Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповдіачів, в якому зазначає, що між банком і [PERSON] 16.04.2008року було укладено кредитний договір №255М-08, згідно якому банк зобов"язався надати останньому кредит в розмірі 110 034грн на термін до 15.04.2013року, а [PERSON] зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку , встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов"язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов"язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповдіачу кредит в розмірі 110 034грн. В порушення умов договору , відповідач [PERSON] свої зобов"язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв"язку з чим станом на 13.08.2015року має заборгованість в сумі 198 533,34грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 41 769,63грн заборгованість по процентам за користування кредитом - 58,06грн пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором - 156705,65грн. Рішенням Дружківського суду № 2-9014 від 23.12.2010року з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 122 500,83грн. Різниця становить 76 032,51грн. Отже заборгованість до стягнення становить 76 032,51грн. В забезпечення виконання зобов"язання за договором № 255М-08 між ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] ,[PERSON] були укладені договора поруки. Боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Згідно п.6 Договору поруки поручитель зобов"язаний виконати зобов"язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п"яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога , що була пред"явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов"язання, залишена без задоволення. Просять стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 255М-08 від 16.04.2008року в сумі 76 032,51грн, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надана заява представника позивача про розгляд справи у відсутність представника позивача. На позові наполягають. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. (а.с.50) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки вона не виступала поручителем за даним кредитним договором. Вона один раз підписувала договір в Приватбанку в 2008році. А позивач надає суду договір поруки від травня 2013року. В 2013році вона не виступала ніяким поручителем. [PERSON] , це колишній чоловік її доньки. Де він знаходиться на сьогодні їй не відомо. Просить в позові до неї відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність осіб, які не з"явилися. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником всіх прав та зобов"язань ЗАТ КБ "Приватбанк" Суд встановив, що між ЗАТ КБ Приватбанк та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №255М-08 від 16.04.2008р., відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 110 034,00грн строком по 15 квітня 2013року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21% річних. Згідно п. 4.3 договору при порушені позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1,4.11 цього договору, позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом в розмірі 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Відповідно п.2.2.3 договору [PERSON] зобовязався проводити погашення Кредиту та сплачувати відсотки щомісячно до 20 числа. Згідно з п. 6.1 договору при порушенні позичальником любого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, строків повернення кредиту, Банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,2% від суми непогашеного платежу за кожний день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня (а.с.10-13). Судом встановлено, що забезпеченням виконання відповідачем [PERSON] зобов"язань за кредитним договором № 255М-08 від 16 квітня 2008року виступає договір поруки від 16 квітня 2008року між банком та відповідачем [PERSON], згідно п. 4 якого у випадку невиконання боржником обов"язків за договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники (а. с. 11 зв ст. , 14). Судом встановлено, що рішенням суду № 2-9014/2010 від 23 грудня 2010року (а.с.3) з [PERSON] і [PERSON] стягнуто солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 255М від 16 квітня 2008року станом на 26 серпня 2010року в загальній сумі 122 500,83грн, в тому числі заборгованість за кредитом 102 320,66грн, заборгованість по процентам 17 986,02грн, пеня 2194,15грн. Судом встановлено, що 23 травня 2013року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 255М-08 від 16.04.2008року, згідно якому сторони узгодили суму заборгованості , що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цього договору зменшити на 154 763,02грн, а саме відсотки в розмірі 105 465,14грн, пеня у розмірі 49 297,88грн. Дата остаточного погашення заборгованості за договором 22.05.2018року. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту рахується простроченою. Починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту , позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,056% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі: 154 763,02грн. Сторони узгодили викласти п.3 Кредитного договору № 255М-08 від 16.04.2008року в наступній редакції : "3. виконання обов"язків позичальника по кредитному договору забезпечується : договором поруки з СК Інгострах 255М /DP1 від 23.05.2013р, договором поруки № 255М/ DP від 23.05.2013р . Сторони також узгодили викласти п.6.7 договору в наступній редакції: строк позовної давності на вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користуваня кредитом, винагороди, неустойки - пені штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 15(п"ятнадцять) років". нарахування неустойки за кожен випдок порушення. Судом встановлено, що забезпеченням виконання відповідачем [PERSON] зобов"язань за кредитним договором № 255М-08 від 16 квітня 2008року виступає договір поруки від 23 травня 2013року між банком та відповідачем [PERSON], згідно п. 2.1.2 якого поручитель відповідає перед кредитором, як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов"язань за кредитним договором незалежно від факту направлення чи ненаправлення кредитором поручителю вимоги (а. с. 15). Суд встановив, що Банк виконав свої зобовязання, а сторона за договором кредиту - відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору несвоєчасним поверненням суми кредиту, відсотків, у звязку з чим станом на 13 серпня 2015року загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком складає 198533,34грн, де заборгованість по кредиту 41769,63грн, заборгованість по процентам 58,06грн, пеня 156705,65грн (а.с.4-7). З урахуванням рішення суду № 2-9014/2010 від 23 грудня 2010року (а.с.3) станом на 13 серпня 2015року заборгованіть за кредитним договором № 255М від 16.04.2008року складає 76 032,51грн, з розрахунку 198533,34 - 122500,83, що є пенею, оскільки питання щодо стягнення тіла кредиту в повному обсязі, вже вирішено в рішенні суду № 2-9014/2010р. Зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми боргу, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, але в цьому випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду України від 19.09.2014 року у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості за кредитом здійснюється періодичними платежами 10 числа кожного місяця в сумі 839,00 грн., з кінцевою датою повернення\~ не пізніше 22.05.2018року. Відповідно п. 3.1 договору поруки від 23 травня 2013року, який укладено з відповідачем [PERSON] договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов"язань за кредитним договором. (а.с.15 зв.ст.). Із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитним договором, до закінчення строку основного зобовязання, відповідачем [PERSON] було здійснено в квітні 2014року (а.с.7). При цьому, графіком погашення кредиту та відсотків наступною датою сплати заборгованості за кредитом визначено 10.05.2014 року. Згідно розрахунку заборгованості боржник [PERSON] в зазначену в графіку дату свої зобовязання по сплаті кредиту та відсотків за його користування не виконав і в подальшому, припинив \~виконувати, у звязку з чим у КБ «Приватбанк» виникло право звернення з вимогою про сплату кредиту та відсотків за його користування до відповідача [PERSON] з 11.05.2014 року . Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами . Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У звязку з тим, що в договорі поруки не зазначено строк його дії відповідно до ст.252 ЦК України, а кредитним договором передбачено погашення кредиту періодичними платежами,\~ банк мав право предявити вимогу до поручителя [PERSON] протягом шести місяців з моменту коли у нього виникло право на звернення до поручителя з такою вимогою, тобто з 11.05.2014 року. Суд вважає, що оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦПК, і тому вважає, що договір поруки, який укладено з [PERSON] на час звернення банку до суду 29.09.2015 року з даними вимогами є припиненим. З такиж же підстав є припиненим і договір поруки, який укладено 16 квітня 2008року з [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по судовому збору в сумі 1218грн (а.с. 22).

Outcome: partial