Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом звернулась [PERSON] , посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала в селі Йосипівка, Білоцерківського району. Позивач посилається на те, що після смерті матері спадкоємницею першої черги по закону являється вона. В передбачений ст. 1269 Цивільного кодексу України шестимісячний строк явона прийняла спадщину, так як звернулася з заявою про прийняття спадщини в Узинську державну міську нотаріальну контору та отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у вигляді грошового вкладу з відповідними відсотками і компенсаціями. ЇЇ мати [PERSON] на час розпаювання землі КСП «Надія» с. Йосипівка була членом даного господарства, але при проведенні розпаювання в 1996 році була пропущена в списках на розпаювання землі КСП « Надія», тому не отримала за життя сертифікат на земельну частку/пай/. Позивач як спадкоємниця після смерті матері дізналася про те, що у виконкомі Йосипівської сільської Ради рахується 121.12 га резервного фонду. Так, відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 р. N 666/94 ( 666/94 ) "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва"). Позивач посилається на те, що її мати на час розпаювання була пенсіонеркою колгоспу ім. Шевченка і тому мала право на земельну частку /пай/, але померла не отримавши сертифікату на земельну частку/пай/. Позивач просить суд визнати за нею право на отримання у власность в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 4,33 га яка розташована в межах Йосипівської сільської ради. В судове засідання позивач не з"явився, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить справу розглядати у його відсутність та відсутність представника. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, від нього до суду надійшло заперечення, в якому позовні вимоги відповідач не визнає, просить справу розглядати без участі їх представника. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Матеріалами справи встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю КСП "ім.Надія" с. Яблунівка Білоцерківського району Київської області був виданий 04 грудня 1995 року, що підтверджується довідкою № 02-18-169 від 30.06.2015 року Йосипівської сільської ради. Розмір земельної частки (паю) спадкодавця становить 4,33 умовних кадастрових гектари, що підтверджується довідкою Йосипівської сільської ради № 02-18-206 від 29.07.2015 року. [PERSON] , як член КСП "ім. Надія", набула право на земельну частку (пай) в цих землях згідно п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року №720/95, проте до основного списку осіб, що додається до Державного акта безпідставно (помилково) не була внесена. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадщину після її смерті прийняла її донька [PERSON] . Проте на ім`я [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався та у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) не реєструвався в зв`язку зі смертю останньої. Через відсутність правовстановлюючого документа - сертифіката на земельну частку (пай) виданого за життя спадкодавці позивач позбавлений можливості в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно. Згідно з п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року №720 право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 11 Постанови №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). Згідно із нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об`єктом спадкування. Відповідно до частини 2 статті 5 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року суб`єктами колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших сільськогосподарських підприємств. Згідно частини 2 статті 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у колективній власності громадян - членів такого підприємства, кооперативу, товариства. До державного акта додається список цих громадян. Земельний пай відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва " та від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям " - це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих державою у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Право на нього мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якою це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набула права на земельну частку (пай) в землях КСП "ім. Надія" с. Йосипівка Білоцерківського району Київської області розміром 4,33 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті останньої, а за [PERSON] слід визнати право на отримання у власність спадщини за законом після смерті останньої.

Outcome: approved