Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом , в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з обставин , що викладені у позовній заяві , зазначили про те , що укладення договору дарування було викликано похилим віком позивачки та потребою у наданні їй допомоги . Відповідач є племінником позивача , який обіцяв довічно доглядати за нею , забезпечувати матеріально , оплачувати комунальні послуги та квартиру . За вказаних умов позивач погодилась підписати договір дарування , який розуміла як договір довічного утримання . Згодом позивач з"ясувала , що договір дарування не містить жодних зобов"язань щодо утримання її відповідачем та зрозуміла , що вона помилилася щодо обставин , які мають істотне значення при укладенні договору . Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , будь-яких клопотань та письмових заперечень щодо заявлених вимог останнім до суду не надавалось . Представник 3-ої особи в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду справи повідомлений . Вислухавши пояснення позивача та його представника , суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного . Судом встановлено , що 25.02.2015 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір дарування за умовами якого позивач подарувала , а відповідач прийняв у дар належну позивачу квартиру [ADDRESS] ( а.с. 8-9 ) . Відповідно до ст. 717 ЦПК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник ) передає або зобов"язується передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність . Договір , що встановлює обов"язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру , не є договром дарування . Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна сторона зобов"язана повернути другій стороні у натурі все , що вона одержала на виконання цього правочину . З встановлених по справі обставин вбачається , що на час укладення договору дарування квартири [ADDRESS] позивач вважала, що за вказаним договором відповідач має зобов"язання щодо довічного догляду за нею та надання їй матеріальної допомоги , а відтак помилялася щодо обставин , які мають істотне значення , а саме щодо прав та обов"язків сторін . Проаналізувавши встановлені по справі обставини в їх сукупності суд дійшов висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню із застосуванням правових наслідків недійсності правочину . Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved