Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

18 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з указаною позовною заявою, посилаючись на те, що 12 серпня 2016 року між нею і [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка взяла у неї грошові кошти в розмірі 13000грн, які зобов'язалася повернути не пізніше 12 жовтня 2016 року. Підтвердженням договору слугує власноручна розписка позичальниці. Оскільки відповідачка у визначений строк борг не повернула, позивачка просила стягнути його за судовим рішенням разом з відшкодуванням їй понесених судових витрат, що підтверджені документально. У судовому засідання позивачка позов підтримала. Відповідачка позовні вимоги визнала. Пояснила, що заявлену суму складає вартість товарів, які вона купувала в борг у магазині позивачки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши представлені у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 серпня 2016 року [PERSON] власноруч склала розписку про те, що вона винна [PERSON] 13000грн., які зобов"язується повернути протягом двох місяців. Оригінал розписки представлено суду позивачкою. Позивачка ствердила, а відповідачка не заперечила обставини не виконання прийнятого зобов"язання повернення грошових коштів у строк до 12 жовтня 2016 року і на час судового розгляду заявленого позову. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правовою позицією, висловленою у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Представлена боргова розписка є письмовою формою договору позики між сторонами. За положенням ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов"язанням. Заміна боргу позиковим зобов"язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). В силу ч.2 ст.604 ЦК України зобов"язання припиняється за домовленністю сторін про заміну первісного зобов"язання новим зобов"язанням між тими ж сторонами (новація). Зі встановлених обставин справи вбачається, що сторони погодили заміну первісного зобов"язання відшкодування вартості придбаних товарів новим зобов"язанням по позиці, яку посвідчили у встановленій формі. Визнаючи позовні вимоги відповідачка зазначила, що при складанні розписки рахувала до сплати меншу суму і загалом розписку склала після погроз з боку позивачки. Як зазначається ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідачка не представила суду доказів відмінного розміру боргу від заявленого та зафіксованого договором позики, а також підтвердження вчинення нею правочину під впливом насильства. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вимоги про визнання договору позики недійсним з підстав, передбачених ст.231 ЦК України відповідачка не заявляла. На підставі викладеного, суд приходить висновку про доведенність позовних вимог та ухвалює про їх задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивачки розмір судових витрат по сплаті судового збору та витрат на юридичну допомогу, що підтверджені документально.

Outcome: approved