Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на магазин Пролісок за адресою: вул. Грушевського, 46 м. Козятин від 30.11.1998 р., видане [PERSON], та [PERSON]; визнання незаконним та скасувати рішення виконкому Козятинської міської ради від 24.04.2008 р. №276; визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності №410, виданий 08.05.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24.04.2008 р. №276. Позивачка посилається на те, що вона згідно свідоцтва про право власності від 04.02.2009 р. та реєстраційного посвідчення від 22.04.2009 р. є власником магазину Пролісок, розташованого у місті Козятині по вул. Грушевського, 46А. Земельна ділянка, на якій розташований магазин Пролісок, знаходиться у її приватній власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну дцлянку від 18.12.2012 р. серії ЯМ №497881. На даний час впритул до приміщення її магазину гр. [PERSON] проводиться будівництво капітальної споруди всупереч вимогам державних будівельних норм і стандартів. Будівництво відповідної споруди гр. [PERSON] пояснює наявністю в неї свідоцтва про право власності на магазин Пролісок в м. Козятині по вул. Грушевського, 46. В 2013 році під час розгляду справи в Козятинському міськрайонному суді Вінницької області вона(позивачка) вперше побачила свідоцтво, яке посвідчує право власності [PERSON] та [PERSON] на будівлю магазину в м. Козятин по вул. Грушевського, 46. З копії цього свідоцтва вбачається, що воно видане на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 29.10.1998р. № 212. Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29.10.1998 р. № 212 було затверджено акт державної технічної комісії про прийомку в експлуатацію магазину [PERSON] по вул.Грушевсього, 46, площею 12,5 кв.м. На час видачі свідоцтва про право власності [PERSON] на магазин Пролісок в м. Козятин по вул. Грушевського, 46, у її(позивачки) власності перебувало приміщення магазину Пролісок, за адресою: вул. Грушевського, 46а в м. Козятині. Спільної з [PERSON] заяви про видачу їй свідоцтва про право власності на магазин Пролісок в м. Козятин по вул. Грушевського, 46, вона не подавала. Згідно акту прийому в експлуатацію від 28.10.1998 р. в експлуатацію приймався торгівельний павільйон площею 12,5 кв.м., побудований [PERSON] Будь-яких позначок щодо того, що вказаний павільйон будувала вона(позивачка) спільно з [PERSON] зазначений акт не містить. В рішенні Козятинської міської ради від 29.10.1998р. №212 також не йдеться про [PERSON] Підставою для прийняття цього рішення став акт державної комісії про готовність до експлуатації магазину приватного підпримця [PERSON] по вул. Грушевського, 46. 12.11.2013 р. Козятинська міськрада повідомила адвоката позивачки про те, що в протоколі засідання виконкому від 29.10.1998 р. відсутні документи, на підставі яких було прийнято рішення №212, також на засіданні виконкому не розглядалось питання щодо видачі свідоцтва про право власності на магазин Пролісок по вул. Грушевсього, 46 в м. Козятині. Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29.10.1998 р. №212 Про затвердження акту державної технічної комісії про прийомку в експлуатацію магазину по вул. Грушевсього, 46 лише затверджувався акт комісії, а рішення про видачу свідоцтва виконавчим комітетом Козятинської міської ради не приймалось. Позивачка вважає. що свідоцтво видане всупереч положенням п.4.1. Інструкції про порядок реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики № 121 від 09.06.1998 року, що діяла на час видачі свідоцтва. Позивачка посилається на те, що відповідно до п.4.1 зазначеної Інструкції оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Свідоцтво про право власності, видане 30 листопада 1998 року на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради №212 від 29 жовтня 1998р., не має юридичної сили, оскільки воно не зареєстровано в БТІ, а згідно з нормами діючого законодавства свідоцтво на право власності набирає чинності лише після реєстрації в БТІ. Рішенням Козятинської міської ради від 24.04.2008р. №276 було вирішено видати [PERSON] дублікат свідоцтва про право власності на магазин Пролісок в м. Козятин по вул. Грушевського, 46, виданого 30.11.1998 р. на імя [PERSON] та [PERSON], внаслідок його втрати. Вказане рішення приймалось на підставі п. 6.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 р. (в редакції від 30.05.2005 р. на час прийняття рішення), проте, згідно даного пункту у разі крадіжки, втрати, пошкодження тощо свідоцтва про право власності чи витягу про реєстрацію прав БТІ можуть видати дублікат витягу або за дорученням органів місцевого самоврядування здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подається заява, якій передує опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. БТІ перевіряє належність заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав та оформлює дублікат свідоцтва чи витягу. Позивачка вважає, що підстави для прийняття рішення щодо видачі дубліката свідоцтва були відстуні. Свідоцтво про право власності №37 від 04 лютого 2009р., видане [PERSON] на магазин "А" з ґанком загальною площею 86,9 кв. м. на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради №58 від 28 січня 2009 року, належним чином зареєстроване в БТІ 22 квітня 2009 року. Отже, будівля, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності №37 від 04 лютого 2009 р. знаходиться за адресою вул. Грушевсього 46 А в м. Козятині та є окремою спорудою, яка не знаходиться у спільній частковій власності з [PERSON] Позивачка вважає, що видача свідоцтва про право власності від 30.11.1998 р. на імя [PERSON] та [PERSON] на будівлю магазину в м. Козятині по вул. Грушевського, 46, та прийняття рішення Козятинською міською радою від 24.04.2008р. №276 про видачу дубліката відповідного свідоцтва порушує її права та суперечать нормам законодавства. Рішенням Козятинського міськрайоного суду Вінницької області від 03.06.2014року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09.07.2014р. рішення Козятинського міськрайоного суду Вінницької області від 03.06.2014р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року рішення Козятинського міськрайоного суду Вінницької області від 03.06.2014р. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09 липня 2014 року було скасовані та справу передано до суду першої інстанції. 24.03.2015 року позивачка до початку розгляду справи по суті звернулась до суду з заявою про зміну предмета позову , в якому просить наступне : 1. Визнати незаконним свідоцтво про право власності на магазин»Пролісок» за адресою : вул. Грушевського, 46 м. Козятина Вінницької області, видане виконавчим комітетом Козятинської міської ради від 30.11.1988 року в частині зазначення в свідоцтві слів « Савчук Лариса Анатоліївна» та зазначення в свідоцтві часток. 2. Визнати незаконним та скасувати п.1 рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24.04.2008 року № 276 в частині зазначенні в пункті рішення слів «Савчук Лариси Анатоліївни». 3 Визнати незаконним дублікат свідоцтва про право власності № 410 , виданий 08.05.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24.04.2008 року № 276 в частині визначення в дублікаті свідоцтва слів «Савчук Лариса Анатоліївна» та зазначення в дублікаті свідоцтва часток. Свої вимоги позивачка мотивує тим , що відповідно до рішення 14 сесії 22 скликання Козятинської міської ради від 18.03.1998року «Про надання в оренду земельних ділянок для здійснення підприємницької діяльності» було окремо надано у тимчасове користування [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки площами 12,5 кв. м. для встановлення торгівельних кіосків. На підставі зазначеного рішення між [PERSON] та Козятинською міською радою було укладено договір на право тимчасового користування №124 до початку будівництва будинку, але не більше трьох років на земельну ділянку площею 12,5кв.м. При чому, в описі меж зазначено землі [PERSON] Аналогічне стосується і [PERSON], з якою на підставі рішення 18 сесії 23 скликання від 28.03.2001р. №17/2001-МР було продовжено строк тимчасового користування на 3 роки на земельну ділянку площею 50,97 кв.м. по вул. Грушевського. При чому п. 3.2. договору оренди землекористувачу [PERSON] надано право самостійно господарювати на землі , обслуговувати тимчасову споруду, зводити будівлі і споруди за погодженням з міською радою. Отже, з рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради та договору на право тимчасового користування вбачається, що цільове призначення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди, а не капітальної, будь-яких доказів (дозволу) на будівництво [PERSON] саме капітальної споруди або погодження Козятинської міської ради на таке будівництво в матеріалах справи не міститься. В матеріалах цивільної справи містяться два акти від 28 жовтня 1998 року Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації на магазин «Пролісок» по вул. Грушевського, 46а в м. Козятині на ім'я [PERSON] та на магазин по вул. Грушевського, 46 в м. Козятині на ім'я [PERSON] затверджені різними рішеннями Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року за № 212 та за № 211. При чому, як в актах прийомки і експлуатацію, так і в рішеннях виконавчого комітету Козятинської міської ради відсутні будь-які посилання на те, що об»єкти [PERSON] та [PERSON] є спільним майном або сторони обєднались для спільної діяльності. Згідно відповіді на запит від 12.11.2013р. Козятинською міською радою повідомлено, що в протоколі засідання виконкому від 29.10.1998р. відсутні документи, на підставі яких було прийняте рішення №212, також на засіданні виконкому не розглядалось питання щодо видачі свідоцтва про праві власності на магазин «Пролісок» по вул. Грушевсього, 46 в м. Козятині. Аналогічні відповіді надійшли з архіву Козятинського району та виконавчого комітету Козятинської міської ради на запити суду. Отже, із наведеного вбачається, що земельні ділянки, як [PERSON] , так і [PERSON]надавались окремо за різними адресами , так само, як і приймались в експлуатацію тимчасові споруди за різним адресами по вул. Грушевського 46 та по вул. Грушевського 46а . Отже, обєкти є різними і не складали одне ціле. Так, як [PERSON], так і [PERSON] , оскільки обєкти знаходились поруч один з одними і земельні ділянки межували одна з одною, входили до державної приймальної комісії і підписували одна одні акти приймальних комісій, які затверджувались, як вже зазначалось, різними рішеннями виконавчої комітету Козятинської міської ради. [PERSON] згодом за підписом та печаткою виконавчого комітету Козятинської міської ради було видано свідоцтво про право власності на магазин «Пролісок» по в Грушевського, 46. [PERSON] та [PERSON], як зазначено в свідоцтві, воно видано на підставі рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради №212 від 29.10.1998р. При чому, в матеріалах справи містяться дві ксерокопії свідоцтва : одне з яких зазначає частки співвласників по ?, інше не визначає. При чому, як вбачається із документів наданих виконавчим комітетом Козятинської міської ради , що стали підставою для видачі дублікату свідоцтва про право власності до заяви [PERSON] додана саме нотаріально посвідчена ксерокопія свідоцтва , в якому визначено частки співвласників. З наведненого можливо зробити наступні висновки. В тексті рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради №212 від 29.10.1998р. відсутні будь які посилання на прийняття в експлуатацію торгівельного павільйону [PERSON], жоден із правовстановлюючих документів чи на земельну ділянку, чи акти приймальних комісій не містять посилань на наявність або виникнення у сторін спільної сумісної або спільної часткої власності, дозвільні документи [PERSON] видано саме на встановлення тимчасової споруди , а не капітальної будівлі. Отже, при видачі свідоцтва були порушені вимоги Закону України «Про власність» ст.ст.2,17,56 , а саме : видачею вказаного свідоцтва і безпідставне визначення в ньому права спільної сумісної (часткової власності). Виконавчим комітентом Козятинської міської ради здійснено втручання у здійснення власником [PERSON] правомочностей щодо володіння її приватним майном. Так, [PERSON] достеменно знаючи, що принятий в експлтуаацію торгівельний павільон за адресою по вул. Грушевського 46а є некапітальною спорудою, не зверталась до виконавчого комітету Козятинської міської ради щодо видачі свідоцтва про право власності, а лише, згодом отримавши всі необхідні дозвільні докумнти на будівництво капітальної споруди рішення виконкому Козятинської міської ради від 27.04.2007р. №289 дозвіл на виконання будівельних робіт від 19.12.2007р. №71/07 акт державної приймальної комісії від 20.11.2008р. , затверджений рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24.12.2008р. №931, рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 28.01.2008р. №58 про оформлення права власності, отримала свідоцтво від 04.02.2009р. №37 та реєстраційне посвідчення в бюро технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до п.4.1. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики № 121 від 09.06.1998 року (що діяла на час видачі свідоцтва про право власності) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані,перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності або рішення про вілведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет приймає нормативно-правові акти у формі рішень. Так , скориставшись вказаним свідоцтвом, [PERSON] надавши недостовірні дані (щодо наявності містобудівних умов) державній інспекції архітектурно будівельного контролю (обставини встановлені рішенням в адміністративній справі) зареєструвати декларацію про початок будівельних робіт, провела будівництво будівлі впритул до приміщення магазину належного її ( [PERSON]) на праві власності , забудувавши вихід з тимчаасової споруди , та грубо порушуючи державні будівельні норми, внаслідок чого було порушено її права, що підтверджується наступним. Її, [PERSON], на праві власності належить магазин із ганком, загальною площею 86,9 кв.м., який розташований в м. Козятині, по вул. Грушевського, 46-а, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.02.2009 року №37, виданого на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 28.01.2009 року №58. ВООБТІ 22.04.2009 року зареєстровано вищезазначений магазин за [PERSON] в реєстрову книгу №1 за Р№114. 08.10.2010 року між Козятинською міською радою та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення для комерційної діяльності, а саме земельної ділянки площею 51 кв.м., розташованої в м. Козятині по вул. Грушевського, 46а. На зазначену земельну ділянку [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №497881. Рішенням Козятинської міської ради Вінницької області від 04.07.2008 року №1140-V про укладення договору земельного сервітуту вирішено укласти з [PERSON] договір сервітутного користування земельною ділянкою площею 42 кв.м. за адресою: м. Козятин. вул Грушевського,46а для влаштування входу до магазину, терміном на 10 років, без права капітальної забудови. 28.01.2009 року між Козятинською міською радою -(розпорядник) та [PERSON] -(сервітуарій) було укладено договір про встановлення земельного сервітуту, відповідно до якого розпорядник надає, а Сервітуарій приймає у строкове обмежене платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Козятин. вул. Грушевського, 46а, загальною площею 42 кв.м. договір укладено терміном на 10 років, який зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Відповідно до акту прийому - передачі обєкта в рамках договору від 28.01.2009 року Козятинська міська рада передала, а [PERSON] прийняла у строкове платне користування земельну ділянку площею 42 кв.м. по вул. Грушевського 46а, в м. Козятині, для влаштування входу до магазину. Неюбуло замовлено та виготовлено ескіз забудови ділянки земельного сервітуту (спорудження МАФ - прибудови входу до існ. магазину) по вул. Грушевського, 46а в м. Козятин відповідний документ і є паспортом привязки про нібито відсутність якого зазначає скаржник. «Порядком розміщення малих архітектурних форм», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2009 р. N 982, для провадження підприємницької діяльності розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Уповноважений представник реєструє стаціонарну малу архітектурну форму. У довідці управління містобудування та архітектури Козятинської міської ради від 15.01.2010 року №5 зазначено, що мала архітектурна форма для розміщення входу до магазину (сходинкової клітки), яка зареєстрована за адресою: м. Козятин. вул Грушевського, 46а зареєстрована в управлінні містобудування та архітектури Козятинської міської ради під №5 від 15.01.2010 року. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У той самий час, частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом вішалках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Таким чином, виходячи зі змісту частини другої статті 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути предявлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою. Відповідна правовіа позиція вбачається із постанови ВСУ від 19.11.2014р., яка згідно ст. 34 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування судами усіх рівнів. По данній же справі з метою підтвердження доводів позивача про порушення своїх прав була призначена судова інженерно-технічна експертиза та складено висновок відділом оценки майна та судових експертиз Вінницької торгово- прмислової палати від 28 листопада 2014 року за №ОС-153. Експертом надано наступні висновки: На підставі висновків проведеного обстеження об'єкта дослідження, а також вивчення наданих на дослідження матеріалів, експерт приходить до висновку, що при розробці проектної документації на реконструкцію магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету, що знаходиться в м. Козятині по вул. Грушевського, 46 та при проведенні будівництва вказаного об'єкта не дотримані вимоги п.3.25* ДБН 360-92** в частині можливості обслуговування належного на праві власності [PERSON] приміщення магазину, що знаходиться в м. Козятин по вул. Грушевського, 46а. При розробці проектної документації на реконструкцію магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету "А ", що знаходиться в м. Козятин по вул. Грушевського, 46 та проведенні будівництва вказаного об'єкта вимоги додатку 3.1'(обов'язкового) ДБН 360-92**, що стосуються -виконання протипожежних вимог щодо відстаней між будівлями можуть трактуватися двозначно: при розгляді будівель магазинів як окремих споруд (обидва II ступеню вогнестійськості) відстань між ними з урахуванням вимог пожежної безпеки повинна складати не менше 6 м. згідно вимог додатку 3.1 (обов 'ямкового) ДБН 360-92**; при розгляді магазинів як однієї будівлі необхідно влаштувати розподіл їх по всій висоті протипожежною стіною 1 типу згідно п. 2.14 та табл. 1 ДБН В. 1.1.7- 2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва». Тоді вимоги додатку 3.1 (обов'язкового) ДБН 360- 92** на загальну будівлю не розповсюджуються. При проведенні обстеження було встановлено, що в зв'язку з реконструкцією (а фактично новим будівництвом) [PERSON] магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету "А ", що знаходиться в м. Козятин по вул. Грушевського, 46, забудовано дверний проріз, що був призначений для евакуації з другого поверху двоповерхової будівлі магазину "А " , що є порушенням вимог ДБН В. 1.1. 7- 2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва», а також забудовано віконний проріз, що є порушенням вимог ДБН В. 2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди». При проведенні обстеження було встановлено, що в зв'язку з реконструкцією (а фактично новим будівництвом) [PERSON] магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету "А ", що знаходиться в м. Козятині по вул. Грушевського, 46, Вона ([PERSON]А.) не мас можливості здійснити вихід назовні безпосередньо з малої архітектурної форми (входу до магазину (сходової клітини), що знаходиться в м. Козятині по вул. Грушевського, 46-а, зареєстрованої згідно довідки управління містобудування і архітектури від 15.01.2010р. №5. При проведенні натурного обстеження та вивчення наданих на дослідження матеріалів, експерт приходить до висновку, що на земельній ділянці площею 8 кв.