Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

11 серпня 2020 року [PERSON] звернулася з позовною заявою та просить розірвати шлюб, укладений 17 січня 2014 року, в якому народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки проживання в такому шлюбі суперечить її інтересам та дітей. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що стосунки між ними погіршилися, зараз у них відсутнє взаєморозуміння, повага, відповідач погано донеї ставився, має безпідставні претензії та вимоги, докоряв їй у невиконанні побутових обов`язків; між ними неодноразово виникали конфлікти, з якими вона мирилася задля збереження сім`ї, але відповідач не змінив своєї поведінки. Оскільки шлюбні відносини припинені, тривалий час проживають окремо, тому у неї немає наміру на подальше збереження сім`ї і просить позов задоволити, залишивши дітей на проживанні з нею. 20 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09 вересня 2020 року відповідач подав відзив на позов та просить надати термін для примирення строком 6 місяців, щоб зберегти сім`ю. Вказав, що його дружина дорікає тим, що він заробляє мало коштів, внаслідок чого між ними виникають конфлікти. У лютому 2020 року після сварки позивач забрала дітей та пішла жити до своїх батьків. Не вбачає підстав для розірвання шлюбу та вважає, що є тимчасові труднощі і емоційний зрив його дружини, а для їхніх дітей потрібні двоє батьків (а.с.19-20). 18 вересня 2020 року позивач подала відповідь на відзив та просить не надавати термін для примирення, розірвавши шлюб, оскільки вважає, що примирення є неможливим із-за неправомірної поведінки відповідача. Посилання відповідача, що для розірвання шлюбу немає причин, а в стосунках є тимчасове непорозуміння і емоційний зрив є досить скептичним зі сторони відповідача, оскільки він не вказує дійсної причини їх розладу. Вказує, що відповідач став поводити себе агресивно по відношенню до неї, контролював всі її дії, безпідставно докоряв у невиконанні побутових обов`язків, регулярно вчиняв сварки і скандали, в ході яких наносив побої, принижував та души її. Коли вона хотіла піти від нього, то він погрожував побиттям та вбивством. Вона була дуже перелякана за себе та дітей, які були свідками таких подій та часто плакали, погано спали вночі. Відповідач знав, що за неї ніхто не захиститься, а тому такі дії з кожним днем збільшувалися. Не маючи наміру більше терпіти вказані дії, в лютому 2020 року забрала дітей і пішла проживати до своїх батьків. За час окремого проживання вона трохи заспокоїлася, стали спокійнішими і діти, оскільки не бачать сварок та бійок, які вчиняв відповідач. Настоює на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що поведінка відповідача не зміниться, а вона не бажає жити в постійному страху та щоденно переносити побої, для дітей примирення також не буде на користь, оскільки вони теж проживають у постійному стресі та страху, що відобразиться на їх подальшому розвитку та здоров`ї. Вказуючи, що сімейні відносини є особистими і стосуються тільки її та відповідача, свідків їхніх сімейних стосунків немає, окрім малолітніх дітей, тому просила допитати її в якості свідка (а.с.31-32). Будучи допитаною в якості свідка позивач вказала, щопримирення з відповідачем неможливе, оскільки життя з ним після народження другої дитини стало нестерпним: він не дозволяв їй без його дозволу ходити до родини та бабусі, а її батькам забороняв до неї приходити. Відповідач наносив їй побої в присутності дітей, які перебували в страху, погано спали, зривалися вночі, але відповідач не реагував на це. Забирав телефон, щоб вона не спілкувалася з своїми батька та не могла розповісти їм правду. Був випадок, коли йому здалося, що вона розмовляє по телефону зі своєю матір`ю, зайшов в кімнату та став бити її в присутності дитини, яка просила батька не бити її, оскільки вона ні з ким по телефону не розмовляла. Але чоловік закрив дитину в іншій кімнаті. Він наносив їй побої, знімав на телефон, плював на неї, намовляв дітей проти неї, вона терпіла заради дітей і думала, що щось зміниться. Вона часто забирала речі і йшла до батьків, відповідач просив пробачення, говорив, що такого більше не буде, але нічого не змінювалось. Коли вона пішла жити до батьків, діти заспокоїлися і вона також. Вважає, що із-за такої поведінки вона немає любові та поваги до чоловіка, тому примирення є неможливим і настоює на розірванні шлюбу. Відповідач, явку якого суд визнав обов"язковим, надаючи пояснення вказав, що хоче зберегти сім`ю, оскільки є 2 дітей і він любить їх та дружину. Проблеми в сім"ї виникли, коли він поїхав на заробітки, однак дружина постійно звинувачувала його в тому, що він мало заробляє коштів, внаслідок чого й виникали конфлікти, хоч він передавав дружині кошти в розмірі від 100 до 500 доларів США. Не заперечує того факту, що вдарив дружину через те, що вона вказала, що вона знайде кращого. Дійсно забирав телефон у неї, оскільки він дзвонив, а вона постійно розмовлялаз кимось по телефону. Коли запитував з ким розмовляє, позивач говорила, що це не його справа. У нього була недовіра і тому хотів перевірити з ким розмовляє. Позивач часто впадала в естерику і тоді її дії були неконтрольовані. У її батьків теж не могли жити, оскільки позивач його постійно провокувала, а коли приїхав її батько, то вигнав його з будинку. На даний час вони спілкуються, але разом не живуть разом: він забирає на вихідні дітей і проводить з ними дозвілля в зоопарку та на каруселях. Позов не визнає та просить надати максимальний строк на примирення . Заслухавши вступне слово сторін, пояснення позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно вимог ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу. Встановлено, що сторони уклали шлюб 17 січня 2014 року у виконавчому комітеті Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, актовий запис №3 (а.с.5). Від даного шлюбу народилися сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім"ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК ). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пленум ВСУ у п.10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, роз"яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановив суд, сторони перебувають в неприязних стосунках і з лютого 2020 року стосунки між ними припинено, оскільки вони проживають окремо. Встановлено, що причинами розладу подружніх відносин є те, що із-за частих скандалів та побоїв, які вчиняв відповідач в присутності дітей, позивач втратила почуття любові, поваги до нього. І подальше проживання з відповідачем, який не змінив своєї поведінки, неодмінно викличе психологічні стреси, від яких необхідно вберегти не тільки позивача, яка потребує спокою, але й малолітніх дітей. Відповідач, заперечуючи щодо розірвання шлюбу, не подав суду доказів того, що їхня сім"я не розпалася і збереження шлюбу є можливим. Його заперечення на позов суд розцінює, як відтермінування розірвання шлюбу, оскільки він не взмозі змінити ситуацію, яка склалася у стосунках з позивачем, доводи якої були переконливими про те, що сім`ю зберегти неможливо. Окрім того, встановлено, що справа перебуває на розгляду з 11 серпня 2020 року, а сторони не проживають разом з лютого 2020 року, відповідач не змінив своєї поведінки та не вжив жодного кроку протягом цього періоду щодо примирення з метою збереження шлюбу. Так, згідно з ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст.240 ЦАК України). Із системного правового аналізу зазначених вище наведених правових норм слідує, що небажання збереження шлюбу не потребує доведенню відповідними доказами, оскільки це є правом особи припинити шлюбні відносини, а суд, розглядаючи такий спір, повинен лише встановити фактичні взаємини подружжя, причини подання позову, наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя, і за умови встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До того ж, здійснення процедури примирення виявляється можливим за наявності бажання до цього обох сторін, які прикладають зусилля до збереження шлюбу. Проте, як свідчать матеріали справи, позивач категорично не згодна на примирення, не бажає спілкуватися з відповідачем через побоювання застосування до неї фізичного та психологічного насилля, як основну причину розірвання шлюбу між ними, вказує, що шлюбні стосунки з відповідачем не підтримує, спільно не проживають, шлюб існує формально і суперечить її інтересам та дітей, чим висловила своє небажання зберегти цей шлюб. Слід зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові [PERSON] , оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження. З`ясувавши фактичні обставини справи, причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, позивач категорично відмовляється перебувати в шлюбі з відповідачем, отже, подальше її перебування у цьому шлюбі суперечило б її інтересам, їх малолітніх дітей, сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, їх дітей, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати, малолітніх дітей залишити на проживанні з матір`ю. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому за бажанням позивача суд відновлює їй дошлюбне прізвище - [PERSON] . Розподіл судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову на відповідача покладаються витрати, пов"язані з розглядом справи, що в даному спорі становлять сплату судового збору в сумі 840.80 грн. На підставі наведеного, ст.110-112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved