Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.03.2006 року, [PERSON], отримала кредит у розмірі 4000 гривнь у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісія за користування кредитом та інших витрат. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим відповідач станом на 30.08.2015 року має заборгованість в сумі 26445,73 гривень, що складається з наступного: 2823,48 гривень - заборгованість за кредитом; 21886,74 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1235,51 гривень - штраф (процентна складова). На підставі наведеного просили стягнути з відповідача, в їхню користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16.03.2006 року в сумі 26445,73 гривень та судові витрати понесені банком при подачі даної позовної заяви до суду. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з"явився, однак представник за довіреністю [PERSON] подав клопотання, в якому просить справу розглянути без участі представника банку. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з"явилася, однак надала заяву, в якій просила суд застосувати строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою, [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 16.03.2006 року, у відповідності до якого банк відкриває клієнтові картковий рахунок та видає платіжну картку зі строком дії до 16.03.2008 року з встановленням кредитного ліміту на суму 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язувалася здійснювати погашення заборгованості. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписаний нею договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", складає між ним та банком кредитний договір. Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконувала і станом на 30.08.2015 року загальна заборгованість [PERSON] перед банком складає 26445,73 гривень, що складається з наступного: 2823,48 гривень - заборгованість за кредитом; 21886,74 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1235,51 гривень - штраф (процентна складова). Цивільно-правові зобов'язання, повинні виконуватися належним чином, особа відповідальна за порушення зобов'язання, позичальник, який не виконує кредитний договір, повинен повернути кредит, відшкодувати кредитору збитки в повному обсязі та сплатити неустойку, штраф (ст.ст. 11-16, 509, 525, 526, 550, 552, 611, 614, 623-625, 1054 ЦК України). Так підписаний відповідачкою договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", складає між відповідачем та банком кредитний договір. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки; відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, штрафу; відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця картки (ст. 261 ЦК України). Строк дії платіжної карки, виданої відповідачці [PERSON], закінчився в березні 2008 року і саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності. Більше того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем, слідує, що відповідачка, [PERSON] в останнє погашала заборгованість за наданим кредитом - 03.12.2007 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом у жовтні 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч. 2,3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Заяви від позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності не заявлялось, а відповідачем заявлено таку заяву, тому суд вважає прийняти її до уваги, знайшовши підстави, відмовити у задоволенні позову у зв'язку із закінченням строку давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed