Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості вказуючи, що 25 січня 2007 року між відкритим акціонерним товариством "Райфайзен Банк Аваль", назву якого змінено на публічне акціонерне товариство "Райфайзен Банк Аваль", що підтверджується витягом із статуту та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/7201/73/103346, відповідно до пункту 1.1.1 якого, банк надав позичальнику кредит у сумі 20 000,00 дол. США терміном на 84 місяці. Дата остаточного погашення кредиту - 24 січня 2014 року. Процентна ставка, згідно п. 1.4 Кредитного договору становить 13,5% річних. 25 січня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договори поруки №1 між кредитором та [PERSON] та договір поруки № 2 між кредитором та [PERSON]. Відповідно до п. 2.1. договорів поруки поручителі зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань, взятих на себе позичальником за вищевказаним кредитним договором в тому ж об'ємі, що і позичальник. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 25.04.2014 року відповідачі мають заборгованість за кредитним договором на суму 99527,64 доларів США в еквіваленті 1132943,13 гривень, із яких: заборгованості за кредитом - 10 293, 52 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 117 173, 21 грн.; заборгованості за відсотками - 6 929, 71 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 78 882, 28 грн.; пені за прострочення кредиту та відсотків - 936 887, 64 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ становить 82 304, 41 дол. США. Позивач після уточнення позовних вимог просить суд: -стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/7201/73/103346 від "25" січня 2007 року у сумі 1132943,13 грн.; -стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/7201/73/103346 від 25.01.2007р. у сумі 1132943,13 грн. - 2 - -стягнути з відповідачів судові витрати по справі в сумі 3654 грн.та витрати пов'язані з оголошенням в газеті в сумі 420 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та дав пояснення щодо позовних вимог, які викладені в позовній заяві. Представник відповідач 1 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що заявлений позов є необґрунтованим, строк позовної давності сплив, так як в 2009 році було видано судовий наказ про стягнення заборгованості з боржника. В наданому розрахунку не враховано стягнення за судовим наказом. Позивач скористався правом дострокового стягнення за кредитним договором, змінивши порядок виконання договору і договір в подальшому втратив силу. У зв'язку з видання судового наказу у 2009 році позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості з поручителів. Відповідач 2 в судовому засіданні позов не визнав, в послідуючому до суду направив заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач 3 в судовому засіданні позов не визнав та показав, що договір поруки він не підписував, в послідуючому в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений через газету "Урядовий кур'єр" № 243 від 27.12.2014 року. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.01.2007 року згідно укладеного кредитного договору позивач надав відповідачу 1 кредит в сумі 20000 дол. США терміном на 84 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом відповідно до умов договору. Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячними платежами, згідно з графіком погашення кредиту. Позичальник не виконував умови кредитного договору в частині щомісячної сплати кредиту та відсотків і позивач 10.07.2009 року звернувся до Володарсько-Волинського районного суду із заявою про видачу судового наказу та стягнення з відповідача 1 заборгованості в сумі 140249,85 грн, із яких: заборгованості за кредитом - 118954,80 грн, заборгованості за відсотками - 1220184 грн, пеня за прострочення кредиту та відсотків - 9093,21 грн. Судовим наказом 13.07.2009 року стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ "Райффайзен Банк "Аваль" 140249,85 грн. заборгованості за кредитним договором. Судовий наказ не скасований та є чинним. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишаються невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526,599 ЦК. Враховуючи чинність судового наказу від 13.07.2009 року позивач має право на стягнення нарахованих та несплачених відсотків та пені. Заявлене клопотання представником відповідача 1 про застосування позовної давності з підстав спливу трирічного строку після видання судового наказу задоволенню не підлягає виходячи із вимог вищевказаної постанови. Представник відповідача 1 заперечив стягнення в солідарному порядку заборгованості з поручителів посилаючись на пропуск шестимісячного строку після видання судового наказу. Суд не погоджується з думкою представника за таких обставин. - 3 - Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 24 січня 2014 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 24 січня 2014 року, протягом наступних шести місяців. Позивач звернувся до суду з позовом до закінчення шестимісячного строку після строку виконання основного зобов'язання, а тому не пропустив строк звернення до поручителів про стягнення заборгованості. Згідно наданого розрахунку позивач просить стягнути з відповідачів пеню терміном три роки з часу звернення до суду. Цю обставину представник позивача обґрунтовує п. 10.4. кредитного договору, яким передбачено, що до правовідносин, пов'язаних з укладання та виконанням даного договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю в три роки (ст.ст. 257,259 ЦК України ). Вказану обставину представник відповідача заперечив і просить застосувати спеціальну позовну давність щодо стягнення пені давністю в один рік. Суд спростовує пояснення представника позивача виходячи з наступного. Неустойка визначається, як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (ст. 549, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. В кредитному договорі сторони при його укладанні не збільшили встановлену законом позовну давність щодо стягнення пені. Отже, застосування строку позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки обмежується 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожний день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Право на стягнення пені в банку виникло в травні 2014 року оскільки позивач звернувся в суд з позовом 22.05.20014 року, в позовній заяві позивач просить стягнути пеню по 25.04.2014 року, у зв'язку з цим розмір пені становить 322674,90 грн. Відповідачка 1 та її представник у своїх клопотаннях просять зменшити розмір пені посилаючись на вимоги статті 551 ЦК України. - 4 - Зі змісту ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В пункті 27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-126цс13, яка в силу вимог ч. 1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Враховуючи ступінь виконання зобов'язання боржником, яка з часу укладання кредитного договору сплатила біля 9700 дол. США основного боргу, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, розмір стягнутого тіла та пені, згідно судового наказу від 13.07.2009 року, суд враховуючи вимоги ст. 551 ЦК України зменшує розмір пені до 2500 грн. Представник позивача надав суду докази, які підтверджують укладання з відповідачем 3 договору поруки від 25.01.2007 року, в свою чергу відповідач 3 не спростував та не надав належних доказів, які підтверджують його пояснення, що ним договір поруки не укладався і не підписувався. Судовим наказом від 13.07.2009 року з відповідача 1 було стягнуто заборгованість по тілу кредиту, відсотках та пені, а тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають заборгованість по відсотках за мінусом стягнутої заборгованості по відсотках судовим наказом та пеня. Згідно наданого позивачем розрахунку який відповідачі не спростували, загальна заборгованість по відсотка становить 78882,28 грн, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню : " заборгованість по відсотках 78882,28 грн - 12201,84 грн (стягнуто по судовому наказу) = 66680,44 грн; " пеня за прострочення кредиту та відсотків - 2500 грн, а всього 69180,44 грн. Підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 691,80 грн відповідно до розміру задоволення позовних вимог в рівних частках з кожного відповідача, тобто 691,80 : 3 = 230,60 грн. Крім того з відповідача 3 [PERSON]. на користь позивача підлягають стягненню витрати пов'язані з оголошенням в газеті про його виклик до суду, що підтверджується наданими доказами в сумі 420 грн.

Outcome: partial