Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 05.09.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 46486,23 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з « 1» по « 25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання по поверненню кредиту Відповідач повністю не виконав і має заборгованість перед Банком в розмірі 66419,66 грн., яку просять стягнути. У судове засідання представник Банку не з"явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] не підписував Умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Вважають вищевказаний договір не укладеним. Крім того, вимоги Банку про стягнення штрафу в сумі 43687,54 грн. вважають такими, що не відповідають чинному законодавству, зокрема ст. 549 ЦК України. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 05.09.2013 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п. 2.1 вказаної угоди Банк надав позичальнику кредит у розмірі 46486,23 грн. на строк 6 місяців з 05.09.2013 року по 31.03.2014 рік у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з « 1» по « 25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.03.2014 року. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Суд не може прийняти до уваги в цієї частини заперечення відповідача, що він не отримував гроші по генеральній угоді, що договору фактично не укладав, оскільки, ці доводи споростовуются наявними у справі письмовими доказами, у тому числі: генеральною угодою, заявою позичальника про отримання кредиту, підписаним особисто боржником. Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідності. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов"язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.09.2013 року відповідач станом на 07.07.2014 року має заборгованість у розмірі 66419,66 грн., яка складається з наступного: 22739,96 грн. - заборгованості за кредитом; 1,11 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 43678,59 грн. - штраф згідно п. 2.2 Генеральної угоди. Враховуючи надані обґрунтування розміру заборгованості, суд вважає, що позов в частині стягнення 22739,96 грн. заборгованості за кредитом, 1,11 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає задоволенню в повному розмірі. Стосовно стягнення штрафу у розмірі 43678,59 грн. за п.2.2 Генеральної угоди суд встановив наступне. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За приписами ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що сума штрафу значно перевищує розмір заборгованості та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, одними з яких, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає, що розмір штрафу за несвоєчасне виконання зобов"язань по договору необхідно зменшити до 500 грн. Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на невідповідність вимоги про стягнення штрафу. Оскільки відповідно до вимог п.2.2 Генеральної угоди сторони при її підписанні дійшли згоди про сплату штрафу у випадку порушення строків погашення заборгованості з боку Позичальника, укладений між сторонами договір чи окремі його положення відповідачем не оспорено та недійсними не визнавалися, тому діє презумпція правомірності правочину. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 232,47 грн. судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial