Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

У травні 2019 до Баранівського районного суду звернувся [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про зменшення розміру аліментів. Вказаний позов обґрунтовувався тим, що з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку. 12.07.2013 позивач зареєстрував новий шлюб у якому народився ще один син [PERSON] , [INFO] , утримання якого потребує додаткових витрат. З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст.279ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, відповідач подала відзив на позовну заяву позивача згідно якого заявлений позов вона не визнає. Крім того зазначає, що позивачем не надано жодного доказу які б свідчили про погіршення його матеріального становища. Довідка про його заробітну плату свідчить про те, що його доходи збільшилися. Його син [PERSON] досягнув трирічного віку, а тому, його мати є працездатною та має працювати, якщо вона не працює. Відповідач зазначає, що самостійно утримувати спільного з позивачем сина вона невзмозі адже перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] . З огляду на викладене заявлений позов вважає безпідставним. Позивач у свою чергу подав 06.06.2019 відповідь на відзив згідно якої наполягав на задоволенні заявленого позову з огляду на те, що на його утриманні перебуває ще й син [PERSON] , який ходить до дитячого садочка та відвідує уроки англійської мови за які він щомісяця сплачує кошти. Дружина не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Також зазначив, що відповідач має чоловіка з яким перебуває в цивільному шлюбі який і являється батьком [PERSON] , яку має забезпечувати. Відповідач 12.06.2019 подала до суду заперечення на аргументи позивача викладені у відповіді на відзив згідно яких вона вважає безпідставними доводи позивача в частині перебування на яйого утриманні сина [PERSON] та дружитни, адже остання має змогу працювати. Крім того зазначає, що позивач не вказує які саме суми він сплачує за відвідування сином [PERSON] дитячого садочка та уроків англійської мови. Звертає увагу суду на та, що батько [PERSON] має забезпечувати лиш її та не зобовязаний утримувати ще й сина [PERSON] батьком якого являється позивач. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (а.с. 9). 12.07.2013 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно довідки Баранівського дошкільного навчального закладу "Сонечко" [PERSON] є вихованцем середньої групи "Кошенята" та відвідує гурток англійської мови (а.с. 37) [PERSON] перебуває на обліку як безробітня в баранівській філії Житомирського ОЦЗ з 10.05.2019 (а.с. 36). З огляду на зміни матеріального стану пов`язаних із народженням сина позивач вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У відповідності дост.8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1ст. 180 СК України). Відповідно дост. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що відповідає приписам ст. 192 СК України. Позивач заявлений позов обгрунтовує зміною сімейного стану та матеріального становища пов`язаного із народженням сина та створенням нової сім`ї. З матеріалів справи вбачаєть, що середньомісячний сукупний дохід позивача у період з 01.10.2018 по 31.03.2019 становить 11 937 грн., при цьому, середньоміясні відрахування по аліментах за вказаний період становлять 2 107 (а.с. 10). Вказані обставини свідчать про те, що дохід відповідача після відрахувань аліментів значно перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб та мінімальну заробітну плату визначені ЗУ "Про державний бюджет України на 2019 рік", що на думку суду не може впливати за зменшення розміру аліментів, адже у позивача залишаються кошти на утримання сина [PERSON] . Більше того, суд враховує той факт, що дружина позивача [PERSON] є працездатною та з огляду на те, що син [PERSON] досяг трирічного віку має змогу працювати та отримувати дохід. Перебування її на обліку в центрі зайнятості не може впливати на зменшення розміру аліментів що стягуються на сина [PERSON] , адже вона як будь-яка мати також має брати участь в утриманні свого сина [PERSON] . Окрім того, суд не залишає без уваги те, що відповідач перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує одноразову допомогу в розмірі 860 грн щомісяця, як наслідок вона обмежена в можливості самостійно забезпечувати сина [PERSON] (а.с. 22). Більш того, суд вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] за вказаних обставин негативно позначиться на матеріальному забезпеченні дитини, що суперечитиме ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. З огляду на викладене суд вважає, що заявлений позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed