Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовної заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якій просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 25 травня 2010 року по 10 лютого 2016 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач в особі його структурних підрозділів виплачував йому пенсію у заниженому розмірі, і лише на виконання рішень судів нарахував та виплатив різницю між фактично виплаченою пенсією та належною до виплати, він має право на компенсацію втрати доходів (пенсійних виплат) у зв"язку з порушенням строківїх виплат. 29.10.2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, так як він був обізнаний щодо порядку виконання рішення суду та порушення його прав ще у 2013 році, оскільки був обізнаний щодо порядку виконання рішення суду та порушення його прав. Несвоєчасність виплати нарахованих пенсійних коштів виникла не з вини територіального управління. Фонд не може здійснювати виплати пенсійних коштів по рішенню суду, якщо законодавством встановлений інший порядок виплати відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області є неналежним відповідачем так як виплата нарахованих сум з пенсійних виплат по рішеннях суду, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України здійснюється Державною казначейською службою України та її територіальними органами. Крім того, виплата коштів по рішенню суду носить разовий характер та не підпадає під дію Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Зазначає, що вимоги щодо компенсації за втрату частини пенсії є видами цивільно-правової відповідальності, яка встановлюється за порушення зобов`язання та не можуть бути застосовані у сфері пенсійного законодавства. 02.11.2020 року представником позивача [PERSON] до суду було подано відповідь на відзив. Зазначає, що строк позовної давності необхідно обраховувати не з 2013 року, як помилково вважає відповідач, а з 30.10.2018 року - дати виплати 58338,37 грн. пенсії, коли позивач дізнався про його порушене право, а саме, що відповідач в порушення статей 1 та 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати" виплачуючи вказану суму одночасно самостійно розрахунок та компенсацію втрати позивачу не провів. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву від 02.11.2020 року, в якій позовні вимоги з врахуванням уточненої заяви, підтримав з мотивів у ньому наведених та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, був повідомлений належним чином, про дату та час судового засідання. Дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2010 року у справі № 2-а-776/10 визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі щодо не нарахування та невиплати позивачу пенсії та щомісячної додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] , як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, інваліду другої групи, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком визначеному у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум за період з 1 січня 2007р. по 31 грудня 2007р., з 22 травня 2008р. по 31 грудня 2008р., з 1 січня 2009 р. по 31 грудня 2009 р., з 1 січня 2010 р. по 1 листопада 2010р. (а.с.8-11). Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року, з рурахуванням Ухвали від 19.11.2015 року, постанову Костопільського районного суду Рівненської області від 22.12.2010 року скасовано та прийнято нову постанову. Позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі про зобов"язання здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період до 24.05.2010 року залишити без розгляду. Визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області в перерахунку на користь [PERSON] основної та додаткової пенсії у відповідності до вимог ст.ст.50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі нарахувати та виплатити державну та додаткову пенсію на користь [PERSON] , відповідно до ст. ст. 50, 54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції закону, яка діяла до 01 січня 2008 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням виплачених сум починаючи з 25.05.2010 року (а.с.12-18). 10.02.2016 року Управлінням Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області надіслано на адресу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області довідку № 752/03 про здійснення нарахування на виконання рішення суду №42230/11/9104 від 10.07.2012, в розмірі 58338,37 грн, з урахування виплачених сум. (а.с.20). Листом від 11.09.2018 № №13-10/10636/1255 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області рішення судів, що підлягають виконанню за рахунок бюджетної програми КПКВ 3504040 були направлені до Державної казначейської служби України (а.с.21). 02 квітня 2019 року Державною казначейською службою України за № 5-08-08/5764 скеровано Головному управлінню Державної казначейської служби України у Рівненській області виконавчі листи та судові рішення з відмітками про їх виконання для подальшого їх повернення до суду (а.с.22). 11 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області зі скаргою щодо невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року у справі №42230/11/9104 (а.с.23). 18 квітня 2019 року листом №13-08-11/1100 Головне управління ДКС України у Рівненській області повідомило позивача про виконання рішення суду Державною казначейською службою України 30.10.2018 року (а.с.24). 10 травня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області зі скаргою, просив ґрунтовно повідомити його яким саме чином та на підставі яких обставин чи законодавства нібито виконана постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року у справі №42230/11/9104, а також пояснити, чому з 30.10.2018 року виконання зазначеної постанови припинено (а.с.25-26). Листом від 06 червня 2019 року №13-13-10/3268 Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області роз`яснило позивачу, що Державною казначейською службою України 30.10.2018 року здійснено погашення заборгованості за рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року у справі №42230/11/9104 відповідно до довідки про здійснення нарахування на виконання рішення, наданої боржником (а.с.27-28). [PERSON] звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання, починаючи з 30.10.2018 року постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року у справі №42230/11/9104 2) зобов`язати відповідача вчинити дії, спрямовані на подальше виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року у справі №42230/11/9104. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Зазначені обставини визнаються сторонами, а тому не потребують доказування в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. До доходів, які мають разовий характер можна віднести цільову разову допомогу, одноразову допомогу при виході на пенсію, допомогу на поховання, одноразову допомогу по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності, тощо. Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" надано визначення поняттю "пенсія". Так, відповідно до норм зазначеного закону, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або яку отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Отже, пенсія - це щомісячна грошова виплата, тобто вона виплачується кожного місяця протягом строку, на який вона призначена; пенсія є тривалою виплатою. Позивач отримує пенсію відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Така пенсія є щомісячною грошовою виплатою та не має разового характеру. Сума нарахованої відповідачем пенсії у розмірі 58338,37грн. - це також пенсія позивача, яка виникла через призначення та виплату позивачеві заниженого розміру пенсії внаслідок порушення закону. Відтак, оскільки тривале ненарахування пенсії за минулі періоди сталося через вину відповідача, зокрема, через призначення та виплату позивачеві заниженого розміру пенсії внаслідок порушення закону, позивач має право на компенсацію частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих йому на підставі рішення суду. Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок №159), є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України № 21-518а14 від 18 листопада 2014 року. Отже, позивач має право на одержання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, і позовні вимоги заявлені до належного відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області як до уповноваженого державного органу, що здійснював нарахування пенсії позивачу в заниженому розмірі. Судом встановлено, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати позивачу нарахована та виплачена відповідачем не була. Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої пенсії за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100 (п. 4 Порядку № 159). Таким чином, позовні вимоги до відповідача про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплат за період з 25 травня 2010 року по 10 лютого 2016 року підлягають задоволенню. Щодо клопотання представника відповідача про застосування у справі позовної давності, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 30.10.2018 року позивачу [PERSON] на виконання рішення суду було перераховано заборгованість по пенсійних виплатах в розмірі 58338,37 грн. Тобто саме з 30.10.2018 року, а не з 2013 року, як вказує представник відповідача почався перебіг позовної давності. З позовом за захистом свої прав позивач звернувся 09 грудня 2019 року. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено позовної давності. Згідно статті 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення судових витрат у виді судового збору з відповідача в дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved