Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У листопаді 2015 року заявник звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи - Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Кабінет Міністрів України, Міністерство соціальної політики України про встановлення фактів, що мають юридичне значення, згідно уточненої заяви, просив встановити факт його участі у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в складі добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас» у якості (статусі) добровольця в період з 17.04.2014 року по 15.06.2014 року; встановити факт отримання ним 23 травня 2014 року поранення в складі добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас» у якості (статусі) добровольця в ході бойових дій біля блокпосту поблизу Карлівського водосховища с.Карлівка Мар`їнського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції. В обґрунтування заяви, заявник зазначив, що він приймав участь в бойових діях під час проведення антитерористичної операції у складі добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас» у якості (статусі) добровольця в період з 17.04.2014 року по 15.06.2014 року та отримав поранення 23.05.2014 року під час виконання завдання командира добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас» Семенченка С.І. із звільнення підконтрольної терористам території в Донецькій області, рухаючись в автоколоні за маршрутом смт.Великоновосілки с.Карлівка Мар`їнського району Донецької області, та потрапивши у засідку терористів біля блокпосту поблизу Карлівського водосховища, в складі батальйону був обстріляний з автоматичної зброї. На момент звернення до суду, заявник не отримав статус учасника бойових дій, у зв`язку з чим, вимушений звернутись до суду із зазначеною заявою. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2016 року в задоволенні заяви [PERSON] , заінтересовані особи - Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Кабінет Міністрів України, Міністерство соціальної політики України про встановлення фактів, що мають юридичне значення відмовлено. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій\~ посилаючись\~ на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву. \~ Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення заяви. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту\~ законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.\~ При ухваленні рішення суд зобов`язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження;\~ наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Відмовляючи в задоволенні заяви [PERSON] , районний суд виходив з того, що вимоги заяви не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи. Згідно положенням частин 1 та 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.\~\~\~ У заяві [PERSON] ставиться питання щодо встановлення факту участі його в бойових діях під час проведення антитерористичної операції в складі добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас» у якості (статусі) добровольця в період з 17.04.2014 року по 15.06.2014 року; встановлення факту отримання ним 23 травня 2014 року поранення в складі добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас» у якості (статусі) добровольця в ході бойових дій біля блокпосту поблизу Карлівського водосховища с.Карлівка Мар`їнського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції, у зв`язку з тим, що встановлення даних фактів має для нього юридичне значення, а саме на отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав . Ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ч.1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про основи національної безпеки України" об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність. Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (ст. 4 Закону України "Про основи національної безпеки України"). Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України). Даній статті Конституції України кореспондує стаття 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. У преамбулі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Ст.7 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом. Відносно військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій. Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони, і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 ст.6 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо), на теперішній час не мають чітко визначеного юридичного статусу. Крім того, розглядаючи справу, суд звертає увагу на те, що участь добровольчих формувань в особливий період, в тому числі ДБТО «Донбас», в антитерористичній операції в районах проведення АТО, на боці сил АТО, в установленому законом порядку не було заборонено. З боку держави відсутні обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, а навпаки такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО. Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який набрав чинності з 22.05.2014, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій. Так, учасниками бойових дій згідно з п. 19 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ від 22.10.1993, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством. Закон України Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 7 квітня 2015 року № 291-VIII, відповідно до п.20 ст. 6 якого серед іншого учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Крім того, умовою надання статусу учасника бойових дій є включення добровільних формувань до Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Заявник не просить в судовому порядку надати йому статус учасника бойових дій. Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Апеляційний суд вважає, що у [PERSON] є право на звернення до суду з вимогами про встановлення факту його участі в бойових діях на боці сил АТО, з огляду на вищезазначене, а також в сенсі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського Суду з прав людини (справа "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom) від 15 листопада 1996 року та "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року). Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, відповідно до п.2 якого, статус учасника бойових дій надається:\~ військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції. А в п.4 зазначеної вище постанови КМУ зазначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є:\~ для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень). Судом встановлено, що відповідно до наданих письмових доказів [PERSON] приймав участь в бойових діях, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України в районах проведення АТО з 17 квітня 2014 р. по 15 червня 2014 р., що підтверджується: заявами командира ДБТО «Донбас» [PERSON] , заявами осіб, що перебували у складі ДБТО «Донбас» разом з заявником [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.12-19). У апеляційного суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявами вказаних осіб. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, пояснення осіб об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Факт участі в бойових діях, перебування в зоні антитерористичної операції протягом квітня - червня 2014 року підтверджено також листом Штабу АЦ при СБУ від 29.09.2016 року, № 33/5-10325, відповідно до якого, Громадянин [PERSON] , персонально, в порядку визначеному ст.13 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом» залучався в період з 17.04.2014 року по 15.06.2014 року до проведення антитерористичної операції відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБ України №28дск від 22.09.2016 року, окрім того, апеляційному суду надано витяг вказаного наказу. [PERSON] 23.05.2014 року під час виконання завдання командира ДБТО Донецької області «Донбас» [PERSON] із звільнення підконтрольної терористам території в Донецькій області, рухаючись в автоколоні за маршрутом смт.Великоновосілки с.Карлівка Мар`їнського району Донецької області, та потрапивши у засідку терористів біля блокпосту поблизу Карлівського водосховища, в складі батальйону був обстріляний з автоматичної зброї та отримав поранення. Ці обставини підтверджуються виписним епікризом з з історії хвороби № Э 3029, випискою з історії хвороби № 3029, довідкою про тимчасову непрацездатність № 162, випискою із медичної карти стаціонарного хворого за формою № 027/о, випискою з історії хвороби № 1392, довідкою ГУ МВС України в Дніпропетровській області, висновком консультанта-офтальмолога, консультативного висновку спеціаліста для МСЕК, акт огляду МСЕК, довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААГ, № 015495, копії яких наявні в матеріалах справи\~ (т.1 а.с. 20-30). В зазначених документах безпосередньо зазначені дата отримання поранення [PERSON] . Виходячи, що заявник та його представник підтвердили викладені в заяві обставини належними та допустимими доказами, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про задоволення заяви, а саме встановлення факту участі [PERSON] у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в складі добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас» у якості (статусі) добровольця в період з 17.04.2014 року по 15.06.2014 року; встановити факт отримання ним 23 травня 2014 року поранення в складі добровольчого батальйону територіальної оборони Донецької області «Донбас» у якості (статусі) добровольця в ході бойових дій біля блокпосту поблизу Карлівського водосховища с.Карлівка Мар`їнського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції.

Outcome: approved