Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 у справі № 331/7532/14-ц з урахуванням додаткової постанови від 15.10.2014 року по цій справі „Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, здійснити перерахунок та виплатити позивачеві державну пенсію відповідно до ст. 54 Закону України „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних осіб та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно ст.50 Закону України „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 100 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 17.03.2014 року з урахуванням вже проведених виплат. Відповідачем було здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача у відповідності до рішення суду, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 30 862,39 грн. Проте, сума заборгованості, нарахованої за рішенням суду так і не була фактично виплачена позивачу. Постановою Жовтневого районного суду М.Запоріжжя від 07.04.2011 року по справі №2а-1430/11 «Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі М.Запоріжжя (правонаступником є Центральне об"єднане управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсію та додаткову пенсію, починаючи з 23.08.2010 р., з урахуванням вже проведених виплат. Постанова суду набрала законної сили 25.06.2012. Постанова була передана на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України. Відповідачем було здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії Позивача у відповідності до рішення суду, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 72 527,68 грн. На вимогу державного виконавця №54497622/22 від 13.04.2018 вказана сума заборгованості була сплачена 02.05.2018 року. До сьогодні, грошові кошти, що були нараховані на виконання зазначених постанов так і не виплачені на користь Позивача. Посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за вищезазначеними рішеннями суду, зазначає, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України має виплатити йому суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, що відповідно до розрахунку позивача складає загальну суму у розмірі 152271,65 грн. З наведених підстав позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 02.10.2019 року замінено відповідача Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання судове засідання не з`явився, надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підстави для застосування положень ст.625 ЦК України відсутні оскільки така передбачає наявність договірних правовідносин і поширюється насамперед на порушення грошового зобов`язання , а рішення суду про стягнення грошових коштів у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства не дає підстав для застосування ст.625 ЦК України. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а тому ст. 625 ЦК України у даному випадку застосуванню не підлягає. Крім того, судовими рішеннями, на які посилається позивач, суд не визначав конкретної суми до стягнення, а рішення носили зобов`язальний характер. Отже, зобов`язання в цьому випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Предметом заявленого [PERSON] позову є стягнення з відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України індексу інфляції та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням та не виконанням постанов Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, якими Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, було зобов`язано вчинити певні дії на користь позивача. Так, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 у справі № 331/7532/14-ц з урахуванням додаткової постанови від 15.10.2014 року по цій справі „Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, здійснити перерахунок та виплатити позивачеві державну пенсію відповідно до ст. 54 Закону України „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних осіб та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно ст.50 Закону України „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 100 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 17.03.2014 року з урахуванням вже проведених виплат. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014 року у вказаній справі постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2014 року залишено без змін. Відповідачем було здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача у відповідності до рішення суду, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 30 862,39 грн.,що підтверджується Листом відповідача від 01.11.2018 року № 18359/07.01, сума заборгованості, нарахованої за рішенням суду не була фактично виплачена. Крім того, постановою Жовтневого районного суду М.Запоріжжя від 07.04.2011 року по справі №2а-1430/11 «Зобов"язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя (правонаступником є Центральне об"єднане управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя ) здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсію та додаткову пенсію, починаючи з 23.08.2010 р., з урахуванням вже проведених виплат. Постанова суду набрала законної сили 25.06.2012. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2012 року у вказаній справі постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2011 року залишено без змін. Відповідачем було здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача у відповідності до рішення суду, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 72 527,68 грн. На вимогу державного виконавця №54497622/22 від 13.04.2018 вказана сума заборгованості була сплачена 02.05.2018 року, що підтверджується даними в ощадній книжці. Таким чином, за постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 у справі № 331/7531/4-а позивачу було здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії та нараховані, проте фактично не виплачені, а за постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2011 у справі № 2-а-1430/11 сума заборгованості була сплачена 02.05.2018 року, позивач вважає, що наявні підстави для застосування наслідків невиконання грошових зобов`язань, визначених ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних відповідно до наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку в загальній сумі 152271,65 грн. Разом із тим, дослідивши та проаналізувавши підстави заявленого позову, суд доходить висновку, що ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин застосована бути не може, з огляду на таке. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року з урахуванням додаткової постанови від 15.10.2014 оку у справі № 331/7532/14-а та постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2011 у справі № 2-а-1430/11 було зобов`язано відповідача вчинити певні дії, а саме провести перерахунок та виплату [PERSON] основної та додаткової пенсії. Оскільки у вказаних судових рішеннях не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не може вважатися грошовим. Тому підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у даному випадку немає. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 20.02.2019 у справі № 642/6005/17. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати зі сплати судового збору розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed