Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач 23.04.2014 року звернувся в суд із позовом до відповідача про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Підставою звернення із позовом вважає те, що 05 травня 2011 року [PERSON] наніс йому більше десяти ударів руками і ногами по голові, чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження. У зв»язку із цим, відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа, в якій йому було пред»явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК україни. Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2011 року в кримінальній справі №1-91/11 [PERSON] засуджено до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та стягнуто з [PERSON] на його користь 15 000 грн. у відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього: 25 000 грн. Вказаний вирок набрав законної сили. Таким чином, вина [PERSON] у заподіянні йому тяжкого тілесного ушкодження повністю доведена та підтверджена обвинувальним вироком суду. [PERSON] з 15 жовтня 2011 року відбуває покарання в Черкаській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області (№62). Внаслідок завданих [PERSON] тілесних ушкоджень, він став інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 05 лютого 2013 року. Інвалідність встановлена йому безтерміново. Ця обставина не була врахована судом під час винесення вироку відносно [PERSON], оскільки вона виникла вже після його засудження. Він не ставив питання про перегляд вироку щодо [PERSON] за нововиявленими обставинами та призначення йому більш суворого покарання, оскільки вважає, що тривалість позбавлення волі не вплине істотно на його свідомість та не сприятиме його виправленню. Водночас він розраховував на совість [PERSON], на розуміння ним його ситуації та чекав, що він хоч частково відшкодує завдану йому каліцтвом шкоду. Однак станом на день подання цієї позовної заяви [PERSON] не відшкодував йому жодної копійки заподіяної матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ст.1203 ЦК України потерпілий має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, якщо його працездатність знизилася порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди. Його працездатність значно знизилася порівняно з тією, яка була у нього на момент винесення судом вироку відносно [PERSON] від 16 вересня 2011 року. Тому, з урахуванням стану його здоров"я, групи його інвалідності, він вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь збільшеного розміру моральної шкоди, заподіяної йому каліцтвом з його вини. Частиною 1 ст.1177 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди грішми. Приймаючи до уваги, що внаслідок вчиненого [PERSON] злочину він став інвалідом другої групи безстроково, тобто довічно, враховуючи характер та обсяг його фізичних, душевних, психічних сграждань, вважає, що загальний розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, може становити 50 000 грн. Таким чином, з урахуванням раніше присудженої йому моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., з відповідача має бути стягнуто додатково 40 000 грн. Вважає, що збільшення розміру моральної шкоди до 50 000 грн. є розумним і справедливим та обґрунтовує це наступним. Після засудження [PERSON] стан його здоров" я не тільки не покращився, а й набагато погіршився, що закінчилось встановленням йому другої групи інвалідності. В довідці до акта огляду МСЕК від 05 лютого 2013 року зазначено, що він працездатний лише у спеціально створених умовах. Він має вищу освіту за спеціальністю „зооінженерія", що підтверджується дипломом Київського Національного аграрного університету, однак внаслідок вчиненого [PERSON] злочину не може працювати за цією спеціальністю у зв"язку з незадовільним станом здоров"я. З цієї ж причини він не може працювати за місцем свого проживання і на інших роботах, які доступні лише особам із задовільним станом здоров"я. А робочих місць із спеціально створеними умовами для роботи інвалідів другої групи на території Монастирищенського району Черкаської області немає. Частиною 1 ст.1177 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати в повному обсязі моральну шкоду, завдану йому вчиненим ним злочином. Як передбачено ч.1 ст.1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована, зокрема, одноразово. Спричинені йому тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров"я, наскільки це можливо. Внаслідок заподіяного йому каліцтва та інвалідності він по цей час змушений лікуватися та знаходиться на обліку у лікаря-невропаголога. Так, в зв'язку з погіршенням стану здоров"я, з 10 липня 2012 року до 19 липня 2012 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в Уманській міській лікарні Черкаської області, що підтверджується відповідним витягом з медичної карти стаціонарного хворого №5017. Наслідки заподіяних йому [PERSON] тілесних ушкоджень, які проявляються до цього часу, його фізичний стан не дають йому можливості створити сім"ю. Крім того, внаслідок його значно обмеженої працездатності він практично позбавлений можливості утримувати сім"ю, належно забезпечувати її матеріально. Внаслідок отриманої травми голови на даний час він відчуває постійні головні болі, у нього спостерігається порушення сну, що негативно впливає на його фізичну активність. Наслідки перенесеної травми призвели до появи у нього негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, підвищеної образливості, фіксованості та негативних переживаннях, невпевненості в собі, тривоги з приводу майбутнього. Крім того, порушено його нормальні життєві зв»язки, він позбавлений можливості продовження активного життя, змушений нераціонально витрачати життєвий час (на стаціонарне та амбулаторне лікуванння, медичні обстеження, спілкування із юристами і т.п.), що в свою чергу обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів і дотепер вимагають додаткових зусиль задля подолання негативних наслідків вчиненого [PERSON] злочину. Все це в сукопності завдає йому значних моральних страждань, особливо коли він усвідомлює, що наслідки злочинних дій [PERSON] є невиправними, і він буде змушений страждати до кінця свого життя. Звертає увагу суду на те, що протягом тривалого часу [PERSON] ухиляється від відшкодування йому завданої злочином шкоди, що свідчить про його повну байдужість як до вчиненого злочину, так і дого наслідків, а також про небажання вживати будь-які заходи до поновлення прав потерпілого. Отже, в нього немає жодних підстав вважати, що [PERSON] добровільно відшкодує йому, завдану злочином моральну шкоду, у збільшеному розмірі з урахуванням його інвалідності. За таких обставин моральна шкода у збільшеному розмірі підлягає стягненню з [PERSON] у судовому порядку. Просить стягнути з [PERSON] на його користь 40 000 (сорок тисяч) гривень, у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої йому каліцтвом та інвалідністю. У судове засідання позивача [PERSON] не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позову. У судові засідання відповідач [PERSON] не з»явився, клопотання про його етапування на адресу суду не надіслав, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності, в зв"язку із чим суд розглядає справу на підставі ст.169 ЦПК України у його відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю, виходячи із наступного: - розгляд справи проведено без фіксації технічними засобами на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України; - судом встановлено, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16.09.2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 15 000 грн., у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн. (а.с.10-13); - згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою; - відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи; - згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини; - відповідно до ст.1203 ЦК України потерпілий має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, якщо його працездатність знизилася порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди; - Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 зі змінами розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; - ст.1203 ЦК України констатує, що причинно-наслідковий зв"язок між такими змінами здоров"я повинен співпасти з таким зв"язком за первісним юридичним складом, на підставі якого виникло таке зобов"язання; - суду на підтвердження зниження працездатності позивачем надано Довідку до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 083836, згідно якої причиною інвалідності є загальне захворювання (а.с.8); - також позивачем надано витяг з медичної карти, який не містить даних про причиновий зв"язок встановлення йому групи інвалідності у зв"язку з отриманими тілесними ушкодженнями, які зазначені у вироку суду про засудження [PERSON] (а.с.14); - тобто позивачем доказів наявності причинно-наслідкового зв"язку між заподіяними відповідачем тілесними ушкодженнями та визнанням позивача інвалідом 2 групи не надано (наприклад : висновок МСЕК, висновок експертизи чи інше); - відповідно до ст.143 ЦПК України експертизу суд має право призначити лише за заявою осіб, які беруть участь у справі, тобто, суд позбавлений можливості проводити її з власної ініціативи, а тому вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про нявність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed