснення містяться і в Наказі Держкомстату України №48 від 22.02.1995 року, Наказі Держкомстату України №234 від 17.07.2000 року. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] у судовому засіданні суду не надано доказів того, що її батько приймав участь в будівництві житлового будинку літер Б-1, що з наданих суду документів можливо зробити однозначний висновок, що [PERSON] належало 2/3 домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області, а [PERSON] - 1/3 частка зазначеного домоволодіння, а також те, що виходячи з норм законодавства, яке діяло на час оформлення спадкодавцями часток на спірне домоволодіння, кожен з власників не мав права мати у власності більш ніж одну частку окремого будинку, суд приходить до однозначного висновку про те, що будинок літер Б-1 з належними до нього господарськими та надвірними будівлями належить саме [PERSON] Згідно з вимогами ст.68 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюста України №296/5 від 22.02.2012 року встановлено, що при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неможливості пред'явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. У разі якщо в свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено лише місяць та рік або тільки рік смерті, часом відкриття спадщини слід вважати відповідно останній день зазначеного місяця або 31 грудня поточного року. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або про встановлення факту смерті особи в певний час не може бути прийнято нотаріусом на підтвердження факту смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. У разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Якщо один або кілька спадкоємців за законом позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання їх до спадкоємства за законом, вони можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин зі спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. При видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину за законом приватним нотаріусом не були враховані норми Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) стосовно того, що власникові може належати лише одна частка в окремому будинку, норми наказів Держкомстату України, щодо визначення поняття домоволодіння і житлового будинку, згідно з якими [PERSON] на праві власності належало домоволодіння, яке складалося з житлового будинку літер Б-1 з відповідною часткою надвірних споруд і будівель, а тому нотаріусом не вірно був визначений склад спадщини, а за таких обставин свідоцтва про право на спадщину за законом, видані ним позивачам підлягають скасуванню. Згідно з вимогами ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 529 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] помер [INFO] (а.с.18). Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області, до складу якого входить житловий будинок літер Б-1 з відповідними господарськими та надвірними будівлями і спорудами. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та син - [PERSON], які спадкове майно прийняли фактично, оскільки на час відкриття спадщини були зареєстровані та мешкали у спадковому майні, здійснювали управління та володіння ним, що підтверджується будинковою книгою на спірне домоволодіння (а.с.34-45). Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що вона разом з матір"ю мешкала до 1997 року за спірною адресою, оскільки ці доводи спростовуються копією будинкової книги на домоволодіння №8 (нині №26) по пров.Червоноармійському у с.Пісочин Харківського району Харківської області, з якої вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірному домоволодінні до 18 квітня 1989 року (а.с41-45). Крім того, як вбачається з акту, складеного депутатом Пісочинської селищної ради Григоровою Т.Г. 16 жовтня 2015 року, [PERSON], до дня своєї смерті - [INFO], мешкав у належній йому на підставі рішення суду частці житлового будинку літер А-1, який входив до складу домоволодіння [ADDRESS]. Після його смерті будинком ніхто не користувався, що призвело до його руйнування. (а.с.46). Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновків про можливість визнання за позивачами права власності на будинок літер Б-1 з відповідною часткою надвірних споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], по 1/2 частці за кожним в порядку спадкування за законом. Частиною 2 статті 12 Закону України "Про власність" (в редакції 1991 року) встановлено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Статтею 13 зазначеного вище Закону встановлено, що об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Об'єктами права власності громадян є твори науки, літератури та мистецтва, відкриття, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, раціоналізаторські пропозиції, знаки для товарів і послуг та інші результати інтелектуальної праці. Склад, кількість і вартість майна, що може бути у власності громадян, не обмежується, крім випадків, передбачених законом. Законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян. Як вбачається з копії рішення виконкому Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №480 від 11 серпня 1992 року [PERSON] було дозволено, у зв"язку з газифікацією будинку, переобладнати віранду 1-2 під кухню, котельню з кладовою 1-3 (а.с.33). Оскільки, відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 року (з наступними доповненнями та змінами), ці переобладнання і добудови до житлового будинку були зроблені до 1992 року, то вони не відносятся до самочинного будівництва. Враховуючи те, що добудова і переобладнання були проведені силами позивачів, за їх власний кошт, суд вважає за можливе визнати за кожним з них право власності на прибудову літер Б1-1 до житлового будинку літер Б-1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS], по 1/2 частці за кожним, в порядку забудови. На підставі вищевикладеного, ст.ст.86, 88, 100, 101, 524, 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ЗУ "Про власність" (в редакції 1991 року),

Outcome: approved