Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

27.10.2020 року [PERSON] в інтересах якого діє адвокат: Бугайов Д.М звернувся в суд з позовом до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права на майно в порядку спадкування. В обгрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) згідно документації по паюванню земель, переданих у власність КСП "Зоря" Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Після смерті спадкодавця на його ім`я видано сертифікат ЖТ №0101978 на право на земельну частку (пай) розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як члену КСП "Зоря" Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини та прийняв частину її, а саме спадщину у вигляді житлового будинку. В іншій частині спадщини йому відмовлено, оскільки сертифікат ЖТ №0101978 на право на земельну частку (пай) виданий 01.09.1997 року, тобто після смерті спадкодавця. Тому позивач не має можливості успадкувати частину спадкового майна, що і стало приводом для звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак його представник адвокат Бугайов Д.М. подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив вимогу задовольнити та справу розглядати без участі позивача та його представника. Представник відповідача - територіальної громади в особі виконавчого комітету Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій проти задоволення вимог позивача не заперечив та просив розгляд справи провести без участі представника. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Стремигородської сільською радою Коростенського району Житомирської області. Ступінь родинних зв`язків між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] , як сином та батьком, підтверджується даними свідоцтва про позивача № [NUMBER] . Факт належності на праві власності спадкодавцю [PERSON] земельної частки (паю), розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря", що знаходиться на території Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області та довідкою №29-371/0/159-20 від 21.08.2020 року виданою відділом у Коростенському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ЗУ "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК (в редакції 1963 року) (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 (в редакції 1963 року) спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] , помер [INFO] , відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК (в редакції 1963 року). Частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п."а" ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Сертифікат на право на земельну частку (пай) за своєю суттю має не зовсім правовстановлююче, а більш правопосвідчуюче значення. Такий висновок випливає з позиції законодавця, закладеній у нормі ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", згідно якої сертифікат на право на земельну частку (пай) є лише основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), і документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 р. № 7, роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, право власності спадкоємця [PERSON] на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, з підстав відсутності іншого способу визнання права на спадкове майно за позивачем. Отже, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню

Outcome: approved