Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач КС "Терна" звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №2013-129 від 06.12.2013 року в сумі 66190.13 гривень, з яких: 46994.11 гривень - сума неповернутого кредиту, 19196.02 гривень - сума нарахованих відсотків. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору зобов"язання щодо своєчасного погашення заборгованості за щомісячними платежами та сплаті процентів за користування кредитом, а відповідач [PERSON] порушила вз»яті на себе зобов»язання згідно договору поруки, а саме зобов»язання відповідати перед позивачем по зобов»язаннях [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до кредитної спілки «Терна» про визнання недійсними кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року та договору поруки №2013-129-1 від 06.12.2013 року . Зустрічні позові вимоги відповідач [PERSON] обґрунтовує тим, що він не є членом КС «Терна», оскільки не сплачував вступного та пайового внесків, не надавав жодних довіреностей на здійснення таких фінансових операцій. Таким чином, належного доказу щодо ознаки його членства та вступу до КС «Терна», а саме первинного бухгалтерського документа з необхідними реквізитами, що чітко ідентифікують його як платника коштів у виглядів ступного та обов»язкового пайового внеску, позивачем не надано. Тому, існування між ним та КС «Терна» правовідносин, що обумовленні його членством у названій спілці, і визначають право спілки надавати йому кошти на умовах фінансового кредиту є недоведеним. Крім того, відповідно до норм матеріального права, що діяли на час укладення кредитного договору між сторонами КС «Терна» повинна була мати необхідний обсяг цивільної дієздатності для видачі фінансового кредиту. Проте КС «Терна», затверджуючи свій статут, що є основним документом, який регламентує її діяльність, в п.2 ( мета і завдання кредитної спілки) та п.5 (діяльність кредитної спілки) та п.5 ( діяльність кредитної спілки ) розділу і статуту не обмежилась виключно діяльністю, що не потребує ліцензування, і згідно підпункту «в» п.5 розділу 1 свого статуту фактично «залучає на договірних умовах внески ( вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі» і як наслідок, надає фінансові кредити за рахунок залучених внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. У документах кредитної справи позивача, які були наданні в якості доказів, відсутні будь-які відомості про те, що кредит відповідачу [PERSON] був виданий за рахунок пайового капіталу спілки. Отже КС «Терна» не доведено, що діяльність щодо видачі кредитів здійснюється за рахунок власного капіталу і не потребує отримання ліцензії. Тому, відповідач [PERSON] вважає, що спірний кредитним договір та договір поруки, який був укладений із відповідачем [PERSON] в забезпечення його виконання є недійсними. Представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити. З приводу задоволення зустрічного позову заперечив. Відповідач [PERSON] первісного позову не визнав. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просить задовольнити з мотивів викладених в зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] судове засідання не з"явилася з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 06 грудня 2013 р. між Кредитною спілкою «Терна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2013-129, відповідно до умов якого позивач Кредитна спілка «Терна» передала [PERSON] кредит в розмірі 47000 грн. терміном з 06 грудня 2013 р. до 06 грудня 2015 р. із сплатою 30% річних. Згідно п.4.2 Кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно Графіку розрахунків, що є невід'ємною частиною цього Договору . Судом встановлено, що всупереч погодженим умовам Кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року [PERSON] не дотримався визначеного графіку розрахунків і погасив лише 5,89 грн. - основної суми кредиту, та 13520,59 грн. - нарахованих відсотків. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту №2013-129 від 06.12.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] 06 грудня 2013 р. укладено Договір поруки №2013-129-1, згідно умов яких відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед позивачем відповідати по зобов'язаннях відповідача [PERSON], що виникають з умов Кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року Сторони домовилися, що у випадку невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору №2013-129 від 06.12.2013 року [PERSON] буде нести солідарну з відповідачем [PERSON] перед позивачем відповідальність по поверненню суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Згідно пункту 3.1. договору поруки №2013-129-1 від 06 грудня 2013 р., у разі невиконання, або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором №2013-129 від 06.12.2013 року поручитель [PERSON] зобов'язується не пізніше 3 календарних днів з моменту повідомлення кредитором про невиконання або неналежне виконання боржником прийнятих на себе зобов'язань сплатити кредитору відповідну суму грошових коштів. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, відповідно до ст.554 ЦК України. Позивач свої забов»язання за договором кредиту №2013-129-1 від 06 грудня 2013 р. виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 47000 гривень, що стверджується видатковим касовим ордером від 06.12.2013 року. Позивачем КС «Терна» на адресу реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] надіслано листи - вимоги від 22.07.2015 р. за вих. №15ЕХ-54, вих. №15ЕХ-53 щодо погашення наявної заборгованості за договором кредиту №2013-129 від 06.12.2013 року та заходів, які будуть вживатися у разі її непогашення, проте вказані вимоги - попередження залишені відповідачами без відповіді та погашення повних сум заборгованості. Із графіку розрахунків вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №2013-129 від 06.12.2013 року станом на 01.10.2015 р. складає 66190.13 гривень, з яких: 46994.11 гривня - сума неповернутого кредиту, 19196.02 гривень - сума нарахованих відсотків. В підсумку, станом на 01 жовтня 2015 р. сума боргу за Кредитним договором становить 66190,13 грн. (шістдесят шість тисяч сто дев'яносто грн. 13 коп.), з них 46994,11 грн. - сума неповернутого кредиту, 19196,02 грн.- сума нарахованих відсотків. Сторони в абз. «а» пп.4 пп.3.1.1 п.3.1 Кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року погодили, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а також достроково розірвати цей Договір, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарних місяці. Згідно ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За даних обставин, суд приходить до висновку, що має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, а позов КС «Терна» до задоволення, шляхом солідарного стягнення з відповідачів в користь позивача заборгованості за кредитним договором №2013-129 від 06.12.2013 року в розмірі 66190.13 гривень, з яких: 46994.11 гривень - сума неповернутого кредиту, 19196.02 гривень - сума нарахованих відсотків. Крім того, із кожного з відповідачів в користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, слід стягнути по 609 гривень сплаченого останнім судового збору. Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.( ч.1 ст.215 ЦК України). Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, в судовому засіданні не встановлено, що відповідач в момент вчинення правочину не додержувався вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, тому відсутні підстави для визнання укладеного сторонами договору недійсним. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка створюється на підставі рішення установчих зборів. Чисельність засновників (членів) кредитної спілки не може бути менше ніж 50 осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути членами кредитної спілки та об'єднані хоча б за однією з таких ознак: мають спільне місце роботи чи навчання або належать до однієї професійної спілки, об'єднання професійних спілок, іншої громадської чи релігійної організації або проживають в одному селі, селищі, місті, районі, області. Установчими зборами кредитної спілки, було прийнято рішення про об»єднання членів спілки за належністю до всеукраїнської громадської організації «Товариство Червоного Хреста України» ( п.6.1 Статуту Кредитної спілки «Терна»). Згідно ч.3, ч.5 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки», прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, крім випадків припинення членства у зв'язку із смертю особи або виключенням члена за рішенням загальних зборів у разі порушення ним статуту кредитної спілки. Членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов'язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. У разі коли вступний та обов'язковий пайовий внески сплачено у різні дні, першим днем членства вважається день сплати обов'язкового пайового внеску. Дані норми відповідають положенням пункту 14 розділу 3 Статуту Кредитної спілки «Терна». Таким чином, будучи членом ВГО «Товариство Червоного Хреста України» ( квиток №00052 від 05.11.2011 року), звернувшись 04.11.2011 року із заявою про вступ до кредитної спілки, сплативши згідно прибуткового касового ордеру №195 від 04.11.2011 року 25 грн. вступного внеску та 25 грн. обов»язкового пайового внеску, відповідач [PERSON] став членом спілки. Твердження відповідача [PERSON] про невідповідність касового ордера №195 від 04.11.2011 року вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» у зв»язку із відсутністю ідентифікаційного коду, паспортних даних, місця реєстрації платника, не відповідає дійсним вимогам законодавства, оскільки форма прибуткового касового ордера затверджена Постановою НБУ №637 від 15.12.2004 року «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні»( додаток 2 до Положення), та даний ордер містить усі необхідні реквізити для встановлення осіб, що взяли участь в операції. Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки», п.13.2 Статуту, зміна ознак, зазначених у ч.1 ст.6 цього Закону ( п.6.1 Статуту), не тягне за собою припинення членства у кредитній спілці. Отже, враховуючи вищенаведене, припинення членства у ВГО «Товариство Червоного Хреста України» не припиняє членство у кредитній спілці, а заяви про добровільний вихід із членів спілки відповідач [PERSON] не подавав. Отже, надаючи кредит, позивачем були дотриманні усі статутні норми та норми чинного законодавства щодо ознаки членства у кредитній спілці. Твердження відповідача [PERSON] про те, що зазначення у п.п.»в» п.5.1 Статуту виду діяльності «залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі», автоматично означає здійснення такої діяльності, не відповідає дійсності. Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про кредитні спілки», кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об'єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка відповідно до свого статуту: приймає вступні та обов'язкові пайові та інші внески від членів спілки; надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Частиною 4 ст.8 Закону України «Про кредитні спілки» у редакції, що була чинною на момент укладення кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року, встановлено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відповідно до абз. 1, абз.2 п.1.2 Умов отримання ліцензій кредитною спілкою встановленні в розпорядженні Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 02.12.2003 р. №146 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг», для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання їм кредитів кредитна спілка зобов'язана отримати ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії. Так, статтею 20 Закону України «Про кредитні спілки», п.2.1 Положення про фінансові нормативи діяльності та критерії якості системи управління кредитних спілок та об»єднаних кредитних спілок, що затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 16.01.2004 р. №7, встановлено, що капітал кредитної спілки складається із пайового, резервного та додаткового капіталів, а також залишку нерозподіленого доходу кредитної спілки. Пайовий капітал кредитної спілки формується за рахунок обов»язкових та додаткових пайових членських внесків членів кредитної спілки. Нездійснення діяльності щодо залучення внесків членів на депозитні рахунки підтверджуються також даними копій звітних даних, що подавались до Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, що стверджується копією супровідного листа від 20.01.2014 р. вих. №14ЕХ-3 та копією звіту про отримання рекомендованого повідомлення ( форма №119). Відсутність даних щодо наявності ліцензії по залученню внесків (вкладів) на депозитні рахунки позивача у Державному реєстрі фінансових установ, свідчить про те, що такої діяльності позивач не здійснює. Таким чином, позивач, набувши статусу кредитної установи відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 30.06.2011 р. за реєстраційним номером №938, маючи фінансову можливість надання кредиту за рахунок власного капіталу, правомірно провадив діяльність з надання фінансових кредитів. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Тому, перелік видів діяльності, зазначених у статуті, не зобов»язує позивача здійснювати усі перелічені види діяльності, а долученими звітними даними КС «Терна» спростовується факт здійснення діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів ( кредитів банків, коштів інших фінансових установ та організацій), внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Статті 10, 11 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог. З урахуванням викладених вище положень договору кредиту та договору поруки, норм законодавства та того факту, що суду не представлено доказів того, що зміст кредитного договору та договору поруки суперечить актам цивільного законодавства, тому суд після всебічного, повного дослідження й оцінки всіх наданих сторонами доказів в їх сукупності і взаємозв'язку приходить до висновку, що наведенні відповідачем [PERSON] обставини в обґрунтування недійсності кредитного договору та договору поруки не доведенні і як наслідок не заслуговують на увагу, тому у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним укладеного сторонами кредитного договору та договору поруки слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Outcome: approved