Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивачка просить встановити, що Державні акти про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 02.09.2003 року та серії [NUMBER] від 02.09.2003 року, видані на ім"я [PERSON] належали [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме: на земельні ділянки площею 0,241 га та 0,408 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі державних актів про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 02.09.2003 року та серії [NUMBER] від 02.09.2003 року. В обгрунтування позову покликається на те, що [INFO] померла її баба [PERSON] яка за життя 05.10.2006 року склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої входить саманний житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] і земельні ділянки площею 0,241 га та 0,408 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі Державних актів про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 02.09.2003 року та серії [NUMBER] від 02.09.2003 року. Після смерті баби вона прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до держаного нотаріуса Долинської РДНК Дуткевич О.Я.. 15.10.2012 року державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на саманний житловий будинок, однак у видачі свідоцтва про право власності на згадані вище земельні ділянки відмовила, оскільки у правовстановлюючих документах, зокрема у Державних актах про право власності на земельні ділянки, у прізвищі спадкодавця [PERSON] є розбіжності, зазначене дівоче -[PERSON]. Окрім цього, державний нотаріус роз"яснив, що питання про спадщину має бути вирішене у судовому порядку згідно закону. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила його задовольнити, оскільки в нотаріальному порядку вирішити дані питання не можливо через розбіжності у правовстановлюючих документах на землю. Інших спадкоємців окрім неї немає, оскільки батько відмовився від своєї частки на її користь. Відповідач в судове засідання не з"явився ,однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право власності набувається в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 11.01.2012 року виконавчим комітетом Раківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №2 ,встановлено ,що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Раківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за № 63, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] (на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2008 року ,змінила прізвище на "[PERSON]"). До складу спадкового майна входить: житловий саманний будинок в [ADDRESS], який на підставі свідоцтва про право власності належав померлій [PERSON], виданій виконкомом Раківської сільської ради 23.10.2010 року, та земельні ділянки площею 0,241 га та 0,408 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в [ADDRESS], видані на ім"я [PERSON]. В судовому засіданні та матеріалами справи встановлено, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті баби, яка у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до державного нотаріуса про прийняття стадщини, що підтверджується світлокопією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15.10.2012 року на саманний будинок за адресою [ADDRESS] Однак у видачі свідоцтв на право власності на вказані вище земельні ділянки після сметрі [PERSON] державний нотаріус відмовила, оскільки у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть маються розбіжності в прізвищі спадкодавця. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов"язується з наступним вирішенням спору про право. Пленум Верховного суду України у пункті 2 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Встановлення факту належності [PERSON], Державних актів про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 02.09.2003 року та серії [NUMBER] від 02.09.2003 року, виданих на ім"я [PERSON], суд здійснює для забезпечення права позивача отримати право на спадкове майно. З даних світлокопії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 12.01.2017 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Долинського РУЮ Івано-Франківської області встановлено, що дошлюбне прізвище спадкодавця [PERSON] "[PERSON]", а тому [PERSON] та [PERSON] є однією особою. Таким чином, оскільки позивачка не має можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку через неточності в документах, а докази у справі та їх належна оцінка вказують про те, що Державні акти про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 02.09.2003 року та серії [NUMBER] від 02.09.2003 року, видані на ім"я [PERSON], належали [PERSON], наявні підстави для задоволення даної позовної вимоги. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об"єктом відносин спадкування виступають права та обов"язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ч.1 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємцю, який прийняв спадщину, вона належить з часу відкриття спадщини та незалежно від часу її прийняття. Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення . Як вбачається з світлокопії Державного акту серії [NUMBER] від 02.09.2003 року право власності на земельну ділянку площею 0,241 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в [ADDRESS], видане на ім"я [PERSON]. Згідно світлокопії Державного акту серії [NUMBER] від 02.09.2003 року на праві приватної власності [PERSON] належала також земельна ділянка площею 0, 408 га, кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення якої-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в [ADDRESS]. Вищенаведене підтверджується і витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку зазначених земельних ділянок від 13.01.2017 року, власником яких зазначена [PERSON]. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак оформити право власності на земельні ділянки через розбіжності в прізвищі спадкодавця не має змоги, інших спадкоємців немає, тому є достатні підстави, щоб визнати за [PERSON] право власності на вказані вище земельні ділянки. На пiдставi ст. ст. 370, 392, 1216-1218, 1223, 1225, 1226 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved