Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європошта" заборгованість у розмірі 12882,11 грн., яка складається з: - прострочена заборгованість по кредиту - 4014,87 грн; - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом - 8108,43 грн; - пеня - 758,81 грн. Представник позивача в судове засідання не з"явився, 01 квітня 2020 року на адресу суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, на задоволенні вимог заяви наполягає, не заперечує проти розгляду справи у відсутності уповноваженого представника та винесення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно, судовою повісткою з повідомленням, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подавав. Наведені обставини відповідно до ст. 280 ЦПК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що судом було постановлено відповідну ухвалу. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 10 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європошта» та [PERSON] було укладено договір фінансового кредиту № 492. Відповідно до Кредитного договору (п.п.2.1.-2.3.) [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000 грн. (п"ять тисяч грн. 00 коп.)на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,99 % в день від розміру кредиту, річний розмір процентів за Кредитним договором складає 361,35 % від розміру кредиту. Нарахування процентів здійснюється за кожен календарний день фактичного користування кредитом (за основу береться 365 днів у році) від залишку заборгованості по кредиту. Кінцевий термін повернення кредиту встановлено 24 грудня 2018 року ( п. 3.2 Кредитного договору), однак він продовжувався, що підтверджується додатковими договорами до кредитного договору, та строк повернення кредиту встановлено 17 травня 2019 року. Підписавши Кредитний договір, [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, виконати свої зобов`язання у повному обсязі в порядку та в строки, передбачені Кредитним договором (п. 1.1.). Відповідач підтвердив свою згоду з умовами Кредитного договору, підписавши графік платежів з погашення кредиту та сплати процентів. Також відповідач своїм підписом підтвердив те, що він ознайомився з інформацією про сукупну вартість кредиту для споживача. Ці документи додаються до позовної заяви. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором - 5000 грн. на картковий рахунок відповідача (згідно наданої заяви на перерахування коштів у безготівковій формі від 10.12.2018 року), що підтверджується платіжним дорученням № 2315 від 10.12.2018 року. Відповідно до п. 6.4. Кредитного договору при порушенні позичальником строку повернення кредиту, вказаного в п. 3.2 Кредитного договору позичальник повинен сплатити Кредитору пеню в розмірі 0,1% від розміру кредиту за кожний день прострочення/повернення кредиту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, а саме, не повернув кредит в строк 17.05.2019 року, порушивши умови Кредитного договору та статті 525, 526, 530, 1054 ЦК України. 05 червня 2019 року Відповідачу направлено Вимоги про погашення заборгованості по Кредитному договору, що підтверджується поштовими корінцями, однак Відповідач ухиляється від сплати прострочених платежу та відсотків. У зв`язку з порушенням зобов`язання за Кредитним договором Відповідач станом на 19.02.2020 року має заборгованість у розмірі 18 882,11 грн., яка складається з: - прострочена заборгованість по кредиту - 4014,87 грн; - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом - 8108,43 грн; - пеня - 758,81 грн. Відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 11 490,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] неналежно виконував взяті на себе за договором фінансового кредиту №492 від 10.12.2018 року зобов`язання, що підтверджується наявним в матеріалах справи доказами, а саме: копія Договору фінансового кредиту № 492 від 10 грудня 2018 року; додатковими договорами №1 від 21.12.2018 року, №2 від 04.01.2019 року, №3 від 18.01.2019 року, №4 від 04.02.2019 року, №5 від 18.02.2019 року, №6 від 04.03.2019 року, №7 від 19.03.2019 року, №8 від 03.04.2019 року, №9 від 17.04.2019 року, та №10 від 03.05.2019 року; копія заяви на перерахування коштів у безготівковій формі, копія платіжного доручення №2315 від 10.12.2018 року, копія вимоги про погашення заборгованості по Кредитному договору вих.№203/019 від 05.06.2019 року. Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості відповідачу за вищевказаним договором [PERSON] суду не надано, як і не надано доказів виконання зобов`язань за договір фінансового кредиту № 492 від 10.12.2018 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором фінансового кредиту № 492 від 10.12.2018 року. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором фінансового кредиту № 492 від 10.12.2018 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ ФК Європошта заборгованості за договором фінансового кредиту № 492 від 10.12.2018 року в розмірі 12 882,11 грн. Проаналізувавши матеріали справи, положення договору фінансового кредиту від 10.12.2018 року, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором фінансового кредиту № 492 від 10.12.2018 року в розмірі 12882,11 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за договором про надання банківських послуг у зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, томустягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 2102,00 грн.. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 288-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved