Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

у листопаді 2013 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до відповідачів, в якому просив визнати договір доручення, на підставі якого позивачу була видана довіреність серії ВРП № 639693, зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за № 915 на право користування та розпорядження вантажним автомобілем "Шкода Феліція", 1999 року випуску, державний номер [NUMBER], удаваним, а також визнати за позивачем право власності на зазначений автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами 23 березня 2012 року. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23 березня 2012 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Посвідчена довіреність на право користування та розпорядження вищевказаним транспортним засобом, серія ВРП № 639693, зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за № 915. Вказаною довіреністю [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON], передав [PERSON] право на користування та розпорядження вантажним автомобілем "Шкода Феліція" н.з. [NUMBER], що належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Довіреність видана без права передоручення строком до 23 березня 2015 року. В той же день, 23 березня 2012 року [PERSON] надав позивачу розписку про те, що зазначений в довіреності вантажний автомобіль був особисто ним проданий позивачу за 2250 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент її укладання становить 17 967,82 грн. На момент укладення договору доручення позивач мав намір придбати транспортний засіб, але не мав достатніх коштів для подальшої його державної реєстрації і тому погодився на пропозицію відповідача [PERSON] Укласти договір купівлі-продажу автомобіля саме в такий спосіб. Також сторони домовились, що в подальшому, за першою вимогою позивача, між ними буде укладено письмовий договір купівлі-прродажу автомобіля. В яксоті гарантіїї укладення зазначеного договору відповідач передав позивачу видану йому власником основну довіреність на даний автоимобіль. Проте відповідач [PERSON] спочатку відтерміновував момент укладення цього договору, а пізніше взагалі запропонував позивачу більше не турбувати його з цього питання. На думку позивача, надані ним докази свідчать про те, що 23 березня 2012 року між позивачем та [PERSON], який діяв від імені [PERSON], був укладений удаваний правочин - договір доручення на користування та розпорядження автомобілем з метою приховування іншого правочину, який насправді був вчинений сторонами, а саме договору купівлі-продажу цього автомобіля, від укладення якого в письмовій формі відповідач ухиляється. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача [PERSON] В судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля «Шкода Феліція» д.н. [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. (а.с. 9) 03 березня 2012 року [PERSON] видав на ім"я [PERSON] та [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]за реєстровим № 334 (нотаріальний бланк серії ВРР № 220923), якою надав право останнім користуватися та розпоряджатися автомобілем «Шкода Феліція» д.н. [NUMBER]. Строк довіреності визначено до 03 березня 2015 року. (а.с. 6) 23 березня 2012 року [PERSON], що діяв як представник довірителя [PERSON] на підставі вищевказаної довіреності, видав на ім"я позивача [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за рестровим № 915 (нотаріальний бланк ВРП № 639693), якою надав право позивачу користуватися та розпоряджатися автомобілем "Шкода Феліція" н.з. [NUMBER]. Строк довіреності визначено до 03 березня 2015 року. (а.с. 7) Позивачу було передано комплект ключів від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Згідно розписки від 23 березня 2012 року [PERSON] передав [PERSON] як оплату за автомобіль грошові кошти в розмірі 2 250 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 17 967,82 грн. На думку суду, позовні вимоги не грунтуються на вимогах закону, з огляду на таке. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечує, що [PERSON] була видана довіреність з метою відчуження автомобіля за ціною 2 250 доларів США та що такі кошти від позивача були отримані. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, тобто між сторонами виникають права та обов`язки, але не ті, що випливають із змісту правочину. Довіреність на ім`я позивача була видана на право розпорядження автомобілем. Сплата коштів при видачі довіреності в такому випадку може свідчити лише про можливу домовленість сторін про те, що кошти виручені від продажу автомобіля залишаться у особи, на ім`я якої видано довіреність, проте зазначена обставина не свідчить про домовленість сторін на укладення договору купівлі - продажу автомобіля саме між ними. Позивач, отримавши довіреність на розпорядження автомобілем не став покупцем цього автомобіля та відповідно до вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, згідно з якою представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також інших осіб, встановлених законом і не міг стати стороною за договором купівлі - продажу цього автомобіля. Таким чином укладаючи договір доручення сторони домовилися про вчинення повіреним від імені довірителя дій, направлених на продаж автомобіля, проте таких дій протягом строку дії доручення позивач ще не вчинив. Строк дії довіреності закінчується 03 березня 2015 року. На думку суду, оформлення договору купівлі - продажу автомобіля шляхом видачі довіреності не відповідає вимогам законодавства. Видачу довіреності на транспортний засіб без укладення договору купівлі - продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Суд виходить з вимог п. 7 та п. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якими для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, серед інших документів додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Сторони не визначили питання про зняття автомобіля з обліку, сплату податків, платежів за огляд автомобіля, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків, а також про оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку, а тому відповідно не досягли всіх істотних умов, визначених законом для укладення договору купівлі - продажу. Оскільки автомобіль на час видачі довіреності не був знятий з реєстраційного обліку, не було сплачено відповідні податки та збори договір купівлі - продажу не міг бути укладений, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що між сторонами було укладено договір доручення на право користування та розпорядження автомобілем, позивач за довіреністю не набув права власності на автомобіль, а тому застосувати наслідки договору купівлі - продажу неможливо. Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання удаваним договору доручення та визнання права власнсті на автомобіль необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed