Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на гаражний бокс [ADDRESS], загальною площею 19,2 кв.м (далі - спірний гаражний бокс); зобов'язати правління вказаного кооперативу включити позивача до складу його членів. В обґрунтування позову зазначив, що 11.04.2014р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірного гаражного боксу, який належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину. На виконання вказаного договору відповідачем передані позивачі ключі від вказаного боксу та надано розписку від 11.04.2014р. про отримання 20 000 грн. Від нотаріального посвідчення укладеного між сторонами договору купівлі-продажу гаражного боксу відповідач ухиляється, разом з тим, надає письмову згоду на задоволення вказаного позову. В судове засідання позивач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача в судове засідання також не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про відсутність заперечень проти позову. Суд, дослідивши доводи позивача та надані до позову докази, не знаходить законних підстав для його задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з наданих суду матеріалів, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.03.2014р., посвідчене державним нотаріусом Першої Харківської Державної нотаріальної контори Христенко Н.Л. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з гаражного боксу [ADDRESS], загальною площею 19,2 кв.м (а.с.6) З наданої суду розписки вбачається, що 11.04.2014р. [PERSON] отримав від [PERSON] 20 000 грн. у якості розрахунку за спірний гараж (а.с.5) Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позивачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою про визнання позову, однак законні підстави для його задоволення відсутні, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. На об"єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає в момент державної реєстрації / ст. 182 ЦК/, а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Особливості щодо умов набуття права власності встановлені законом. Згідно з положеннями частин 1, 2 та 4 статті 182 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Крім того, відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (стаття 317 ЦК України). Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Стаття 210 ЦК України передбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Разом з тим, позивачем не надано суду будь-яких правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності позивача на спірне майно та право відповідача розпоряджатися цим майном станом на момент отримання розписки. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до роз"ясень, даних Верховним Судом України в постанові Пленуму № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України пов"язується з державною реєстрацією, тому вони не є вчиненими і не створюють прав і обов"язків для сторін. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. В поданій до суду заяві відповідач погодився на укладення такого договору, тобто немає перешкод для укладення між сторонами договору в належній формі та його нотаріального посвідчення.Представник третьої особи також надав заву про відсутністьб заперечень проти позову. При цьому, відповідно до вимог статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Разом з тим, судом не встановлено порушення права позивача у справі, з урахуванням відсутності заперечень поти позову. Крім того, розписка від 11.04.2014р., що надана позивачем на обґрунтування позову, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК України). Позовних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного майна позивачем не заявлено. Також суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання правління гаражного кооперативу «Москвич» включити позивача до складу його членів, оскільки вони є похідними від первісних позовних вимог про визнання права власності на гаражний бокс, в задоволенні яких відмовлено, крім того, законом не передбачена можливість покладення будь-якого обов'язку на третіх осіб у справі. Враховуючи викладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed