Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Вказуючи на те, що відповідач по справі [PERSON] згідно укладеного договору № б/н від 22. 09. 2007 року з позивачем отримала кредитні кошти у розмірі 21 600 грн. від останнього у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязана здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним в порядку та строки згідно графіку повернення даного кредиту кожного місяця, але відповідач по справі даний кредит не погашає, згідно чого станом на 30. 06. 2015 року зявилася заборгованість в загальній сумі 20 347 грн. 59 коп. Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягти з відповідача вказану заборгованість по кредитному договору, а також понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. В судове засідання представник позивача не з"явився, а до суду подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести в його відсутність та задоволити його позовні вимоги. При цьому до суду представник позивача надав уточнену позовну заяву, в якій просив суд стягти з відповідача на користь позивача заборгованість по відсоткам за договором б/н від 22.09.2007 року нараховану на прострочену заборгованість по кредиту за період з 20.07. 2012 року по 20.07.2015 року в розмірі 8 292грн. 29 коп. та судовій збір, який на його думку становить у розмірі 1218 грн. 00 коп, хоча підтверджуючих платіжних документів на вказані суми суду не надав. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позову позивача, вказуючи на те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими і безпідставними, а тому просили суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. При цьому пояснили, що позовна заява позивачем була подана до суду із порушенням строку, встановленого ст. 257 ЦК України. В розрахунку заборгованості зазначено, що відповідач [PERSON] зняла гроші в сумі 247 грн. 20 коп. 26.01.2008 року, та починаючи з 25.09.2009 року ніяких зобов"язань згідно укладеного договору не виконувала, тобто строк позовної давності сплив. Відповідач та його представник вважали, що представником позивача не було надано суду належних доказів про порушення відповідачам умов кредитного договору. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та її представника , дослідивши наявні по справі докази, суд приходить до висновку, що позов позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених ними обставин. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з договору № б/н від 22. 09. 2007 року позивач дійсно надав відповідачу по справі [PERSON] кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на рік на суму залишку заборгованості. У зв"язку із несвоєчасним погашенням заборгованості по картці та порушеннями зобов"язань за кредитним договором на думку позивача відповідач станом на 30 червня 2015 року має заборгованість в сумі 20 347 грн. 59коп., яка складається з наступного: -4109грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом; -11000грн.95 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3792 грн. 13 коп. - заборгованість за пеню та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф (фіксована частина). -45 грн. 12 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Заява позичальника про припинення дії договору в матеріалах справи відсутня, а тому відбулась його пролонгація із збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо умов про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Разом з тим, суд приходить до висновку про застосування у даному спорі строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до умови договору. Частиною 4 статті 631 ЦК України встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 1,9 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до заяви про надання кредиту, підписаної сторонами, термін дії картки встановлений до 08. 2011 року. Як встановлено в судовому засіданні відповідачу видана карта миттєвого випуску. Згідно п. 3.1.3. Умов та Правил надання банківських послуг по закінченню строку дії відповідна карта продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку. Разом з тим, відповідно до п. 3.1.4. Умов та Правил надання банківських послуг строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. Таким чином при закінченні терміну дії картки, строк її дії не продовжується. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист порушеного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна даність. Так, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена позовна даність один рік і застовується вона до вимог про стягнення пені (неустойки штрафу). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків , що міститься у ст.ст. 252-255 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ч.1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи із змісту договору сторін суд приходить до висновку, що в разі неналежного виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Беручи до уваги ті обставини, що позивач звернувся з позовом про захист свого права 27.07.2015 року, тоді як позовна давність, встановлена ст. 257 ЦК України, збігла 25.10. 2012 року, суд вважає, що клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності за кредитним договором підлягає задоволенню. При цьому суд вважає, що строк позовної давності не переривався. Не може бути прийнято до уваги посилання представника позивача в позовній заяві на те, що відповідно до п. 9.12 договір діє протягом 12 місяців з часу підписання та автоматично пролонговується на той же строк в разі якщо сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії даного договору, оскільки згідно заяви про надання кредиту строк дії договору чітко встановлений і відповідає терміну дії картки та відповідно п. 3.1.4. Умов та Правил надання банківських послуг не продовжується. Представником позивача не надано в судове засідання жодного доказу про видачу відповідачу нової пластикової картки після закінчення терміну отриманої в 2007 році карки за кредитом та продовження строку використання кредиту. Також як, вбачається згідно наданої представником позивача роздруківки руху коштів по кредитній картці заборгованість у відповідача по кредиту виникла 28. 11. 2008 року, а останнє погашення заборгованості відповідачем мало місце 25. 09. 2009 року в сумі 200 грн. Відповідно до правової позиції, яка була висловлена Верховним судом України в постанові 19 березня 2014 року (справа 6-14 цс 14), де вказано, правила користування платіжною карткою є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а що до повернення кредиту в повному обсязі із спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. З наведеного вище слідує, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (строк позовної давності), про причини пропуску строку давності представник позивача суд не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив його поновити, а відповідачем по справі [PERSON] надано на адресу суду заяву, в якій вона наполягає на застосуванні строку позовної давності, тому існують підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст. 267 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed