Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.06.2019 року позивачем у справі було здійснено зміну найменування з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.06.2019 року. Також, позивач зазначає, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та [PERSON] 05.07.2017 року укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 237783ак7згг, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобіля марки «Fiat 500 L», д.н.з. [NUMBER] . 02.02.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Fiat 500 L» д/н [NUMBER] та «ВАЗ 2110» д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] . У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб «Fiat 500 L», д/н [NUMBER] , який належить страхувальнику на праві приватної власності. Згідно постанови Галицького районного суду міста Львова від 07.03.2018 року у справі №461/1092/18, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за фактом вказаної ДТП. Загальна вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту транспортного засобу «Fiat 500 L» д/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунків № 126 від 15.02.2018 р. та № 00448 від 01.06.2018 року ТзОВ "Ніко-захід" склала 116 104, 73 грн. Відповідно до звіту № 615/18 від 12.03.2018 року ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту КТЗ «Fiat 500 L», д/н [NUMBER] , 2015 року випуску, кузов (VIN): [NUMBER] , складає: 127 531,57 грн. Позивачем виплачено страхове відшкодування на підставі договору у розміру 114 486,83 грн. на підставі рахунків № 126 від 15.02.2018 р. та № 00448 від 01.06.2018 року та сплачено кошти на рахунок СТО ТзОВ "Ніко-захід", що підтверджується платіжними дорученнями № 423 882 від 20.02.2018 р. та № 462 841 від 13.06.2018 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» зазначає, що виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов договору, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.06.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 08.07.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності від [PERSON] 27.07.2021 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив та заперечення на заяву про застосування строків позовної заяви та поновлення строку позовної давності для подання позовної заяви. 06.09.2021 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Однак подав до суду відзив на позовну заяву з якого вбачається, що позовні вимоги заперечує та просить відмовити в задоволенні позову. Вважає, що вартість матеріального збитку не може підтверджуватись рахунками ТзОВ «НІКО-ЗАХІД». Крім того, його не було залучено до проведення ФОП [PERSON] звіту про вартість відновлювального ремонту. Зазначає, що обставини викладені у позовній заяві не підтверджені долученими до матеріалів справи документами. Також, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, при цьому у позовній заяві не зазначено жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із застосуванням строків позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 05.07.2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та [PERSON] укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 237783ак7згг, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобіля марки «Fiat 500 L», д.н.з. [NUMBER] /а. с. 10-15/. 20.06.2019 року було здійснено зміну найменування з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.06.2019 року/а. с. 6-7/. 02.02.2018 року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу / а. с. 16-17/. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 07.03.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340, 00 грн. / а. с. 21/. З даної постанови також вбачається, що 02.02.2018 о 00 год.00 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ-211040», д.н.з. [NUMBER] , у м. Львові на вул. Стрийській, 42, появив неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Fiat 500 L», д.н.з [NUMBER] . Внаслідок цього автомобілі отримали технічні пошкодження, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. На підставі страхових актів №АХА2361054 від 19.02.2018 року, № АХА2385539 від 12.06.2018 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 114 486,83 грн., що стверджується платіжним дорученням №462 841 від 13.06.2018 року та платіжним дорученням №423 882 від 20.02.2018 року / а. с. 44, 46, 47, 50/. Відповідно до звіту №615/18 від12.03.2018 року ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту КТЗ «Fiat 500 L», д/н [NUMBER] , 2015 року випуску, кузов (VIN): [NUMBER] , становить 127 531,57 грн. Згідно з рахунками № 126 від 15.02.2018 р. та № 00448 від 01.06.2018 року вартість ремонту КТЗ «Fiat 500 L», д/н [NUMBER] , складає 116 104, 73 грн. / а. с. 25, 27/. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А статтею 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем подано заяву про застосування спливу строку позовної давності Останній вважає що до позовної заяви необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не просив суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. З позовної заяви та з наданих документів позивачем вбачається, що 02.02.2018 року трапилась дорожньо-транспортна пригода,07.03.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Позовну заяву про стягнення коштів подано до суду 22.06.2021 року Однак, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції постанови № 215 від 16.03.2020 р.) з 12 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 р. № 104 продовжено дію карантину до 30 квітня 2021 р. Згідно п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (Відомості Верховної Ради України, № № 40 - 44, ст. 356) доповнили пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України). Загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (Відомості Верховної Ради України, № № 40 - 44, ст. 356) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому суд не застосовує наслідків передбачених ст. 267 ЦК України в частині спливу строку давності. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як встановлено ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В силу приписів ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ст. 1188 ЦК України. Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду , у тому числі, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що позивачем як страховиком було виконано свій обов`язок за договором страхування та здійснено виплату в межах суми страхового відшкодування. 20.09.2019 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернувся до відповідача із досудовим попередженням про відшкодування шкоди в порядку регресу /а. с. 48/. З наданих позивачем в ході розгляду справи доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку встановленому законом, стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують покликання позивача на існуючі обставини справи, тому вони приймаються судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування. У постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 року у № 911/482/17, від 03.07.2019 року у справі № 910/12722/18 викладено висновок, згідно з яким, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Отже, наявність рахунків та платіжного доручення є достатніми доказами здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Враховуючи, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується відповідними документами станції технічного обслуговування, на проводився ремонт автомобіля та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків. Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що рахунки про вартість ремонту автомобіля не є належними доказами у справі. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оцінюючи надані суду докази у справі в цілому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки [PERSON] був водієм транспортного засобу «ВАЗ 2110» д/н [NUMBER] , та є особою винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та є відповідальним за нанесену шкоду потерпілому внаслідок ДТП, тому на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 114 486, 83 грн. в порядку регресу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2270, 00 грн.

Outcome: approved