Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що його баба [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS], у приватному будинку. За час свого проживання на все своє майно на його ім»я вона склала заповіт. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті залишилось спадкове майно, а саме жилий будинок по [ADDRESS], де він в даний час проживає, та земельна ділянка для обслуговування будинку розміром 0,24 га. В даному будинку його баба проживала і користувалась вказаною земельною ділянкою з 1954 року. Свій будинок вона зареєструвала в бюро технічної інвентаризації, що підтверджується технічним паспортом на даний будинок, а рішенням від 22 жовтня 1993 року XV сесією 1 скликання їй передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування будинку площею 0,24 га, що підтверджується відповідною відміткою у її паспорті. Тому вона вважала, що є власником будинку і земельної ділянки. Після її смерті він звернувся із заявою до приватного нотаріуса [PERSON] про прийняття спадщини. Спадкоємець першої черги [PERSON], що є відповідачем у справі, подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини, а тому він є єдиним спадкоємцем на майно його баби після її смерті. Згідно повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, а тому було рекомендовано по визнанню права власності на спадкове майно звернутись до суду. За таких обставин він вважав за необхідне звернутись до суду про визнання права власності на спадкове майно після смерті його баби, а саме жилого будинку по [ADDRESS] з надвірними будівлями і земельної ділянки розміром 0,24 га для обслуговування даного будинку. Згідно технічного паспорту, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» на жилий будинок індивідуального жилого фонду по [ADDRESS] на ім»я власника будинку-[PERSON] та на аналогічний технічний паспорт, виданого на його ім»я, вказаний будинок зареєстрований в КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», де на нього заведена інвентаризаційна справа № 756. Даний будинок «А» із сараєм «В» побудований у 1958 році, погріб «Д» у 1950 році, а гараж «Г» і вбиральня «Е» у 1980 році. Таким чином, будинок з надвірними будівлями побудований до 5 серпня 1992 року. На вказані будівлі є висновок БТІ про їхній технічний стан, а тому є всі правові підстави про визнання права власності на вказане спадкове майно. Що стосується земельної ділянки, то згідно рішення від 22 жовтня 1993 року XV сесією 1 скликання передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування будинку площею 0,24 га, про що свідчить відмітка у її паспорті. Передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок та видачу державних актів забезпечує відповідна сільська, селищна, міська Рада. Але відповідна рада не виконала своїх обов»язків стосовно видачі його бабі державного акту на право власності на землю, а тому він має право на отримання державного акту про право власності на земельну ділянку розміром 0,24 га по [ADDRESS]. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на спадкове майно-жилий будинок з господарськими будівлями і земельну ділянку розміром 0,24 га для обслуговування жилого будинку і прибудинкової території по [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO], зобов»язати Петрівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області видати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,24 га для обслуговування будинку і прибудинкової території по [ADDRESS]. Ухвалою суду від 08 жовтня 2014 року позовну заяву [PERSON] в частині вимог про зобов»язання Петрівську сільську раду видати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,24 га-для обслуговування будинку і прибудинкової території по [ADDRESS], на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява, у якій вона позов визнала і не заперечувала проти його задоволення та просила розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Представник третьої особи Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області не з»явився, про дату час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. У судове засідання третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [INFO] померла [PERSON], яка доводилась бабою позивачу у справі [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, і із заявою про прийняття якої звернувся 24 травня 2013 року [PERSON] до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. Дочка [PERSON], відповідач у справі [PERSON], 24 травня 2013 року звернулась із заявою до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON], в якій від прийняття спадщини після смерті своєї матері відмовилась. За життя [PERSON] 27 липня 2011 року склала заповіт, за яким все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON]. Відмовою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] від 28 жовтня 2013 року і від 07 жовтня 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку і жилий будинок, оскільки право власності на будинок не зареєстровано і не надано правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 8/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON], заведеної приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON]. В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на спадкове майно-жилий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] Судом встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 756, заведеної КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» на [PERSON], право власності на жилі будинки, що розташовані в [ADDRESS], не зареєстроване. За результатами поточної інвентаризації встановлено, що по житловому будинку літ. «А» загальна площа становить 76,4 кв.м., житлова площа-43,4 кв.м.; по житловому будинку літ. «Б» (самочинно збудований) загальна площа становить 129,1 кв. м., житлова влоща-64,5 кв.м.. На земельній ділянці також розташовані наступні господарські будівлі та споруди: сарай літ. «В», гараж літ. «Г», погріб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», огорожа 1-5 та вигрібна яма І. Відповідно до листа Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 04 листопада 2013 року № 733, на день смерті [PERSON] згідно погосподарської книги будинок по [ADDRESS] належав [PERSON]. Земельна ділянка за вказаним домоволодінням на час смерті [PERSON] рахувалась в розмірі 0,24 га. На ім"я [PERSON] був складений станом на 28 листопада 2008 року технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS], де зазначено житловий будинок літ. «А», 1958 року забудови. Згідно наявної в матеріалах копії будинкової книги прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS], вказано, що головою господарства є [PERSON], яка постійно була прописана в будинку з 29 січня 1952 року. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача [PERSON] частково, а саме щодо визнання за ним права власності на жилий будинок літерою «А» за [ADDRESS], житловою площею 43,4 кв.м., загальною площею 76,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON]. Також слід зазначити, що норми ст. 392 ЦК України не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об»єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК України), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об»єкт самочинного будівництва. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України об»єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, відсутній належний дозвіл на будівництво, відсутній належним чином затверджений проект, при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно роз»яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, даних у п. 6 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року № 6, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз»яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є об»єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 7 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що вказаний будинок літ. «Б», 2008 року побудови, позначений в технічному паспорті, збудований самовільно і за життя спадкодавця [PERSON] не був введений в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, і спадкодавець [PERSON] не набула права власності на нього, а визнання права власності на вказаний будинок суперечитиме вимогам ст. 376 та ст. 331 ЦК України, і як наслідок, позивач [PERSON] не набув права власності на вказаний будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. З урахуванням наведеного, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на жилий будинок літ. «Б» за [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON], а тому у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити. Позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 0,24 га для обслуговування будинку і прибудинкової території по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON], посилаючись на те, що рішенням від 22 жовтня 1993 року XV сесією 1 скликання [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування будинку площею 0,24 га, що підтверджується відповідною відміткою у її паспорті. Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки, виготовлення технічної документації на земельні ділянки, визначення меж земельної ділянки в натурі, погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами, одержання у встановленому порядку Державного акта на землю, реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавця не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім»я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо ж видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством України у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів, не здобуто їх і судом, що земельна ділянка площею 0,24 га для обслуговування жилого будинку і прибудинкової території по [ADDRESS], за життя належала померлій [INFO] [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку і що спадкодавець набув права власності на земельну ділянку в установленому законом порядку, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: partial