Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначила, що 01.07.2003 року виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №14. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON], який перебуває на її утриманні та вихованні. В обгрунтування позову покликається на те, що з відповідачем не змогли створити міцної сім"ї через різні погляди на життя та сімейні обов"язки. Між ними погіршились відносити, втратили взаємопорозуміння та виникла взаємна байдужість один до одного. Вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Спільно нажитого майна немає, спір відносно проживання їх малолітнього сина теж відсутній. Наведене призвело до остаточного розпаду сім'ї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе. Позивачка в судове засідання не з"явилась ,однак подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності . Окрім цього, просила визначити місце проживання малолітнього сина за її місцем проживання, судові витрати покласти на неї. Після розірвання шлюбу прізвище просила не змінювати. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суду не вказав, хоч про час та місце розгляду справи його було повідомлено у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, за можливе провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.07.2003 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №14, був зареєстрований шлюб (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних копї записів у книгах реєстрації цивільного стану муніципалітету Перуджа Італійської Республіки за 2006 рік, акт №1484 встановлено, що від вказаного вище шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.7-10) Згідно ухвали суду від 05.10.2018 року сторонам надавався строк на примирення два місяці. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, спільного побуту не ведуть. В сім"ї виникають часті непорозуміння. Шлюб між ними носить формальний характер, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.Судом вживались заходи для примирення сторін,однак сторони не примирились. Спір відносно проживання малолітньої дитини відсутній. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб розірвати, малолітню дитину залишити проживати з матір"ю. На підставі викладеного та ст.ст.24,104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved