Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області 14 квітня 2007 року. Під час перебування у шлюбі із відповідачем у сторін народилася одна донька: [PERSON], 22листопада2007 року народження. Виноградівським районним судом,рішенням від 02січня 2013 року, шлюб між сторонами було розірвано (Справа № 703/5180/12, ). Батько дитини відповідач [PERSON] про доньку не турбується, з моменту розлучення жодного разу не надавав матеріальної допомоги на виховання дитини. Таким чином, відповідач порушує обовязки щодо належного виховання дитини. У добровільному порядку піклуватися про свою доньку [PERSON] не хоче, на жодні домовленості щодо виплати аліментів не погоджується мотивує своє рішення тим, що перебуває за кордоном та має там вже нову дружину та хоче будувати сімю. Самостійно забезпечувати доньку матеріально позивачка не має змоги. На даний час позивачка ніде не працює, здійснює догляд за дитиною самостійно. На даний час, відповідач працює за кордоном та заробляє достатню для того щоб сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Також позивачка має намір влітку 2015 року, разом з донькою, відпочити на морі за кордоном. На думку позивачки така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку надають її бабуся та мама, позивачка матиме можливість оздоровити доньку в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Але не зважаючи на це, відповідач [PERSON]Ю, не надає згоди на виїзд дитини за межі України, так як сам перебуває за кордоном, та не знає коли повернеться. Позиція відповідача як батька неповнолітньої [PERSON], шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. У звязку з вищенаведеним, позивачка змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з колишнього чоловіка аліментів на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, через гололошення в газеті «Новини Закарпаття» за №79(4396) від 21.07.2015 року, в судове засідання не з»явився. Справа підлягає розгляду в порядку ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить позовну заяву такою, що підлягає до задоволення із-за таких підстав. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на піставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу, - «Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Ч.9 ст.7 передбачено, що - «Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства». Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту ст.3 ЦПК України- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області 14 квітня 2007 року. Під час перебування у шлюбі із відповідачем у сторін народилася одна донька: [PERSON] ДаніеллаДенисівна, 22листопада2007 року народження. Виноградівським районним судом,рішенням від 02січня 2013 року, шлюб між сторонами було розірвано (Справа № 703/5180/12, ). Батько дитини відповідач [PERSON] про доньку не турбується, з моменту розлучення жодного разу не надавав матеріальної допомоги на виховання дитини. Таким чином, відповідач порушує обовязки щодо належного виховання дитини. У добровільному порядку піклуватися про свою доньку [PERSON] не хоче, на жодні домовленості щодо виплати аліментів не погоджується мотивує своє рішення тим, що перебуває за кордоном та має там вже нову дружину та хоче будувати сімю. Самостійно забезпечувати доньку матеріально позивачка не має змоги. На даний час позивачка ніде не працює, здійснює догляд за дитиною самостійно. Згідно п.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту п.2 ст.155 Сімейного Кодексу України. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На даний час, відповідач працює за кордоном та заробляє достатню для того щоб сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Також позивачка має намір влітку 2015 року, разом з донькою, відпочити на морі за кордоном. На думку позивачки така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку надають її бабуся та мама, позивачка матиме можливість оздоровити доньку в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Але не зважаючи на це, відповідач [PERSON]Ю, не надає згоди на виїзд дитини за межі України, так як сам перебуває за кордоном, та не знає коли повернеться. Позиція відповідача як батька неповнолітньої [PERSON], шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. У звязку з вищенаведеним, позивачка змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з колишнього чоловіка аліментів на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття. Згідно п.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту п.2 ст.155 Сімейного Кодексу України. Позивачка має можливість та намір виїжджати разом із дитиною за кордон для оздоровлення та відпочинку. Проте, відповідач, як батько дитини, без обґрунтованих підстав не надає дозвіл на виготовлення проїзних документів дітей та на виїзд дитини за кордон. Правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини та у яких виник спір, врегульовані нормами Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян в Україну», та нормами прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян в Україну» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. А у відповідності до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. А без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, відповідач батьківські обов'язки в повному обсязі не виконує, сторони не проживають однієї сім»єю, а тому позивачка також змушена звернутись до суду для примусового стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. Суд вважає, що правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов"язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами главою 15 Сімейного кодексу України. Зокрема, згідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов"язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, як випливає із змісту ст.181 ч.3 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів (ч.ч.1-2 ст.182 цього-ж Кодексу), суд має враховувати стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Крім цього, закон виходить з того, що суд має також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати. На підставі ст.92 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршенням здоров»я когось із них. Відповідач, як встановлено у суді, аліменти на утримання доньки не платить, іншої матеріальної допомоги позивачці не надає. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка вказала, що їй на даний час важко утримувати самій доньку. Разом з тим, у відповідності до вимог ст.180 СК України, батьки зобов"язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані їх утримувати до 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, при викладених обставинах, оцінюючи всі докази у їх сукупності та взаємозв"язку у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, в даному випадку судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог ст.ст.92, 180, 182, 184, 192 СК України та

Outcome: approved