Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28852 грн. 30 коп. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.12.2005 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою вісотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідачка [PERSON] не належним чином виконує взяті на себе зобов'язання. Станом на 16.11.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 28852,30 грн., яка складається з наступного: 3174,96 грн. - заборгованість за кредитом, 23827,23 грн.- заборгованість по процентах за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 1350,11грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача всю заборгованість в сумі 13 944,99 грн та судові витрати. Представник за довіреністю Андрощук Є.Л. у судове засідання не з"явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, просить його задовільнити та стягнути з відповідачки на користь ПриватБанку всю суму боргу та судові витрати. Відповідачка [PERSON] також у судове засідання не з"явився, однак подала письмові заперечення проти позову. Позов не визнає, оскільки вважає даний кредит погашеним, так як вона сплачувала кредит та відсотки за ним протягом року і зі сторони банку ні разу не отримувала жодних вимог чи претензій. Кредитна карта їй видавалася терміном на 2 роки, тобто до 15.12.2007 року. Після закінчення строку, встановленого Банком, її повідомив праціник банку про те, що кредит погашений. Вважає, що Банк нараховував з 2006 року нараховував їй відсотки за кредитом і приховував це від неї. У зв"язку із цим Банк пропустив строк позовної давності і не має права вимагати повернення споживчого кредиту. Просить у задоволенні позову відмовити. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.12.2005 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою вісотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк з 15.12.2005 року по 15.12.2007 року. Відповідно до Розділу 3 інструкції умов та правил надання банківських послуг зазначено, що строк дії кредитної карти зазначений на самій карті (місяць/рік). Дана карта кредитна карта видавалась позивачці строком на два роки, тобто до 15 грудня 2007 року. Це була карта миттєвого випуску і пролонгації відповідно до п.3.1.4 Інструкції не підлягала. Як вбачається з розрахунку заборгованості, остання виникла у відповідачки з грудня 2006 року. Відповідачка [PERSON] у своїх запереченнях ствердила, що погасила борг повністю у грудня 2006 року, що підтвердив працівник Банку. З того часу і до судового розгляду справи відповідачці Банком не пред"являлося ніяких претензій та вимог погасити борг за кредитним договором. Отже, дія кредитного договору від 15 грудня 2005 року закінчилась 15 грудня 2007 року. Тому строк виконання основного зобов'язання сплив ще 15 грудня 2007 року і з цієї дати позивачем не було пред'явлено відповідачці жодної вимоги щодо погашення боргу за кредитним договором. Також в самому Договорі не зазначено строку дії та не зазначено в повному обсязі порядку припинення кредитного договору так як цього вимагає Цивільний кодекс. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 252 ІІК України, строк виначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин а також відповідно до інформаційного листа ВССУ від 16.01.2013 №10-70/0/4-13 слідує: Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитуваннякредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Абзацом другим п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначено, що оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку . У п.7 ч. 1З ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що кредитодавцю забороняється: вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. На підставі п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, строком повного погашення кредиту у кредитному договорі визначено дату 06 вересня 2006 року, позов позивачем до суду було подано 25 жовтня 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності для боржника, річного строку - щодо вимог про стягнення штрафу. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову. Судові витрати відповідно до ст..88 ЦПК України, суд покладає на позивача. На підставі ст. 252, 256, 257, 258, 267 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", Законом України "Про захист прав споживачі ст. 128 ЦПК України,-, суд -

Outcome: dismissed