Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Чернянської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за заповітом. Вимоги позову мотивовано тим, що 09.11.2014 року помер батько позивачки - [PERSON], а 31.01. 2015 року померла її мати - [PERSON], останнє місце проживання якої було с. Черна, вул. Молодіжна, 68 Виноградівського району Закарпатської області. На випадок своєї смерті мати позивачки залишила заповідальне розпорядження на користь своєї дочки - позивачки [PERSON]. Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина, що складалася із житлового будинку, з надвірними спорудами розташованого в с. Черна, вул. Молодіжна, 68, Виноградівського району. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Як спадкоємниця по заповіту позивачка не може оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому змушена звернутися до суду про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за заповітом, який збудований в 1950 році. Позивачка [PERSON] про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином своєчасно, в судове засідання не з"явилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Представник відповідача про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим належним чином своєчасно, в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 09.11.2014 року помер батько позивачки - [PERSON], а 31.01.2015 року померла мати позивачки - [PERSON], останнє місце проживання якої було с. Черна, вул. Молодіжна, 68 Виноградівського району Закарпатської області. На випадок своєї смерті мати позивачки залишила заповідальне розпорядження на користь своєї дочки - позивачки [PERSON], який не змінено і не скасовано, про що зроблено відповідну відмітку на тексті заповіту від 27.07.2015 року. Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина, що складалася із житлового будинку, з надвірними спорудами розташованого в с. Черна, вул. Молодіжна, 68, Виноградівського району. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Постійне проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджено довідкою за №690 від 20.08.2015 року виконкому Чернянської сільської ради Виноградівського району, отже вона вважається такою, що у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняла. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Як спадкоємниця по заповіту позивачка не може оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому змушена звернутися до суду про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за заповітом, який збудований в 1950 році. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 13.08.2015 року житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в с. Черна, вул. Комсомольська 68, Виноградівського району, будівництвом завершений (рік закінчення будівництва 1950 рік). Згідно довідки Чернянської сільської ради від 03.08.2015 року за № 633 рішенням сесії сільської ради від 20.12.2007 року № 152 назву вулиці Комсомольська змінено на Молодіжна. Відповідно до Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за від 14 серпня 2015 року № 295 вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в с. Черна, вул. Молодіжна, 68, Виноградівського району рахується за заповідачем матірю позивачки [PERSON] на підставі довідки Чернянської сільської ради від 31.07.2015 року за № 632 виданої на підставі даних погосподарської книги №9, особовий рахунок №0371-1, однак за життя нею не було виготовлено правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). З усього вище наведеного слідує, що право власності позивачки на спадковий житловий будинок, доведено, а відтак, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved