Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

в лютому 2020 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", треті особи без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Спліт", [PERSON] , згідно з яким, враховуючи уточнення до позовної заяви, остаточно просила: визнати протиправними дії банку які пов`язані з нарахуванням станом на 25.10.2016 року, починаючи з 12.03.2015 року пені у розмірі 40 779 грн. 07 коп. та підвищених процентів у розмірі 16 132 грн. 70 коп. по кредитному договору № IKAPNAIG. 121201.001 від 10.04.2013 року. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що через невиконання позивачем умов кредитного договору внаслідок погіршення його фінансового стану, банк у листопаді 2016 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG. 121201.001 від 10.04.2013 року, який заочним рішенням від 17.11.2017 року, залишеним без мін постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2019 року, було задоволено. При цьому, вподальшому, банк відступив право вимоги за цим кредитним договором ТОВ "Глобал Спліт", що підтверджується ухвалою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 369/10398/16-ц, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року. Разом з тим, позивач вказує, що нарахування банком підвищених процентів у розмірі 16 132 грн. 70 коп. та пені у розмірі 40 779 грн. 07 коп., які були стягнуті за вищенаведеним судовим рішенням, є протиправним, адже на виконання вимог п. 4.2.4 розділу "Права та обов`язки позичальника" кредитного договір він повідомив банк про несплату чергового платежу, комісії, процентів через відсутність доходу. Тобто, на переконання позивача, банк, отримавши таке повідомлення 03.03.2015 року, мав би відстрочити або розстрочити виконання грошових та інших зобов`язань за кредитним договором, а також не нараховувати у подвійному розмірі проценти та пеню. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що такі дії банку є зловживанням власними правами та не відповідають таким загальним засадам цивільного права як справедливість, добросовісність і розумність, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.02.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.07.2020 року до суду надійшов відзив ТОВ "Глобал Спліт" на позовну заяву, у якому , посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. При цьому, вказана третя особа просила суд при ухваленні рішення застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 10.04.2013 року між [PERSON] та ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" було укладено кредитний договір № IKAPNAIG.121201.001 для придбання автомобіля марки BYD F-3 у розмірі 80 991,00 грн. строком на 5 років зі сплатою процентів у розмірі 15,5 річних. Також, з метою забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань по кредитному договору 10.04.2013 року між ПАТ" Всеукраїнський банк розвитку" та [PERSON] було укладено договір застави нерухомого майна. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.11.2017 року, ухваленим у справі № 369/10398/16-ц за позовом ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № IKAPNAIG.121201.001 від 10.04.2013 року у розмірі 106 110,05 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 15 126,38 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту - 30 668,54 грн.; поточної заборгованості за процентами - 163,76 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 16 132,70 грн., заборгованості по комісії - 3 239,60 грн. Вказане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційної суду від 10.12.2018 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79082206). При цьому, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.05.2019 року замінено сторону виконавчого провадження у цивільній справі № 369/10398/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: стягувача ПАТ «ВіЕйБі» замінено на ТОВ «Глобал Сіті». Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що нарахування банком підвищених процентів у розмірі 16 132 грн. 70 коп. та пені у розмірі 40 779 грн. 07 коп., які були стягнуті за вищенаведеним судовим рішенням, є протиправним, адже на виконання вимог п. 4.2.4 розділу "Права та обов`язки позичальника" кредитного договір він повідомив банк про несплату чергового платежу, комісії, процентів через відсутність доходу. Тобто, на переконання позивача, банк, отримавши таке повідомлення 03.03.2015 року, мав би відстрочити або розстрочити виконання грошових та інших зобов`язань за кредитним договором, а також не нараховувати у подвійному розмірі проценти та пеню. Так, дійсно, як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2015 року позивач звернувся до банку з заявою про несплату чергового платежу, комісії, процентів через відсутність доходу та просив відстрочити оплату чергових сум кредиту, комісії, проценті по кредиту та інших зобов`язань, передбачених кредитних договором, до 11.09.2015 року. Вказана заява була подана позивачем у відповідності до п. 4.2.4 Договору, який обумовлює право позичальника у випадку загрози зриву строків повернення Кредиту, комісії та процентів за його використання, інформувати Банк у письмовій формі не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати погашення кредиту та процентів. Водночас, листом від 20.03.2015 року банк, враховуючи факт введення тимчасової адміністрації, відхилив вищенаведену пропозицію позивача про відстрочення оплати чергових сум платежів за кредитом. При цьому, проаналізувавши зміст укладеного між сторонами кредитного договору, суд вважає, що банк, відхиляючи пропозицію позивача, діяв у межах договору, оскільки положень щодо обов`язку банку відстрочити сплату платежів за заявою позивача останній не містить. Більш того, правомірність нарахування процентів та пені після 12.03.2015 року було встановлено й Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/10398/16-ц, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду справи. У свою чергу, відповідно до положень ст. 18 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Крім того, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі викладеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що право позивача порушується, не визнається або оспорюється банком, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих та таких, що спростовуються матеріалами справи в їх сукупності. Судові витрати розподілені за правилами ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: dismissed