м., що передана [PERSON] у строкове обмежене платне користування для облаштування входу до будівлі закладу охорони здоров'я згідно договору про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2013 року, фактично розташована частина будівлі магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету "А ", а саме: частина сходової клітки. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. 3 огляду на те, шо [PERSON]М, хоче користуватись конкретним матеріальним благом на праві приватної власності, жодних правових підстав для видачі свідоцтва по прао спільної часткової (спільної сумісної власності) відсутні , видане свідоцтво про право власності 30.11.1998р. порушує її права та інтереси в частині зазначення її прізвища та частки у свідоцтві тому в цій частині воно має бути визнано недійсним. Так ст. 57 Закону Укрїани «Про власність» визначала, що якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено. Ст. 48 Закону України «Про власність» визначала, що власник може вимагати усунення будь- яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом, арбітражним судом, або третейським судом. Щодо прийняття рішення про видачу дубліката та видачу самого дубліката слід зазначити наступне. Дублікат свідоцтва видавався в 2008 році , коли чинними були як ЦК України, так і Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Крім того п. 6.4 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р. (в редакції від 30.05.2005р., на час прийняття рішення та видачі дубліката), проте згідно даного пункту у разі крадіжки, втрати, пошкодження тощо свідоцтва про право власності чи витягу про реєстрацію прав БТІ можуть видати дублікат витягу або за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів здійснити необхідні підготовчі заходи лля видачі дубліката свідоцтва. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подається заява, якій передує опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. БТІ перевіряє належність заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав та оформлює дублікат свідоцтва чи витягу. Так , згідно відповіді бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012р. , згідно інвентаризаційної справи №13 за адресою : вулиця Грушевського,46 право власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано те ж саме вбачається із інвентарної справи витребуваної і оглянутої в судовому засіданні. Отже, заявлена вимога невідповідала відомостям з реєстру, тому підстави для прийняття рішення щодо видачі дубліката свідоцтва були відсутні. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити право іншим способом визначеним законом. З огляду на вищевикладене, рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради та вказаний дубікат свідоцтва підлягають визнанню незаконним та скасуванню також в частині зазначення в частині зазначення спільної часткової власності та прізвища [PERSON] як співвласника майна. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнюючі позовні вимоги підтримали та підтвердили вищенаведені обставини . На судове засідання 22.09.2015 року не з»явились, але до суду надіслали заяви , в яких просять справу слухати без участі . Позивачка просить судові витрати залишити за нею . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася , але від представника відповідачки, [PERSON] до суду надійшла заява про слухання справи без участі відповідачки та її представника. Заявлений позов відповідно до уточнюючої заяви визнають в повному обсязі. Представник виконавчого комітету Козятинської міської ради в судове засідання жодного разу не з»явився , хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи., суду не повідомив про причини неявки в судові засідання Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Суд вважає, що визнання позову відповідачем необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх небудь прав та інтересів. Судом вс тановлено , що рішення 14 сесії 22 скликання Козятинської міської ради від 18.03.1998 р . « Про надання в оренду земельних ділянок для здійснення підприємницької діяльності» було окремо надано тимчасове користування [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки площами 12,5 кв. м. встановлення торгівельних кіосків. На підставі зазначеного рішення між [PERSON] та Козятинською міською радою було укладено договір на право тимчасового користування №124 до початку будівництва будинку, але не більше трьох років на земельну ділянку площею 12,5кв.м. , при чому, в описі меж зазначено землі [PERSON] Аналогічне стосується і [PERSON], з якою на підставі рішення 18 сесії 23 скликання від 28.03.2001р. №17/2001-МР було продовжено строк тимчасового користування на 3 роки на земельну ділянку площею 50,97 кв.м. по вул. Грушевського. (т.1 а.с. 154) . При чому, п. 3.2. договору оренди землекористувачу [PERSON] надано право самостійно господарювати на землі, обслуговувати тимчасову споруду, зводити будівлі і споруди за погодженням з міською радою. Отже, з рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради та договору на право тимчасового користування вбачається, що цільове призначення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди , будь-яких доказів (дозволу) на будівництво [PERSON] саме капітальної споруди, або погодження Козятинської міської ради на таке будівництво в матеріалах справи не міститься. Відповідно до актів від 28 жовтня 1998 року Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації на магазин «Пролісок» по вул. Грушевського, 46а, в м. Козятині на ім'я [PERSON] та на магазин по вул. Грушевського, 46, в м. Козятині на ім'я [PERSON] затверджені різними рішеннями Козятинської міської ради від 29 жовтня 1998 року за № 212 та за № 211(т.1 а.с. 156-157). Як в актах прийомки і експлуатацію, так і в рішеннях виконавчого комітету Козятинської міської ради відсутні будь-які посилання на те, що об»єкти [PERSON] та [PERSON] є спільним майном або сторони обєднались для спільної діяльності . Згідно відповіді на запит від 12.11.2013р. Козятинською міською радою повідомлено, що в протоколі засідання виконкому від 29.10.1998р. відсутні документи, на підставі яких було прийняте рішення №212, також на засіданні виконкому не розглядалось питання щодо видачі свідоцтва про праві власності на магазин «Пролісок» по вул. Грушевсього, 46 в м. Козятині. Аналогічні відповіді надійшли з архіву Козятинського району та виконавчого комітету Козятинської міської ради на запити суду. Отже, із наведеного вбачається, що земельні ділянки, як [PERSON], так і [PERSON]надавались окремо за різними адресами, так само як і приймались в експлуатацію тимчасові споруди за різним адресами вул. Грушевського 46 та вул. Грушевського 46а ,отже, обєкти є різними і не складали одне ціле. Так, ч.З ст. 2 Закону України «Про власність», визначала, що кожен громадянин в України має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Ст. 17 Закону України «Про власність» визначала, що майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частково власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожно визначається ступенем його трудової участі. Ст. 56 Закону Укрїани «Про власність» визначала, що жодний державний орган не має права втручатись у здійснення власником, а також особами, переліченими у пункті 5 статті 48 цього Закону, їх правомочностей щодо володіння, користування й розпорядження своїм майном а встановлювати не передбачені законодавчими актами України додаткові обов'язки чи обмеження. [PERSON] було видан свідоцтво про право власності на магазин «Пролісок» по вул. Грушевського, 46 . [PERSON] та [PERSON], як зазначено, в свідоцтві воно видано на підставі рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради №212 від 29.10.1998р., При чому, в матеріа справи містяться дві ксерокопії свідоцтва, одне з яких зазначає частки співвласників по 1/2 , інше не визначає. В тексті рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради №212 від 29.10.1998р. відсутні будь які посилання на прийняття в експлуатацію торгівельного павільйону [PERSON], жоден із правовстановлюючих документів чи на земельну ділянку , чи акти приймальних комісій не містять посилань на наявність або виникнення у сторін спільної сумісної або спільної часткої власності, дозвільні документи [PERSON] видано саме на встановлення тимчасової споруди, а не капітальної будівлі. Отже, при видачі свідоцтва були порушені вимоги Закону України «Про власність» ст.ст.2,17,56, а саме, видачею вказаного свідоцтва безпідставне визначені в ньому права спільної сумісної (часткової власності). Виконавчим комітентом Козятинської міської ради здійснено втручання у здійснення власником [PERSON] , правомочностей щодо володіння її приватним майном. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. З ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституцією України, Законами України та підзаконними нормативно-правовим актами, що не було зроблено виконавчим комітетом Козятинської міської ради. Так, [PERSON], достеменно знаючи, що принятий в експлтуаацію торгівельний павільон за адресою вул. Грушевського 46а є некапітальною спорудою, не зверталась до виконавчого комітету Козятинської міської ради щодо видачі свідоцтва про право власності , а лише згодом отримавши всі необхідні дозвільні докумнти на будівництво капітальної споруди: рішення виконкому Козятинської міської ради від 27.04.2007р. №289, дозвіл на виконання будівельних робіт від 19.12.2007р. №71/07, акт державної приймальної комісії від 20.11.2008р., затверджений рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24.12.2008р. №931, рішення виконавчого комітету Козятинської міської рдаи від 28.01.2008р. №58 про оформлення права власності, отримала свідоцтво від 04.02.2009р. №37 та реєстраційне посвідчення в бюро технічної інвентаризації. Крім того відповідно до п.4.1. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики № 121 від 09.06.1998 року (що діяла на час видачі свідоцтва про право власності) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані,перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності або рішення про вілведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет приймає нормативно-правові акти у формі рішень. [PERSON] на праві власності належить магазин із ганком, загальною площею 86,9 кв.м., який розташований в м. Козятині, по вул. Грушевського, 46-а, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.02.2009 року №37, виданого на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 28.01.2009 року №58. ВООБТІ 22.04.2009 року зареєстровано вищезазначений магазин за [PERSON] в реєстрову книгу №1 за Р№114. 08.10.2010 року між Козятинською міською радою та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення для комерційної діяльності, а саме, земельної ділянки площею 51 кв.м., розташованої в м. Козятині по вул. Грушевського, 46а. На зазначену земельну ділянку [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №497881. Рішенням Козятинської міської ради Вінницької області від 04.07.2008 року №1140-V про укладення договору земельного сервітуту вирішено укласти з [PERSON] договір сервітутного користування земельною ділянкою площею 42 кв.м. за адресою: м. Козятин. вул Грушевського,46а для влаштування входу до магазину, терміном на 10 років, без права капітальної забудови. 28.01.2009 року між Козятинською міською радою -(розпорядник) та [PERSON] -(сервітуарій) було укладено договір про встановлення земельного сервітуту, відповідно до якого розпорядник надає, а Сервітуарій приймає у строкове обмежене платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Козятин. вул. Грушевського, 46а, загальною площею 42 кв.м. договір укладено терміном на 10 років, який зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Відповідно до акту прийому - передачі обєкта в рамках договору від 28.01.2009 року Козятинська міська рада передала, а [PERSON] прийняла у строкове платне користування земельну ділянку площею 42 кв.м. по вул. Грушевського 46а, в м. Козятині, для влаштування входу до магазину. «Порядком розміщення малих архітектурних форм», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2009 р. N 982, для провадження підприємницької діяльності розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Уповноважений представник реєструє стаціонарну малу архітектурну форму. У довідці управління містобудування та архітектури Козятинської міської ради від 15.01.2010 року №5 зазначено, що мала архітектурна форма для розміщення входу до магазину (сходинкової клітки), яка зареєстрована за адресою: м. Козятин. вул Грушевського, 46а зареєстрована в управлінні містобудування та архітектури Козятинської міської ради під №5 від 15.01.2010 року. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У той самий час, частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Таким чином, виходячи зі змісту частини другої статті 386 ЦК України, позов про захист права власності може бути предявлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою. Відповідна правовіа позиція вбачається із постанови ВСУ від 19.11.2014р яка згідно ст. 34 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування судами усіх рівнів. По данній же справі з метою підтвердження доводів позивача про порушення своїх прав була призначена судова інженерно-технічна експертиза та складено висновок відділу оцінки майна та судових експертиз Вінницької торгово- прмислової палати від 28 листопада 2014 року за №ОС-153. Експертом надано наступні висновки: На підставі висновків проведеного обстеження об'єкта дослідження, а також вивчення наданих на дослідження матеріалів, експерт приходить до висновку, що при розробці проектної документації на реконструкцію магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету, що знаходиться в м. Козятині по вул. Грушевського, 46, та при проведенні будівництва вказаного об'єкта не дотримані вимоги п.3.25* ДБН 360-92** в частині можливості обслуговування належного на праві власності [PERSON] приміщення магазину, що знаходиться в м. Козятин по вул. Грушевського, 46а. При розробці проектної документації на реконструкцію магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету "А ", що знаходиться в м. Козятин по вул. Грушевського, 46 та проведенні будівництва вказаного об'єкта вимоги додатку 3.1'(обов'язкового) ДБН 360-92**, що стосуються -виконання протипожежних вимог щодо відстаней між будівлями можуть трактуватися двозначно: при розгляді будівель магазинів як окремих споруд (обидва II ступеню вогнестійськості) відстань між ними з урахуванням вимог пожежної безпеки повинна складати не менше 6 м. згідно вимог додатку 3.1 (обов 'ямкового) ДБН 360-92**; при розгляді магазинів як однієї будівлі необхідно влаштувати розподіл їх по всій висоті протипожежною стіною 1 типу згідно п. 2.14 та табл. 1 ДБН В. 1.1.7- 2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва». Тоді вимоги додатку 3.1 (обов'язкового) ДБН 360- 92** на загальну будівлю не розповсюджуються. При проведенні натурного обстеження було встановлено, що в зв'язку з реконструкцією (а фактично новим будівництвом) [PERSON] магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету "А ", що знаходиться в м. Козятин по вул. Грушевського, 46, забудовано дверний проріз, що був призначений для евакуації з другого поверху двоповерхової будівлі магазину "А " , що є порушенням вимог ДБН В. 1.1. 7- 2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва», а також забудовано віконний проріз, що є порушенням вимог ДБН В. 2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди». При проведенні натурного обстеження було встановлено, що в зв'язку з реконструкцією (а фактично новим будівництвом) [PERSON] магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету "А ", що знаходиться в м. Козятин по вул. Грушевського, 46, [PERSON] не мас можливості здійснити вихід назовні безпосередньо з малої архітектурної форми (входу до магазину (сходової клітини), що знаходиться в м. Козятині по вул. Грушевського, 46-а, зареєстрованої згідно довідки управління містобудування і архітектури від 15.01.2010р. №5. При проведенні натурного обстеження та вивчення наданих на дослідження матеріалів, експерт приходить до висновку, що на земельній ділянці площею 8 кв.м., що передана [PERSON] у строкове обмежене платне користування для облаштування входу до будівлі закладу охорони здоров'я, згідно договору про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2013 року, фактично розташована частина будівлі магазину з влаштуванням стоматологічного кабінету "А ", а саме ,частина сходової клітки. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. 3 огляду на те, шо [PERSON]М, хоче користуватись конкретним матеріальним благом на праві приватної власності, правових підстав для видачі свідоцтва по прао спільної часткової (спільної сумісної власності) відсутні. Видане свідоцтво про право власності 30.11.1998р. порушує її права та інтереси в частині зазначення її прізвища та частки у свідоцтві , тому в цій частині воно має бути визнано недійсним. Так ст. 57 Закону Укрїани «Про власність» визначала, що якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено. Ст. 48 Закону України «Про власність» визначала, що власник може вимагати усунення будь- яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом, арбітражним судом, або третейським судом. Щодо прийняття рішення про видачу дубліката та видачу самого дубліката слід зазначити наступне. Дублікат свідоцтва видавався в 2008 році, коли чинними були як ЦК України так і Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Крім того п. 6.4 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р. (в редакції від 30.05.2005р., на час прийняття рішення та видачі дубліката), проте згідно даного пункту у разі крадіжки, втрати, пошкодження тощо свідоцтва про право власності чи витягу про реєстрацію прав БТІ можуть видати дублікат витягу або за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів здійснити необхідні підготовчі заходи лля видачі дубліката свідоцтва. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подається заява, якій передує опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. БТІ перевіряє належність заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав та оформлює дублікат свідоцтва чи витягу. Так, згідно відповіді бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012р., згідно інвентаризаційної справи №13 за адресою : вулиця Грушевського,46 право власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано те ж саме вбачається із інвентарної справи витребуваної і оглянутої в судовому засіданні. Отже, заявлена вимога невідповідала відомостям з реєстру, тому підстави для прийняття рішення щодо видачі дубліката свідоцтва були відсутні. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити право іншим способом визначеним законом. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України ч.З ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування мають діяти відповідно норм законодавства та своїх повноважень, що не було зроблено виконавчим комітетом Вінницької міської ради. Згідно ст. 59 Закону України „ Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Ст. 21 ЦК України визначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на вищевикладене, рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради та вказаний дубікат свідоцтва підлягають визнанню незаконним та скасуванню також в частині зазначення в частині зазначення спільної часткової власності та прізвища [PERSON], як співвласника майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved