Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

02.04.2014 року Позивач звернувся до суду та просив стягнути з [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 3076,00 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 03.03.2010 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/3442052, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Mazda 6, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 27.10.2010 року в місті Києві по вул. Стеценка, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який керував транспортним засобом на підставі довіреності, та автомобіля «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під управлінням [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначає, що автомобіль «Skoda Fabia» був пошкоджений з вини [PERSON], вина якого підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у ДТП, що сталась 27.10.2010 року за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Також позивач зазначає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило на користь ПрАТ "СК "Українська страхова група" страхове відшкодування в сумі 3076 грн. 00 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ТДВ СК «Альфа-Гарант» у відповідності до рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2012 року на підставі звернення ПрАТ "СК "Українська страхова група", що сплатило страхове відшкодування потерпілій особі на підставі договору добровільного страхування № 28-2820-0126 від 21.01.2010 року та страхового акту № ДККА-2693 від 16.12.2011 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням. Посилається, що Відповідач не повідомив Позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів, та після виплати страхового відшкодування на користь ПрАТ "СК "Українська страхова група", як особи, що здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій особі, у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що представник позивача позов підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку Страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положень ст.ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що 03.03.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/3442052, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5). 27.10.2010 року в місті Києві по вул. Стеценка, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який керував транспортним засобом на підставі довіреності, та автомобіля «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під управлінням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві № КА 2693 (а.с.16). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010 року, [PERSON] визнано винним у ДТП, що сталась 27.10.2010 року за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Дана постанова набрала законної сили (а.с.6). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вина [PERSON] в тому, що він спричинив ДТП, що сталось 27.10.2010 року в м. Києві по вул. Стеценка, доведена. Судом також встановлено, що між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування № 28-2820-0126 від 21.01.2010 року(а.с.9-13). На підставі рахунку-фактури № 00978/00000879 від 29.10.2010 року та ремонтної калькуляції № 2693 від 23.11.2010 року ПАТ «СК «Українська страхова група» було складено страховий акт № ДККА-2693, згідно якого, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 3586 грн. 00 коп. (а.с.31). ПАТ «СК «Українська страхова група» виплатила [PERSON], страхове відшкодування в розмірі 3586,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 61216 від 17.12.2010 року (а.с.34) та звернулося до суду з позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди в порядку регресу. Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.11.2012 року, стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» суму страхового відшкодування в розмірі 3076,00 грн. На виконання вказаного вище рішення суду від 22.11.2012 р., ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування в сумі 3076,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 285 від 28.02.2013 року (а.с.42). Згідно з п.38.1.1 ст.38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього Закону. Підпунктом 33.1.2 п.33.1 ст.33 в редакції Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чинної на момент настання ДТП передбачено, встановлено обов'язок страхувальника транспортного засобу, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика,з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або , у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання ДТП. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] чи [PERSON] у встановлено Законом порядку не повідомили ТДВ СК «Альфа-Гарант» чи МТСБУ про ДТП, що мала місце 27.10.2010 року. Доказів на спростування вказаних доводів позивача в обґрунтування позову , відповідачем до суду надано не було та з матеріалів справи не вбачається. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Як випливає зі ст.58,57 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, певні обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, тобто письмовими доказами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу матеріальної шкоди в розмірі 3076,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved