Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що 25.04.2015 року між нею та [PERSON] (далі відповідач) було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, у зв'язку з чим складено актовий запис за № 25. У шлюбі в подружжя народилась дочка [PERSON] (02.105.2015 року народження). Через різні погляди на життя в сім`ї постійно виникали сварки та непорозуміння, у звязку з чим спільне життя подружжя не склалося, сім`я фактично розпалась, на даний час позивач проживає з іншим чоловіком з яким бажає створити сім`ю. Формальне збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вона вирішила звернутися до суду з зазначеним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутність, у разі неявки відповідача, дала свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Також позивач зазначила, що після розірвання шлюбу позивач бажає відновити дошлюбне прізвище "Броншвагер". Відповідач, будучи оповіщеним у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд вказаної справи, що не перешкоджає її розгляду. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON], у зв'язку з чим складено актовий запис за № 25 (а.с. 4). Після реєстрації шлюбу позивач обрала прізвище чоловіка - "Бондар". У подружжя народилась дочка [PERSON] (02.105.2015 року народження), що підтверджується Свідоцтвом про народження (а.с. 6). Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. За змістом статті 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що у звязку з різними поглядами на життя в подружжя постійно виникали сварки та скандали, спроби налагодити відносини позитивного результату не дали, сторони тривалий час проживають окремо, у звязку з чим сім`я фактично розпалась, на даний час позивач проживає з іншим чоловіком з яким бажає створити сім`ю. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно частини третьої статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За наведених вище обставин суд вважає за можливе розірвати шлюб, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області 25.04.2015 року, актовий запис № 25. Згідно статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне. Після розірвання шлюбу позивач бажає відновити собі дошлюбне прізвище "Броншвагер", що узгоджується з приписами статті 113 СК України. Суд вважає, що витрати позивача на оплату послуг адвоката у зв'язку з отриманням правової допомоги в сумі 250 грн. не підтверджуються допустимими доказами, а тому не підлягають стягненню з відповідача. Згідно статті 88 ч.1 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved