Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ КБ „Приватбанк" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 2811,31 Євро, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не виконує умови договору кредиту від 20 лютого 2006 року, укладеного між ними, в частині здійснення щомісячних платежів за користування кредитними коштами. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ „Приватбанк" ставиться питання про скасування вказаного рішення суду та задоволення позовних вимог банку з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, якими унормовано застосування інституту позовної давності. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та часткове скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням апеляційним судом нового рішення, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2009 року з [PERSON] на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 32108,77 грн, а тому, через пропущення позивачем строку позовної давності, зобов"язання за кредитним договором припинили своє існування. З наведеною позицією суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки до наведеного висновку він дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2009 року з [PERSON] на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2006 року в сумі 32108,77 грн, при цьому, до зазначеної суми у гривневому еквіваленті було включено суму кредиту 2000 Євро, відсотки за користування кредитом в сумі 9877,13 Євро та 142,38 Євро комісій. Зазначене судове рішення 29 травня 2009 року набрало законної сили, у зв"язку з чим, 06.07.2009 року представником банку було отримано виконавчий лист (а.с.№2-1489/09 - 35), за яким 13 липня 2009 року було відкрито виконавче провадження. В подальшому, постановою державного виконавця від 25.12.2009 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві у зв"язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов"язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов"язання кредитного договору не виконувала, через що з неї в судовому порядку було стягнуто заборгованість, однак при цьому правовідносини між сторонами не припинились, оскільки відповідачем не було здійснено виконання зобов"язання належним виконанням. За таких обставин, беручи до уваги, що з вимогами про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 28.12.2008 року по 25.01.2014 року, банк звернувся лише 05 березня 2014 року, та виходячи з положень ст. 257, 261, 267 ЦК України, вимоги позивача до [PERSON] про стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, в межах позовної давності тривалістю у три роки , за період з 05 березня 2011 року по 25 січня 2014 року (дату визначено у позові) в сумі 1344 (одна тисяча сорок чотири) Євро, а рішення суду першої інстанції в наведеній частині - скасуванню. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ „Приватбанк" до [PERSON] про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 28.12.2008 року по 04 березня 2011 року рішенням суду першої інстанції правомірно відмовлено на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України, внаслідок спливу позовної давності за вказаними вимогами . Відповідно до правила ч.1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог між сторонами підлягають розподілу судові витрати.

Outcome: partial