Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] у свою користь 3899 грн. 05 коп. матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що 19 листопада 2019 року, приблизно о 18 год 15 хв. вона рухалася по пішоходному переході що на вул. 22 Січня в селищі Брошнів-Осада Рожнятівського району Івано-Франківської області. У цей час відповідачка [PERSON] керуючи автомобілем "Пежо 308", реєстраційний номер [NUMBER] , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому вона знаходилась, не надала їй перевагу в русі, як пішоходу, в результаті чого вчинила на неї наїзд. Внаслідок протиправних дій відповідачки [PERSON] , вона отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та забою головного мозку, а також забою м`яких частин кінцівок, тому змушена була тривалий час лікуватися в медичних закладах, на що витратила значні кошти. Загальна сума понесених нею витрат пов`язаних з лікуванням, придбанням медичних препаратів та ліків становить 3899 грн. 05 коп., які вона просить стягнути з відповідачки. Винуватість відповідачки у вчиненому правопорушенні, підтверджується постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2019 року у справі № 350/2083/19, яка набрала законної сили. Крім цього, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 5000 гривень, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона довгий період лікувалася, втратила душевний спокій, порушився її психологічний стан, виникло почуття тривоги, страху, появилася дратівливість, безсоння. Натомість відповідачка жодної фінансової допомоги їй не надавала та не бажає цього робити і надалі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та ї представник [PERSON] , позовні вимоги підтримала повністю покликаючись на викладені у позовній заяві обставини, просили про задоволення позову. Крім цього, позивачка пояснила, що 19 листопада 2019 року коли вона рухалася пішохідним переходом, що на вул. 22 Січня в селищі Брошнів-Осада, в цей час її збив автомобіль, за кермом якого перебувала відповідачка [PERSON] . В момент удару вона підставила руки та вдарилася об автомобіль від чого впала на дорогу. Внаслідок падіння вдарилася головою. Додому її привіз сусід. Ввечері, через погане самопочуття вона викликала швидку допомогу, медики якої її оглянули і надали медичну допомогу. Наступного дня в неї піднявся артеріальний тиск, сильно боліла голова, тому вона звернулася в Брошнівську поліклініку, де її оглянув лікар, який призначив лікування та направив на комп`ютерну томографію в Калуську районну лікарню. Після обстеження в Калуській ЦРЛ лікарі їй повідомили, що в неї була закрита черепно-мозкова травма, у зв`язку з чим вона десять днів перебувала на стаціонарному лікуванні. Після вказаної ДТП та отриманих травм, вона втратила душевний спокій, появилося безсоння, відчуття тривоги, страху за своє життя та здоров`я. Відповідачка живе неподалік від неї, проте вона жодного разу не поцікавилася її здоров`ям та жодної допомоги не надавала. Зазначила, що вказаного дня, після дорожньо-транспортної пригоди, відповідачка дійсно пропонувала викликати швидку медичну допомогу та працівників поліції, проте вона відмовилася, оскільки після ДТП вона перебувала в шоковому стані. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, пояснила, що вказаного дня близько 08 год. 15 хв. керувала власним автомобілем Пежо, яким рухалася в селищі Брошнів-Осада, де перед пішохідним переходом зупинилася та пропустила дітей, після чого продовжила рух, і в цей момент зачепила відповідачку, яка також переходила дорогу по пішохідному переході, яку вона не побачила. Відповідачка впала на коліно перед автомобілем, а вона відразу зупинилася, вийшла з автомобіля і запитала останньої чи не потрібна їй допомога, на що позивачка облаяла її нецензурними словами. Після чого вона забрала автомобіль з проїзної частини дороги та припаркувала його на обочині і знову підійшла до позивачки та запропонувала їй допомогу, проте остання сказала, що викликати поліцію та швидку медичну допомогу не потрібно, після чого позивачка сіла в автомобіль свого знайомого та поїхала з ним. А вона сіла в свій автомобіль і поїхала геть. Того ж дня, близько 16 год. до неї додому приїхали працівники поліції, які склали на неї протокол за порушення правил дорожнього руху. Відповідачка не заперечила, що зазначеного дня мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю її автомобіля, яким вона збила відповідачку, проте вважає, що позивачка не могла отримати закриту черепно-мозкову травму голови, оскільки удар був не сильним, а відповідачка від медичної допомоги на місці відмовилася, а тому розмір матеріальної шкоди слід зменшити, а в задоволенні моральної шкоди слід відмовити повністю. Відзиву на позовну заяву відповідачкою не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з частиною першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 листопада 2019 року, приблизно о 08 год. 15 хв., в селищі Брошнів-Осада, по вул. 22 Січня, [PERSON] керуючи автомобілем "Пежо 308", реєстраційний номер [NUMBER] , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надала перевагу в русі пішоходу [PERSON] , в результаті чого допустила наїзд на неї, чим порушила п. 18.1 Правил дорожнього руху. Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2019 року відповідачку [PERSON] визнано винуватою у вчиненні правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі 340 гривень (а.с.7). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини четвертої, п`ятої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожній особі надано право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, визначаючи один із способів захисту цивільних прав та інтересів відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно роз`яснень викладених в п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачка [PERSON] з 20 листопада 2019 року по 29 листопада 2019 року перебувала на амбулаторному лікуванні у поліклінічному відділенні Брошнів-Осадської міської лікарні, їй встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, забійна гематома правого колінного суглобу, забій м`яких тканин різних частин тіла, що підтверджується випискою з історії амбулаторного хворого та листком непрацездатності серії АДФ № 027859 від 20.11.2019 (а.с.8, 12). Вказане підтверджується також і карткою диспансерного хворого № 11586 від 22.03.2007 (а.с.29-30, 36-38). Крім цього, з 02 грудня 2019 року по 12 грудня 2019 року позивачка [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Центральна районна лікарня", що підтверджується листком непрацездатності серії АДУ № 829638 від 11.12.2019 (а.с. 9). Згідно довідки № 3806 КНП "Центральна районна лікарня" від 09.12.2019 позивачці встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, забій м`яких тканин головного мозку, забій м`яких тканин правих кінцівок. Їй рекомендовано лікування в невролога по місцю проживання (а.с. 34). З приводу вищевказаного захворювання позивачка проходила медичні обстеження в рентгенологічному кабінеті, діагностичному відділі ультразвукового дослідження органів черевної порожнини, відділі комп`ютерної томографії і рентгендіагностики, що підтверджується відповідними довідками від 20.11.2019 та 21.11.2019 (а.с. 31-33, 36). Вказані обставини об`єктивно зумовлювали необхідність здійснення позивачкою витрат на лікування та реабілітацію. У підтвердження понесених витрат позивачкою надано товарні чеки від 21.11.2019 на суму 711 грн. 90 коп., 22.11.2019 на суму 189 грн. 90 коп., 26.11.2019 на суму 140 грн., 02.12.2019 на суму 573 грн. 55 коп., 07.12.2019 на суму 100 грн., 10.12.2019 на суму 23 грн. 75 коп., 03.12.2019 на суму 86 грн. 93 коп., 04.12.2019 на суму 226 грн. 80 коп., 05.12.2019 на суму 365 грн. 85 коп., 29.11.2019 на суму 470 грн. 77 коп., 02.12.2019 на суму 353 грн. 18 коп., 21.11.2019 на суму 95 грн. 20 коп., на придбання ліків та медичних препаратів на загальну суму 3337 грн. 78 коп. (а.с.42-44), які суд визнає належними та допустимими доказами. Разом з тим, надані позивачкою [PERSON] квитанції № (ID) 3014981517558943 від 20.11.2019 на суму 500 грн., та вхідний платіж № NC-9154376 на суму 800 грн., в якості понесених нею витрат на лікування, суд не бере до уваги, оскільки дані витрати є благодійними внесками, які не є обов`язковими платежами. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] , внаслідок завданих їй дорожньо-транспортною пригодою тілесних ушкоджень, понесла витрати на лікування та відновлення свого здоров`я на загальну суму 3337 грн. 78 коп., що підтверджується наданими позивачкою товарними чеками. Вказані докази суд визнає належними та допустимими, оскільки перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із фактом заподіяння шкоди здоров`ю позивачці [PERSON] та співвідносяться із призначеним їй лікуванням, та понесені у період її лікування після ДТП, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім`ї. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідачки на користь позивачки, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань [PERSON] , яких вона зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди, час та зусилля, необхідні для відновлення стану її здоров`я, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки. Суд виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані позивачкою в обґрунтування спричинення останній моральних страждань, вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково, а саме, в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 2942 грн. 80 коп., а тому, з врахуванням статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп.

Outcome: partial